CELEX: 62015TJ0591
Statligt stöd
Avtal om flygplats- och marknadsföringstjänster
Avtal mellan handels- och industrikammaren i Pau-Béarn och Transavia
Beslut att förklara stöd oförenligt med den inre marknaden och om återkrav av stödet
Begreppet statligt stöd
Stöd som kan tillskrivas staten
Handels- och industrikammare
Fördel
’Privat investerare’-kriteriet
Återkrav
Artikel 41 i stadgan om de grundläggande rättigheterna
Rätt till tillgång till handlingarna i ärendet
Rätten att yttra sig

)
Bakgrund till tvisten
De aktuella åtgärderna
Sökanden, Transavia Airlines CV, är ett så kallat lågprisflygbolag med säte i Nederländerna, som trafikerar tre flygplatser med charter- och reguljärflyg till mer än 100 destinationer i Europa och Nordafrika.
Flygplatsen Pau-Pyrénées (nedan kallad flygplatsen i Pau) ligger i departementet Pyrénées-Atlantiques i Frankrike. Den drivs av handels- och industrikammaren i Pau Béarn (CCI) (nedan kallad CCIPB). Den 1 januari 2007 överfördes ägandet av flygplatsen i Pau från Republiken Frankrike till en grupp av lokala myndigheter, Syndicat mixte de l’aéroport de Pau (nedan kallad den blandade ägargruppen), vars medlemmar är regionalrådet för Nouvelle-Aquitaine, rådet för Pyrénées-Atlantiques, tätortskommittén för Pau Béarn Pyrenéerna och mer än tio kommunsammanslutningar. När den blandade ägargruppen övertog ägandet till flygplatsen i Pau, trädde den i statens ställe som koncessionsgivande myndighet och tog över koncessionsavtalet med CCIPB, som alltjämt är flygplatsförvaltare efter det att ägandet överfördes till den blandade ägargruppen.
CCIPB ingick den 23 januari 2006 ett avtal med sökanden (nedan kallat 2006 års avtal), som åtog sig att med minst 156 flygningar per år trafikera linjen mellan flygplatsen i Pau och flygplatsen Schiphol, som betjänar staden Amsterdam (Nederländerna), fördelat på minst tre dagar i veckan. Sökanden åtog sig att betala ersättning för sin användning av infrastrukturen vid flygplatsen i Pau. Avtalstiden var tre år från den 26 april 2006, då flyglinjen mellan Pau och Amsterdam öppnades, och kunde förlängas med ytterligare två år.
I 2006 års avtal ingick ett åtagande från sökanden att tillhandahålla marknadsföringstjänster, som bland annat bestod i reklam på sin webbplats, mot betalning från CCIPB på 250000 euro för de två första åren, grundat på 156 flygavgångar per år. I den mån så många flygningar inte skulle komma att utföras skulle det beloppet justeras proportionerligt. För det tredje året fastställdes betalningen uppgå till 12,50 euro per avresande passagerare upp till ett årligt tak på 250000 euro. Vidare föreskrevs att om 2006 års avtal förlängdes skulle sökanden, för de fjärde och femte åren, erhålla samma belopp per avresande passagerare.
2006 års avtal har lett till utbetalningar på sammanlagt 700 000–900 000 euro från CCIPB till sökanden för marknadsföringstjänster som sökanden har utfört mellan den 26 april 2006 och den 29 oktober 2009. 2006 års avtal förlängdes konkludent den 26 april 2009. Sökanden beslutade emellertid att säga upp 2006 års avtal på grund av flygförbindelsens dåliga resultat.
[
utelämnas
]
Förfarandet och parternas yrkanden
Sökanden väckte förevarande talan genom ansökan som kom in till tribunalens kansli den 13 oktober 2015.
Sökanden framställde, i en särskild handling som kom in till tribunalens kansli den 11 april 2016, en begäran om processledande åtgärder, närmare bestämt att kommissionen skulle föreläggas att ge in vissa handlingar.
Kommissionen yttrade sig inom föreskriven frist.
Tribunalen beslutade på grundval av referentens rapport att inleda den muntliga delen av förfarandet och att, som en processledande åtgärd enligt artikel 88 i dess rättegångsregler, uppmana kommissionen och sökanden att besvara vissa frågor samt förelägga kommissionen att ge in vissa handlingar.
Tribunalen beslutade den 21 juni 2017 att hänskjuta målet till sjätte avdelningen i utökad sammansättning.
