CELEX: 62020CJ0075
Előzetes döntéshozatal
Vámunió
Közösségi Vámkódex
2913/92/EGK rendelet
A 29. cikk (1) bekezdése
A 32. cikk (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja
Uniós Vámkódex
952/2013/EU rendelet
A 70. cikk (1) bekezdése
A 71. cikk (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja
A vámérték meghatározása
Ügyleti érték
Kiigazítás
A határra történő szállítást magában foglaló ár

A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (
HL 1992. L 302., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Közösségi Vámkódex) 29. cikke (1) bekezdésének és 32. cikke (1) bekezdése e) pontja i. alpontjának, valamint az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 269., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2013. L 287., 90. o.
;
HL 2016. L 267., 2. o.
;
HL 2018. L 173., 35. o.
; a továbbiakban: Uniós Vámkódex) 70. cikke (1) bekezdésének és 71. cikke (1) bekezdése e) pontja i. alpontjának az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a „Lifosa” UAB (a továbbiakban: importőr) és a Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (a pénzügyminisztérium mellett működő vámhivatal, Litvánia) között a vámhatóságok azon határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyben többek között a behozott áruk vámértékének kiigazítására kötelezték az importőrt.
Jogi háttér
Az uniós jog
A Közösségi Vámkódex
A Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis a Közösség vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén a 32. és 33. cikknek megfelelően kiigazított ár, feltéve hogy:
[…]
b)
az eladás vagy az ár nem függ olyan feltételektől vagy ellenszolgáltatásoktól, amelyeknek az értéke nem határozható meg az értékelendő árut illetően;
[…]”
E kódex 29. cikke (3) bekezdése a) pontjának a szövege a következő volt:
„A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár az importált áruért az eladónak vagy az eladó javára a vevő részéről teljesített vagy teljesítendő teljes kifizetés, és magában foglal a vevő részéről az eladónak vagy a vevő részéről valamely harmadik félnek az eladó kötelezettségének teljesítésére az importált áru eladásának feltételeként teljesített vagy teljesítendő minden kifizetést. A kifizetés nem szükségszerűen pénzátutalás formájában történik. Kifizetés hitellevéllel vagy átruházható értékpapírral, közvetve vagy közvetlenül is lehetséges.”
Az említett kódex 32. cikkének (1)–(3) bekezdése a következőképpen szólt:
„(1)   A vámértéknek a 29. cikk alapján történő megállapításakor az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz hozzá kell számítani:
[…]
e)
i. az importált áru szállításának és biztosításának költsége
[…]
amelyek a Közösség vámterületére történő beléptetés helyéig merültek fel.
(2)   A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árba történő beszámítás e cikk alapján kizárólag objektív és mennyiségileg meghatározható adatok alapján történhet.
(3)   A vámérték meghatározásakor a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz való hozzáadás csak az e cikkben megállapítottak szerint történhet.”
A 2454/93/EGK rendelet
A 2913/92 rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (
HL 1993. L 253., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; helyesbítés: magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 16. kötet, 133. o.) I. részének V. címében található, „Szállítási költségekre vonatkozó rendelkezések” elnevezésű 4. fejezetben szereplő 164. cikkének c) pontja a következőképpen rendelkezett:
„A [Közösségi] Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának […] alkalmazásában:
[…]
c)
amennyiben a szállítás ingyenes, vagy a vevő intézi, a behozatal helyéig felmerülő, az azonos szállítási módok esetén szokásos fuvardíjszabás szerint kiszámított szállítási költségeket bele kell számítani a vámértékbe.”
Az Uniós Vámkódex
Az Uniós Vámkódexnek „A vámérték megállapításának az ügyleti értéken alapuló módszere” elnevezésű 70. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Az áru vámértékének elsődleges alapja az ügyleti érték, azaz az áruért az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő – szükség esetén kiigazított – ár.
(2)   A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár a behozott áruért a vevő részéről az eladónak vagy a vevő részéről harmadik félnek az eladó javára teljesített vagy teljesítendő teljes kifizetés, és a behozott áru eladásának feltételeként teljesített vagy teljesítendő minden kifizetést magában kell foglalnia.
(3)   Az ügyleti értéket kell alkalmazni valamennyi következő feltétel teljesítése esetén:
[…]
b)
az eladás vagy az ár nem függ olyan feltételektől vagy ellenszolgáltatásoktól, amelyeknek az értéke nem határozható meg az értékelendő árut illetően;
[…]”
E kódexnek „Az ügyleti érték elemei” című 71. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A vámértéknek a 70. cikk alapján történő megállapításakor a behozott áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árat ki kell egészíteni:
[…]
e)
az árunak az Unió vámterületére való beszállítása helyéig felmerülő alábbi költségekkel:
i.
a behozott áru szállításának és biztosításának költsége;
[…]
(2)   A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz történő hozzászámítás az (1) bekezdéssel összhangban kizárólag objektív és számszerűsíthető adatok alapján történhet.
(3)   A vámérték meghatározásakor a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz való hozzászámítás csak az e cikkben megállapítottak szerint történhet.”
Az (EU) 2015/2447 végrehajtási rendelet
A 952/2013 rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. november 24‑i (EU) 2015/2447 bizottsági végrehajtási rendelet (
HL 2015. L 343., 558. o.
; helyesbítések:
HL 2016. L 87., 35. o.
;
HL 2017. L 101., 203. o.
;
HL 2018. L 157., 27. o.
;
HL 2019. L 181., 124. o.
) „Szállítási költségek” elnevezésű 138. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha a szállítás díjmentes vagy a vevő biztosítja, az áruk vámértékébe beszámítandó szállítási költségeket az ugyanolyan fuvarozási módokra szokásosan alkalmazott fuvardíjszabásnak megfelelően kell kiszámítani.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az importőr egy Litvániában letelepedett társaság, amely többek között műtrágyát gyárt. A 2011. szeptember 23‑án kötött szerződés végrehajtása keretében a 2014. január 1. és 2016. október 31. közötti időszakban egy Fehéroroszországban letelepedett társaság, a Naftan JSC (a továbbiakban: gyártó) által előállított, különböző mennyiségű technikai kénsavat vásárolt egy közvetítőn, a „Transchema” UAB‑n keresztül, és e terméket az Unió vámterületére importálta.
Minden egyes ügyletre vonatkozóan egy egyedi árat meghatározó, a Nemzetközi Kereskedelmi Kamara által létrehozott Incoterms 2000 részét képező, az úgynevezett „Határra szállítva” (DAF) Incoterm kereskedelmi feltételt tartalmazó kiegészítő szerződést kötöttek, amelynek értelmében a behozott áruk szállításának valamennyi költségét a határon lévő, megállapodás szerinti szállítási helyig a gyártónak kell viselnie.
Az áruk importőr által bejelentett vámértéke feltüntette azokat a ténylegesen megfizetett összegeket, amelyek a közvetítő által kibocsátott számlákon szerepeltek.
Egy ellenőrzés során a kaunasi vámhivatal (Litvánia) megállapította, hogy a behozott áruk ily módon bejelentett vámértéke alacsonyabb volt azon költségeknél, amelyeket a gyártó ezen áruknak a határátkelőhelyig történő vasúti szállítása során ténylegesen viselt. Mivel úgy ítélte meg, hogy e szállítási költségeket hozzá kell adni az említett áruk ügyleti értékéhez, a kaunasi vámhivatal 2017. február 9‑én határozatot hozott az importőr által bejelentett vámérték korrigálására vonatkozóan, amely vámértékhez hozzáadta ugyanezen áruk Unió vámterületén kívül történő szállításának a költségeit. Így e vámérték kiigazítása címén 25876 euró, a meg nem fizetett megfelelő vám utáni késedelmi kamatok címén 412 euró, a behozatal után fizetendő héa címén 187152 euró, ezen adó utáni késedelmi kamatok címén pedig 42492 euró megfizetését állapította meg az importőrrel szemben, valamint 42598 eurós bírságot szabott ki rá.