Parterna utvecklade sin talan vid förhandlingen den 26 oktober 2017.
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara artikel 1.3 och, i den mån de rör sökanden, artiklarna 3–5 i det angripna beslutet och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
–
ogilla talan och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Sökanden har åberopat sex grunder för sin talan. Den första är att rätten till god förvaltning enligt artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och rätten till försvar åsidosatts. Den andra är att artikel 107.1 FEUF åsidosatts genom att de konstaterade stödåtgärderna felaktigt har tillskrivits franska staten. Den tredje är att kommissionen inte uppfyllt sin motiveringsskyldighet genom att den tillämpat villkoret om en marknadsekonomisk aktör på ett felaktigt sätt då den fastslog att 2006 års avtal medförde en ekonomisk fördel. Den fjärde är att kommissionen åsidosatt artikel 107.1 FUEF genom att fastslå att den påstådda fördelen var selektiv. Den femte är att kommissionen åsidosatt artikel 107.1 FEUF och gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att underlåta att pröva om de påstådda fördelarna påverkat konkurrensen. Den sjätte är att kommissionen åsidosatt artikel 107.1 FEUF och artikel 108.2 FEUF samt gjort en uppenbart oriktig bedömning när det gäller fastställandet av det stödbelopp som ska återbetalas.
Den första grunden: Åsidosättande av rätten till god förvaltning enligt artikel 41 i stadgan och rätten till försvar
Sökanden har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt rätten till god förvaltning enligt artikel 41.1 och 41.2 a och b i stadgan genom att inte ge sökanden tillfälle att yttra sig innan det angripna beslutet antogs och genom att neka sökanden tillgång till handlingarna i det administrativa ärendet. Kommissionen har härigenom åsidosatt sökandens rätt till försvar. Dessa förfarandefel motiverar en delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
[
utelämnas
]
Tribunalen konstaterar att sökanden är en berörd part i den mening som avses i artikel 108.2 FEUF och således har rätt till en opartisk och rättvis prövning av kommissionen med avseende på 2006 års avtal i enlighet med artikel 41.1 i stadgan, särskilt som konstaterandet att 2006 års avtal utgjort statligt stöd riskerar att leda till ekonomiska konsekvenser för sökanden i form av återkrav av mottagna belopp.
Sökandens resonemang kan emellertid inte godtas i den mån sökanden gör gällande att artikel 41.2 i stadgan ger sökanden en rätt att personligen delges uppmaning att lämna synpunkter eller på annat sätt ange sin ståndpunkt innan det angripna beslutet antas och en rätt att få tillgång till kommissionens administrativa handlingar i ärenden som rör statligt stöd.
Medan rätten till god förvaltning enligt artikel 41.1 i stadgan återspeglar skyldigheten att omsorgsfullt och opartiskt pröva alla omständigheter i det enskilda fallet, anges i artikel 41.2 ett antal rättigheter som ska säkerställas inom unionens förvaltning, inbegripet rätten till försvar, vilken omfattar rätten att yttra sig och rätten att få ta del av handlingarna i ärendet.
[
utelämnas
]
Sökanden kan i egenskap av berörd part enligt artikel 108.2 FEUF inte göra gällande att det skett ett åsidosättande av artikel 41.2 a i stadgan på den grunden att kommissionen inte har delgett sökanden personligen en uppmaning att yttra sig under granskningsförfarandet för detta stöd. En sådan rätt att personligen bli kontaktad av kommissionen som den sökande hävdar skulle förändra den roll som informationskälla som de personligen berörda i huvudsak har inom ramen för förfarandet för kontroll av statligt stöd. Sökandens argument om att artikel 41.1 och 41.2 i stadgan skulle sakna verkligt innehåll om ett företag varje dag var skyldigt att kontrollera i
Europeiska unionens officiella tidning
om utredningar har inletts eller beslut fattats om företaget ska således lämnas utan avseende.
Den omständigheten att kommissionens undersökning inriktade sig på 2006 års avtal, i vilket sökanden var part, och kommissionen därmed inte hade haft någon svårighet att identifiera sökanden bland möjliga berörda parter, kan vidare inte medföra någon skyldighet för kommissionen att delge sökanden personligen en sådan uppmaning.