Az importőr e határozatot megtámadta a pénzügyminisztérium mellett működő vámhivatalnál, amely helybenhagyta e határozatot.
Az importőr keresetet indított a Vilniaus apygardos administracinis teismasnál (vilniusi megyei közigazgatási bíróság, Litvánia).
2017. november 28‑i határozatával a Vilniaus apygardos administracinis teismas (vilniusi megyei közigazgatási bíróság) mint megalapozatlant elutasította az importőr e keresetét, amely utóbbi e határozattal szemben fellebbezést nyújtott be a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismashoz (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága).
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az alapeljárás felei között nem vitatott, hogy az importált áruk eladási ára magában foglalta a határra történő szállítás azon költségeit, amelyek a jelen ítélet 11. pontjában említett, megállapodás szerinti szállítási feltételek szerint a gyártót terhelték.
E bíróság ezenkívül pontosítja, hogy ezen áruknak az importőr által a vámáru‑nyilatkozataiban megjelölt vámértéke az említett árukért fizetett összegekből állt és azok megfeleltek azok valós értékének. Az így bejelentett vámérték azonban alacsonyabb volt azon költségeknél, amelyek a gyártónál ugyanezen áruknak a litván határig történő vasúti szállítása során merültek fel.
E tekintetben a vámhatóságok azzal érvelnek, hogy a behozott áruk ügyleti értékének a gyártó által viselt szállítási költségeknek ezen áruk vámértékének a meghatározása céljából való hozzáadásával történő kiigazításának hiányában a vámáru‑nyilatkozatok nem tükrözik az említett áruk gazdasági értékkel rendelkező valamennyi elemét.
Ezzel szemben az importőr azzal érvel, hogy a behozott áruk eladási ára tükrözi azok valós értékét, mivel egyrészt a gyártónak nincs lehetősége ezen áruk átalakítására vagy raktározására, másrészt pedig az említett áruk újrahasznosítása nagyon magas költségekkel jár. Következésképpen, bár ezen ár nem fedezi a gyártónál felmerült összes szállítási költséget, az említett ár továbbra is indokolt és gazdaságilag előnyös ezen utóbbi számára, mivel a behozott áruk újrahasznosítása címén Fehéroroszországban kivetett ökológiai adó összege meghaladná ezen áruk bejelentett vámértékének és szállítási költségének az összegét.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a behozott áruk vámértékének a meghatározása céljából a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése és 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja, valamint az Uniós Vámkódex 70. cikkének (1) bekezdése és 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja megköveteli‑e azt, hogy a szállítási költségeket hozzáadják azok ügyleti értékéhez olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, amelyben ‑ bár az eladási feltételek előírják, hogy ezen áruk eladási ára magában foglalja a szállítási költségeket ‑ a gyártó által viselt szállítási költségek magasabbak azon árnál, amelyen ez utóbbi az említett árukat az importőrnek eladja.
E körülmények között a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [Közösségi Vámkódex] 29. cikkének (1) bekezdését és 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját, valamint az [Uniós Vámkódex] 70. cikkének (1) bekezdését és 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját, hogy az ügyleti értéket […] ki kell igazítani oly módon, hogy az tartalmazza […] a gyártónál az árunak az Európai Unió vámterületére való beszállítása helyéig ténylegesen felmerülő összes költséget, ha – a jelen ügyhöz hasonlóan – 1) a szállítási feltételek […] alapján e költségeket […] a gyártónak kellett viselnie, és 2) e szállítási költségek meghaladták a megállapodás szerinti és […] az importőr által ténylegesen kifizetett […] árat, azonban 3) […] az importőr által ténylegesen kifizetett […] ár megfelelt az áru tényleges értékének akkor is, ha az ár nem fedezte […] a gyártónál felmerülő valamennyi szállítási költséget?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdését és 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját, valamint az Uniós Vámkódex 70. cikkének (1) bekezdését és 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a behozott áruk vámértékének meghatározása céljából azok ügyleti értékéhez hozzá kell adni a gyártó által az ezen áruk Unió vámterületére való belépésének helyéig való szállításáért ténylegesen viselt költségeket, ha a megállapodás szerinti feltételeknek megfelelően e költségek viselésének kötelezettsége a gyártót terheli, ha az említett költségek meghaladják az importőr által ténylegesen fizetett árat, azonban ezen ár megfelel ugyanezen áruk valós értékének.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a vámérték megállapítására vonatkozó uniós szabályozás méltányos, egységes és semleges rendszer létrehozására irányul, amely kizárja az önkényes és fiktív vámértékek alkalmazását. A vámértéknek tehát tükröznie kell a behozott áru valós gazdasági értékét, és következésképpen tartalmaznia kell ezen áru gazdasági értékkel rendelkező valamennyi elemét. Noha a vámérték alapját főszabály szerint az árukért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár képezi, ez az ár olyan adat, amelyet adott esetben ki kell igazítani, ha az az önkényes vagy fiktív vámérték megállapításának elkerülése érdekében szükséges (2019. június 20‑iOribalt Rīga ítélet,
C‑1/18
,
EU:C:2019:519
,
22.