De ”berörda parter” som avses i artikel 108.2 FEUF omfattar nämligen inte bara det eller de företag som beviljats stöd, utan även personer, företag eller sammanslutningar vars intressen kan påverkas av det beviljade stödet, särskilt konkurrerande företag och branschorganisationer. Enligt rättspraxis rör det sig med andra ord om en obestämd grupp av mottagare. Ett offentliggörande av ett meddelande i
Europeiska unionens officiella tidning
är ett lämpligt medel för att informera alla berörda personer (dom av den 14 november 1984, Intermills/kommissionen,
323/82
,
EU:C:1984:345
, punkt
).
Följaktligen kunde kommissionen begränsa sig till att offentliggöra ett meddelande i
Europeiska unionens officiella tidning
om inledandet av förfarandet avseende 2006 års avtal, utan att åsidosätta rätten till god förvaltning enligt artikel 41 i stadgan. Kommissionen vidtog för övrigt den åtgärden att i beslutet om förlängning uppmana de franska myndigheterna att omedelbart översända en kopia av beslutet till potentiella stödmottagare.
[
utelämnas
]
Den tredje grunden: Åsidosättande av artikel 107.1 FEUF och motiveringsskyldigheten genom en felaktig tillämpning av villkoret om en marknadsekonomisk aktör
[
utelämnas
]
Den första delgrunden: kommissionens underlåtenhet att ange tillräckliga skäl för sitt beslut att tillämpa en lönsamhetsökningsanalys i stället för en jämförande analys
[
utelämnas
]
Sökanden har, för det femte, anfört att kommissionen fattade sitt beslut att göra en lönsamhetsökningsanalys utifrån 2014 års riktlinjer. Dessa riktlinjer hade emellertid inte trätt i kraft vid tidpunkten för avtalets undertecknande år 2006 och var således inte tillämpliga vid bedömningen av 2006 års avtal utifrån villkoret om en marknadsekonomisk aktör. Att tillämpa dem skulle vara oförenligt med rättssäkerhetsprincipen. Gemenskapens riktlinjer för finansiering av flygplatser och för statliga igångsättningsstöd för flygbolag med verksamhet på regionala flygplatser, offentliggjorda i
Europeiska unionens officiella tidning
den 9 december 2005 (
EUT C 312, 2005, s. 1
) (nedan kallade 2005 års riktlinjer), som då var tillämpliga, innehöll inte några uppgifter om hur det kriteriet skulle tillämpas. De riktlinjer som var tillämpliga på tvisten gjorde det således inte möjligt att bestämma en analysmetod.
Enligt punkt 171 i 2014 års riktlinjer ska de tillämpas från och med den 4 april 2014 och ersätta 1994 års riktlinjer om luftfart, vilka har titeln ”Tillämpning av artiklarna 92 och 93 i EG-fördraget och artikel 61 i EES-avtalet på statligt stöd inom luftfartssektorn”, offentliggjorda i
Europeiska gemenskapernas officiella tidning
den 10 december 1994 (
EGT C 350, 1994, s. 5
) och 2005 års riktlinjer från och med den dagen.
Kommissionen uppmanade emellertid genom ett meddelande offentliggjort i
Europeiska gemenskapernas officiella tidning
den 15 april 2014 (se punkt 11 ovan) berörda parter att, mot bakgrund av ikraftträdandet av 2014 års riktlinjer, lämna sina synpunkter på de åtgärder avseende vilka den hade inlett ett formellt granskningsförfarande, däribland åtgärder avseende flygplatsen i Pau. Kommissionen redovisade i punkterna 54–66 i 2014 års riktlinjer skälen till att den anser att en lönsamhetsökningsanalys snarare än en jämförande analys är den mest relevanta metoden för bedömning av överenskommelser mellan flygplatser och flygbolag.
Även om 2006 års avtal mellan sökanden och CCIPB ingåtts före ikraftträdandet av 2014 års riktlinjer kan det konstateras att kommissionen angav skälen till att den ansåg att en lönsamhetsökningsanalys i princip bör ges företräde framför en jämförande analys. Kommissionen gav vidare berörda parter, däribland sökanden, tillfälle till att lämna synpunkter i detta avseende.
Dessutom omfattas valet av lämplig metod för tillämpning av villkoret om en marknadsekonomisk aktör, det vill säga om det skulle göras en jämförande analys eller en lönsamhetsökningsanalys, av det objektiva begreppet stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. Det åligger således kommissionen att, inom ramen för sin skyldighet att till fullo analysera alla relevanta delar av den berörda överenskommelsen och dess sammanhang i syfte att fastställa huruvida det mottagande företaget får en ekonomisk fördel som det inte skulle ha fått under normala marknadsförhållanden (se punkt 122 ovan), välja den metod som utifrån omständigheterna i det enskilda fallet är den lämpligaste för tillämpning av detta kriterium. 2014 års riktlinjer utgör därvid en del av det sammanhang i vilket det angripna beslutet fattades.
Den omständigheten att kommissionen hänvisade till 2014 års riktlinjer när den redovisade sitt val av lämplig metod för tillämpning av villkoret om en marknadsekonomisk aktör kan således inte kritiseras, även om 2006 års avtal ingicks innan 2014 års riktlinjer trädde i kraft.
Sökandens argument avseende 2014 års riktlinjer ska således lämnas utan avseende.
Talan ska således inte bifallas på den första delen av den tredje grunden.
Den andra delgrunden: Huruvida kommissionen har åsidosatt sin skyldighet att iaktta omsorg och opartiskhet, gjort en uppenbart oriktig bedömning och lämnat en bristfällig motivering i det angripna beslutet när det gäller lönsamhetsökningsanalysen
Sökanden har gjort gällande att kommissionen i sin lönsamhetsökningsanalys har åsidosatt sin skyldighet att iaktta omsorg och opartiskhet och att den gjort en uppenbart oriktig bedömning. Dessutom har kommissionen inte lämnat en tillräcklig motivering för sina slutsatser.
Sökanden har närmare bestämt anfört fyra invändningar i detta avseende, nämligen för det första att kommissionen har uppträtt försumligt genom att inte vända sig till den revisor som hade kontrollerat affärsplanen, för det andra att kommissionen utgått från ett alltför snävt tidsperspektiv, för det tredje att kommissionen felaktigt underlåtit att beakta CCIPB:s skäl till att ingå 2006 års avtal och för det fjärde att kommissionen inte tydligt redovisat vilka intäkter och fördelar som den beaktat.
Eftersom den fjärde invändningen avser bristande motivering ska den prövas före de övriga tre invändningarna. Därefter ska den första, den tredje och den andra invändningen prövas.
[
utelämnas
]
–
Huruvida kommissionen utgått från ett alltför snävt tidsperspektiv
Sökanden har gjort gällande att kommissionen utgått från ett alltför snävt tidsperspektiv vid tillämpningen av villkoret om en marknadsekonomisk aktör. Genom att utgå från att en sådan ekonomisk aktör som uppträder i CCIPB:s ställe inte skulle ha räknat med en förlängning av 2006 års avtal efter den inledande avtalsperioden på tre år har kommissionen underlåtit att beakta de särskilda omständigheter som följer av det ekonomiska sammanhang i vilket sökanden och flygplatserna bedriver sin verksamhet när de inleder ett samarbete.
Sökanden har, för det första, anfört att kommissionen har underlåtit att beakta den genomsnittliga livslängden för sökandens flyglinjer. En översikt över de flyglinjer som trafikerats sedan 2005 visar att sökandens samarbete med flygplatser oftast varat längre än tre år och att en varaktighet på sex år inte var ovanligt. CCIPB kunde därför, när 2006 års avtal undertecknades, rimligen utgå från att samarbetet med sökanden skulle fortsätta efter den första avtalsperioden och till och med längre än vad som antagits i affärsplanen.
För det andra har sökanden anfört att kommissionen har underlåtit att beakta att sökanden per definition utgått från ett mer långsiktigt samarbete. En marknadsekonomisk aktör skulle ta kalkylerade risker för att utvidga sin verksamhet. För sökanden innebär öppnandet av en ny flyglinje en investering som endast är lönsam på lång sikt. Inledande förluster vid start av en ny flyglinje är vanliga inom luftfartsområdet.
Det ursprungliga avtal som sökanden ingår med en flygplats innehåller ett åtagande att starta en ny flyglinje, vilket syftar till att skapa långsiktiga fördelar för båda parter. En löptid för avtalet som inledningsvis är begränsad till tre år strider inte mot parternas avsikt att samarbeta långsiktigt. En marknadsekonomisk aktör ingår inte avtal oberoende av deras faktiska sammanhang, inbegripet aktörens affärsmodell och parternas erfarenheter. I 2006 års avtal angavs uttryckligen en möjlighet till förlängning. Sökandens långsiktiga perspektiv visas även av de avsiktsförklaringar som uttryckts under parternas avtalsförhandlingar. Det förhållandet att sökanden inledningsvis förlängde 2006 års avtal trots att förbindelsen gick med förlust visar vidare att sökanden ansträngt sig för att upprätthålla samarbetet med CCIPB efter den första avtalsperioden.