és
23.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a behozott árukért fizetett ár megfelel ezen áruk valós értékének, és nincs olyan tényező, amely lehetővé tenné annak megállapítását, hogy az importőr által ezen árukért ténylegesen fizetett ár fiktív, mivel csalásból vagy joggal való visszaélésből ered.
Következésképpen úgy tűnik, hogy az alapeljárás nem önkényes vagy fiktív vámértékre vonatkozik, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hanem kizárólag arra a kérdésre, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése és 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja, valamint az Uniós Vámkódex 70. cikkének (1) bekezdése és 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja előírja‑e, hogy a behozott áruk vámértékének meghatározása céljából azok ügyleti értékéhez hozzá kell adni a gyártó által a megállapodás szerinti feltételeknek megfelelően viselt, és az eladási árba belefoglalt szállítási költségeket, ha ezen ár nem teszi lehetővé a szállítási költségek összességének fedezését.
Először is a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése és az Uniós Vámkódex 70. cikkének (1) bekezdése értelmében a behozott áruk ügyleti értéke képezi azok vámértéke meghatározásának „első alapját”. A Közösségi Vámkódex 32. cikke és az Uniós Vámkódex 71. cikke alapján bizonyos más elemek csak kiegészítésképpen adhatók hozzá ezen alaphoz annak érdekében, hogy tükrözzék ezen áruk valós gazdasági értékét.
Márpedig, bár a Közösségi Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja és az Uniós Vámkódex 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja lehetővé teszi a ténylegesen kifizetett árnak a szállítási költségek hozzáadásával való kiegészítését, e rendelkezések megkövetelik, hogy e költségek még ne legyenek ezen árba belefoglalva, ami akkor áll fenn, ha az értékesítési feltételekben „Határra szállítva” árat kötnek ki.
Ezt a megközelítést megerősíti a 2454/93 rendelet 164. cikkének c) pontja és a 2015/2447 végrehajtási rendelet 138. cikkének (3) bekezdése. E rendelkezések ugyanis csak akkor teszik lehetővé a szállítási költségeknek a behozott áruk ügyleti értékéhez való hozzáadását, ha a szállítás vagy ingyenes, vagy azt az importőr biztosítja.
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy az alapügyben egyrészt semmi nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a megállapodás szerinti eladási ár nem tartalmazta a behozott áruk szállítási költségeit, másrészt pedig az importőr által fizetett ár megfelelt ezen áruk valós értékének.
Következésképpen sem a Közösségi Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontjában és az Uniós Vámkódex 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontjában, sem pedig a 2454/93 rendelet 164. cikkének c) pontjában és a 2015/2447 végrehajtási rendelet 138. cikkének (3) bekezdésében megállapított feltételek nem teljesülnek az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben.
E rendelkezések ettől eltérő értelmezése azt követelné meg az importőrtől, hogy kétszer fizesse meg a behozott áruk szállítási költségeit, és következésképpen úgy kellene tekinteni, hogy az olyan értékesítési feltételek alá tartozó behozatalokat, amelyek e költségek ezen áruk eladási árába való belefoglalását írják elő, automatikusan korrigálni kell az ügyleti érték tekintetében.