Sökanden har, för det tredje, anfört att kommissionen inte tagit hänsyn till den globala finanskrisen år 2008, två år efter det att 2006 års avtal ingicks och ett år innan det eventuellt skulle förlängas. Denna oförutsedda omständighet är relevant vid fastställandet av det tidsperspektiv som gällde när avtalet ingicks år 2006, eftersom den äventyrade lönsamheten och livslängden för flyglinjen i fråga. När 2006 års avtal ingicks kunde det inte krävas att CCIPB skulle ha förväntat sig att lönsamheten och livslängden för flyglinjen skulle påverkas negativt av finanskrisen år 2008.
Enligt kommissionen ska vad sökanden anfört lämnas utan avseende.
Det framgår av rättspraxis (se punkt 120 ovan) att det ska prövas om det var korrekt av kommissionen att utgå från att en marknadsekonomisk aktör som uppträtt i CCIPB:s ställe skulle ha bedömt intresset av att ingå 2006 års avtal enbart utifrån ett tidsperspektiv begränsat till avtalets löptid.
En marknadsekonomisk aktörs agerande styrs av lönsamhetsutsikter på längre sikt (dom av den 21 mars 1991, Italien/kommissionen,
C‑305/89
,
EU:C:1991:142
, punkt
). En sådan aktör, som vill maximera vinsten, är beredd att löpa kalkylerade risker vid beräkningen av den avkastning som kan förväntas på en investering.
I förevarande fall ansåg kommissionen i det angripna beslutet, vid bedömningen av intresset att ingå 2006 års avtal, att en marknadsekonomisk aktör skulle ha utgått från avtalets löptid som tidsperspektiv. När avtalet ingicks skulle en marknadsekonomisk aktör inte ha räknat med att 2006 års avtal skulle förlängas på samma eller andra villkor när det löpte ut, särskilt inte eftersom lågprisbolag som sökanden, var och är kända för att ändra sin verksamhet mycket snabbt när det gäller att öppna och stänga flyglinjer, eller att öka eller minska turtätheten. Kommissionen konstaterade att varje förlängning av avtalen låg för långt fram i tiden och var alltför osäker för att en marknadsekonomisk aktör skulle grunda rimliga ekonomiska beslut på den (skälen 393 och 394 i det angripna beslutet).
På liknande sätt ansåg kommissionen i skäl 439 i det angripna beslutet att lönsamhetsökningsanalysen måste grunda sig på den tidsperiod under vilken 2006 års avtal ursprungligen var avsett att tillämpas och inte på någon längre period, eftersom en förnuftig och försiktig marknadsekonomisk aktör inte, när avtalet ingicks, kunde förvänta sig att det skulle förlängas, oavsett om förlängningen skedde på identiska eller förändrade villkor.
Det är dessutom ostridigt att 2006 års avtal endast slöts för en inledande period på tre år, utan några villkor om automatisk förlängning. Sökanden har vidare inte preciserat vilka avsikter som parterna under avtalsförhandlingarna skulle ha gett uttryck för om ett samarbete på lång sikt.
Mot denna bakgrund var det korrekt av kommissionen att fastslå att en marknadsekonomisk aktör skulle ha bedömt lönsamheten av 2006 års avtal utifrån förväntade kostnader och intäkter under dess löptid, det vill säga tre år.
Det kan dessutom konstateras att kommissionen utan att göra en uppenbart oriktig bedömning kunde fastslå att det är mycket svårt för en flygplatsoperatör att bedöma sannolikheten av att ett lufttrafikföretag önskar fortsätta att driva en flyglinje under längre tid än den som flygbolaget har förbundit sig till i avtalet om flygplatstjänster, eftersom flygbolag, särskilt lågprisbolag, har visat sig ha en mycket öppen hållning till att öppna och stänga flyglinjer (se skälen 355 och 394 i det angripna beslutet). Under dessa omständigheter kunde kommissionen, utan att göra någon felaktig bedömning, fastslå att en försiktig marknadsekonomisk aktör som uppträder i CCIPB:s ställe inte hade förväntat sig att flygbolaget skulle ha velat fortsätta att trafikera den berörda flyglinjen när 2006 års avtal löpte ut.
CCIPB hade visserligen antagit en sjuårig affärsplan, som således omfattar en period som är mycket längre än 2006 års avtals löptid. Den affärsplan som utarbetats av CCIPB var emellertid inte bindande på något sätt för sökanden, som hade sin fulla frihet att inte fortsätta att trafikera flyglinjen efter det att 2006 års avtal löpte ut.
Under dessa omständigheter var det korrekt av kommissionen att fastslå att en försiktig marknadsekonomisk aktör som uppträtt i CCIPB:s ställe inte vid ingåendet av 2006 års avtal skulle ha tagit den kalkylerade risken att det avtalet skulle förlängas.
De bevis som sökanden har lagt fram för att visa att den genomsnittliga livslängden på flyglinjer som sökanden trafikerar var betydligt längre än tre år kan inte vara avgörande. Uppträdandet hos en marknadsekonomisk aktör måste bedömas genom att denna tänks försättas i en situation som ligger så nära som möjligt den situation som den som driver flygplatsen i Pau befann sig i. Som kommissionen framhållit var den ursprungliga löptiden för 2006 års avtal mellan CCIPB och sökanden emellertid begränsad till tre år.
När det slutligen gäller sökandens argument att kommissionen felaktigt underlät att ta hänsyn till den oförutsedda händelse som finanskrisen år 2008 var, påminner tribunalen om att vid tillämpningen av ”privat investerare”-kriteriet ska enbart de omständigheter som förelåg och den utveckling som kunde förutses när beslutet att genomföra transaktionen i fråga fattades beaktas (dom av den 5 juni 2012, kommissionen/EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
, punkt
, och dom av den 27 april 2017, Germanwings/kommissionen,
T-375/15
,
EU:T:2017:289
, punkt
).
I detta fall konstaterade kommissionen i det angripna beslutet att en försiktig marknadsekonomisk aktör inte, vid ingåendet av 2006 års avtal, skulle ha räknat med att det avtalet skulle förlängas, och den gjorde därför en förhandsanalys av lönsamheten för de investeringar som gjorts under år 2006 och inte senare oförutsägbara omständigheter.
Den omständigheten att sökanden faktiskt förnyade 2006 års avtal den 26 april 2009 är inte relevant.
Mot bakgrund av det ovan anförda finner tribunalen att kommissionen inte gjorde någon uppenbart oriktig bedömning när den inom ramen för sin lönsamhetsökningsanalys fastslog att en försiktig marknadsekonomisk aktör som uppträtt i CCIPB:s ställe inte vid tidpunkten för ingåendet av 2006 års avtal skulle ha anlagt ett längre tidsperspektiv än den ursprungliga löptiden för detta avtal.
[
utelämnas
]
Den femte grunden: Huruvida kommissionen åsidosatt artikel 107.1 FEUF och gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att inte pröva om 2006 års avtal faktiskt fick några negativa följder för konkurrensen
[
utelämnas
]
Härav följer att talan inte ska bifallas på den femte grunden.
Den sjätte grunden: Huruvida kommissionen åsidosatt artiklarna 107.1 och 108.2 FEUF och gjort en uppenbart oriktig bedömning vid fastställandet av stödbeloppet
Sökanden har gjort gällande att kommissionen felaktigt har likställt den påstådda fördelen med andra negativa omsättningsökningar för denna flygplats.
I detta hänseende har sökanden anfört att när kommissionen, som i förevarande fall, beslutar att ett visst belopp ska återkrävas ska den så noggrant som möjligt fastställa det verkliga värdet av stödet till de företag som gynnats. Med hänvisning till tribunalens dom av den 5 februari 2015, Ryanair/kommissionen (
T-500/12
, ej publicerad,
EU:T:2015:73
) har sökanden gjort gällande för det första att kommissionen borde ha prövat i vilken utsträckning sökanden fört vidare den påstådda fördelen till sina passagerare, för det andra att kommissionen felaktigt underlåtit att bedöma den konkurrensfördel som sökanden faktiskt fått till följd av de förmodade förlusterna för flygplatsen i Pau, och för det tredje att kommissionen inte i tillräcklig utsträckning har förklarat varför det var nödvändigt att återkräva beloppet för att återställa den tidigare situationen, eftersom det från beloppet bör avräknas alla de positiva externa verkningar som 2006 års avtal medförde för flygplatsen i Pau samt vidare att sökanden inte bör förpliktas att ersätta förluster till följd av ineffektiva åtgärder som vidtagits av flygplatsen i Pau.