Az a körülmény, hogy a jelen ügyben a behozott áruk gyártó által viselt szállítási költségei meghaladják az importőr által ténylegesen kifizetett árat, nem változtathat e következtetésen, feltéve hogy ez az ár ezen áruk valós értékét tükrözi, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
Másodszor, az alapügyben szóban forgóhoz hasonló körülmények között nem tűnik megalapozottnak az Európai Bizottság által az írásbeli észrevételeiben hivatkozott azon kockázat, miszerint valamely gazdasági szereplő szerződéses autonómiájára hivatkozva mentesülhet a behozott áruk vámértékének a meghatározására vonatkozó kötelezettségek alól. Az ilyen kockázat ugyanis azt feltételezi, hogy ezen áruk szállítási költségeit nem fizették meg, ami – amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat – a jelen ügyben nem áll fenn. Ezenkívül az értékesítési feltételeknek az említett áruk vámértékének a meghatározása során történő figyelembevétele a Közösségi Vámkódex 29. cikke (1) bekezdésének és az Uniós Vámkódex 70. cikke (1) bekezdésének a rendelkezéseiből következik.
Jóllehet valamely gazdasági szereplő a szerződéses kötelezettségeire hivatkozva nem vonhatja ki magát az uniós jog alól, a behozott áruk vámértékének meghatározása nem állapítható meg absztrakt módon. A Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően e meghatározás alapját azok a feltételek képezik, amelyek mellett az érintett értékesítésre sor kerül, még akkor is, ha azok eltérnek a kereskedelmi szokásoktól, vagy szokatlannak tekinthetők az érintett szerződéstípusra tekintettel (lásd ebben az értelemben: 1986. február 4‑iVan Houten International ítélet,
65/85
,
EU:C:1986:53
,
13.
pont). Így a Bíróság kimondta, hogy annak megítélésekor, hogy a behozott áruk vámértéke tükrözi‑e azok valós gazdasági értékét, figyelembe kell venni az adásvételi szerződés feleinek konkrét jogi helyzetét (lásd ebben az értelemben: 2010. július 15‑iGaston Schul ítélet,
C‑354/09
,
EU:C:2010:439
,
38.
pont). Ennélfogva ezen áruk vámértékének meghatározása keretében az értékesítési feltételek figyelmen kívül hagyása nemcsak ellentétes lenne a Közösségi Vámkódex 29. cikke (1) bekezdésének és az Uniós Vámkódex 70. cikke (1) bekezdésének a rendelkezéseivel, hanem olyan eredményre is vezetne, amely nem tükrözné az említett áruk valós gazdasági értékét.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Közösségi Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdését és 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját, valamint az Uniós Vámkódex 70. cikkének (1) bekezdését és 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a behozott áruk vámértékének meghatározása céljából azok ügyleti értékéhez nem kell hozzáadni a gyártó által az ezen áruk Unió vámterületére való belépésének helyéig való szállításáért ténylegesen viselt költségeket, ha a megállapodás szerinti feltételeknek megfelelően e költségek viselésének kötelezettsége a gyártót terheli, még akkor is, ha az említett költségek meghaladják az importőr által ténylegesen fizetett árat, amennyiben ezen ár megfelel az említett áruk valós értékének, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:

A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 29. cikkének (1) bekezdését és 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját, valamint az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 70. cikkének (1) bekezdését és 71. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a behozott áruk vámértékének meghatározása céljából azok ügyleti értékéhez nem kell hozzáadni a gyártó által az ezen áruk Európai Unió vámterületére való belépésének helyéig való szállításáért ténylegesen viselt költségeket, ha a megállapodás szerinti feltételeknek megfelelően e költségek viselésének kötelezettsége a gyártót terheli, még akkor is, ha az említett költségek meghaladják az importőr által ténylegesen fizetett árat, amennyiben ezen ár megfelel az említett áruk valós értékének, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: litván.