Den omständigheten att fastställandet av det belopp som ska återkrävas kan vara komplicerat motiverar enligt sökanden inte att kommissionen inte beaktar de principer som anges i domen av den 5 februari 2015, Ryanair/kommissionen (
T-500/12
, ej publicerad,
EU:T:2015:73
). Det framgår inte av denna dom att det ska anses vara en förutsättning för tillämpning av dessa principer att de berörda skattebestämmelserna ska vara av ofrivillig och indirekt art.
Kommissionen har anfört att sökandens samtliga argument ska lämnas utan avseende.
Skyldigheten för den berörda medlemsstaten att genom återkrav upphäva verkningarna av stöd som kommissionen anser är oförenligt med den inre marknaden syftar enligt fast rättspraxis till att återställa den situation som förelåg innan stödet beviljades. Detta syfte är uppnått när stödet i fråga, i förekommande fall jämte dröjsmålsränta, har återbetalats av mottagaren eller, med andra ord, av de företag som faktiskt har mottagit det. Genom denna återbetalning förlorar mottagaren nämligen de fördelar som mottagaren haft på marknaden i förhållande till sina konkurrenter och den situation som förelåg före utbetalningen av stödet är återställd (se dom av den 21 december 2016, kommissionen/Aer Lingus och Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P och C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
, punkterna
och
samt där angiven rättspraxis).
Det finns inte någon unionsrättslig bestämmelse enligt vilken kommissionen, när den beslutar om återkrav av ett stöd som förklarats vara oförenligt med den inre marknaden, ska fastställa det exakta stödbelopp som ska återbetalas. Det är nämligen tillräckligt att kommissionens beslut innehåller sådana uppgifter som gör det möjligt för dess mottagare att själv utan orimliga svårigheter fastställa detta belopp (se dom av den 20 mars 2014, Rousse Industry/kommissionen,
C‑271/13 P
, ej publicerad,
EU:C:2014:175
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Om kommissionen beslutar om återkrav av ett visst bestämt belopp måste den emellertid, i enlighet med sin skyldighet att snabbt och opartiskt handlägga ett ärende inom ramen för artikel 108 FEUF, så exakt som omständigheterna i ärendet tillåter fastställa värdet av det stöd som företaget har mottagit (se dom av den 30 april 2014, Dunamenti Erőmű/kommissionen,
T-179/09
, ej publicerad,
EU:T:2014:236
, punkt
).
Kommissionen är, vid återställandet av den situation som rådde innan stödet utbetalades, skyldig att säkerställa att den faktiska fördel som stödet medfört upphör och är således skyldig att kräva att stödet i dess helhet återbetalas. Den kan inte av förbarmande över stödmottagaren, kräva återbetalning av ett lägre belopp än värdet av det stöd som den sistnämnda har erhållit. Vidare är kommissionen inte behörig att kräva återbetalning av ett högre belopp än värdet av det stöd som mottagaren fått för att understryka sitt missnöje med hänsyn till hur allvarlig olagligheten är (dom av den 30 april 2014, Dunamenti Erőmű/kommissionen,
T-179/09
, ej publicerad,
EU:T:2014:236
, punkt
).
Denna rättspraxis gäller även när kommissionen i sitt beslut fastställer ett vägledande belopp för det stöd som ska återkrävas.
Kommissionen beräknade i detta fall, när den fastställde det stödbelopp som ska återkrävas med anledning av 2006 års avtal, det årliga återbetalningspliktiga stödbeloppet för varje år under vilket avtalet tillämpades, utifrån den negativa delen av den förväntade omsättningsökningen (intäkter minus kostnader) vid tidpunkten för ingåendet av 2006 års avtal, såsom den fastställts i lönsamhetsökningsanalysen. Kommissionen tillade att detta belopp motsvarar vad som borde ha dragits av varje år från beloppet för marknadsföringstjänsterna eller som borde ha lagts till de flygplatsavgifter och avgifter för marktjänster som fakturerats sökanden för att nuvärdet netto av 2006 års avtal skulle ha blivit positivt, det vill säga för att detta avtal skulle ha uppfyllt villkoret om en marknadsekonomisk aktör (skäl 589 i det angripna beslutet).
Härav följer att kommissionen har uppfyllt sin skyldighet att beräkna värdet av stödet som sökanden mottog inom ramen för 2006 års avtal. Det framgår nämligen av punkt 305 ovan att kommissionen, i motsats till vad sökanden har gjort gällande, genomfört en lönsamhetsökningsanalys och i denna jämfört de belopp som en marknadsekonomisk aktör skulle ha varit beredd att betala för marknadsföringstjänster eller skulle ha krävt av sökanden för tillhandahållandet av flygplatstjänster med de belopp som CCIPB faktiskt betalat eller mottagit.
Kommissionen var däremot inte, vid fastställandet av det stödbelopp som ska återkrävas, skyldig att pröva huruvida och i vilken utsträckning sökanden faktiskt hade utnyttjat den ekonomiska fördelen av de belopp som motsvarar den årliga negativa del av omsättningsökningen som 2006 års avtal medför (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 december 2016, kommissionen/Aer Lingus och Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P och C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
, punkt
).
Ett återkrav av ett olagligt stöd innebär nämligen endast att det är den fördel som stödet gav stödmottagaren som ska neutraliseras och inte den eventuella ekonomiska vinst som stödet gett upphov till genom stödmottagarens utnyttjande av denna fördel. En sådan vinst kan skilja sig från den fördel som utgör statligt stöd eller till och med visa sig inte alls föreligga. Det motiverar emellertid inte att stödet inte ska återkrävas eller att återkravet ska avse ett annat belopp än det som utgör den fördel som det olagliga stödet i fråga medfört (dom av den 21 december 2016, kommissionen/Aer Lingus och Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P och C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
, punkt
).
Varje beslut som sökanden fattat om att helt eller delvis föra vidare den fördel som erhållits genom 2006 års avtal till sina kunder saknar därför betydelse vid bestämmandet av det belopp som ska återkrävas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 december 2016, kommissionen/Aer Lingus och Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P och C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
, punkt
).
Den fördel som kommissionen konstaterat i det angripna beslutet bestod inte i att sökanden hade kunnat förbättra sin konkurrensställning på marknaden. Den bestod helt enkelt i att företaget kunde inkassera det nominella beloppet av den negativa delen av årliga omsättningsökningar som 2006 års avtal gav upphov till. Frågan huruvida sökanden på ett visst sätt har utnyttjat denna fördel på marknaden rör bedömningen av eventuella vinster som kunnat realiseras genom utnyttjande av den ifrågavarande fördelen. En sådan bedömning saknar betydelse för stödets återkrävande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 december 2016, kommissionen/Aer Lingus och Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P och C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
, punkt
).
Eftersom kommissionen beslutat om återkrav av fördelen – med samma belopp som den förväntade omsättningsökningen – som följt av 2006 års avtal med CCIPB, om denne uppträtt som en ekonomisk marknadsaktör, har det angripna beslutet endast inneburit ett återställande av den lagenliga situation som rådde innan stödet lämnades (se, för ett liknande synsätt, dom av den 17 juni 1999, Belgien/kommissionen,
C‑75/97
,
EU:C:1999:311
, punkterna
–
). Ett återkrav av det beloppet medför nämligen att sökanden berövas den fördel som erhållits på marknaden, jämfört med konkurrenterna, och som bestått i att sökanden haft ekonomiska villkor som sökanden inte skulle ha haft under normala marknadsvillkor.
Såväl värdet av de påstådda positiva externa effekterna för flygplatsen i Pau som denna flygplats’ eventuella ineffektivitet saknar betydelse för syftet att återställa den tidigare rådande situationen, vilket uppnås när sökanden förlorat den fördel som erhållits. För fullständighetens skull ska påpekas att villkoret om en marknadsekonomisk aktör, som tillämpas i syfte att fastställa om en åtgärd medför en fördel, inte innefattar något minimikrav för effektiviteten i ett företags drift. Enligt rättspraxis syftar tillämpningen av detta villkor nämligen till att fastställa huruvida en jämförbar privat investerare under liknande förhållanden kunde ha förmåtts att erbjuda den aktuella åtgärden (se punkt 119 ovan). I detta sammanhang ska kostnads- och intäktsstrukturen för det offentliga organ vars uppträdande jämförs med en marknadsekonomisk aktör beaktas.
Det följer av vad som anförts ovan att talan inte ska bifallas på den sjätte grunden. Talan ska därmed ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Sökanden har tappat målet och ska därför bära sina rättegångskostnader och ersätta kommissionens rättegångskostnader, i enlighet med kommissionens yrkanden.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (sjätte avdelningen i utökad sammansättning)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
Transavia Airlines CV ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.

Berardis
Papasavvas
Spielmann
Csehi
Spineanu-Matei
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 13 december 2018.
Underskrifter
[
utelämnas
]
(
*1
)	Rättegångsspråk: nederländska.
(
)	Nedan återges endast de punkter i denna dom som tribunalen anser bör publiceras