CELEX: 62015TJ0462
Dumping
import af cykler afsendt fra Cambodja, Pakistan og Filippinerne
udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes over for importen af cykler med oprindelse i Kina, til også at omfatte denne import
forordning (EU) 2015/776
omgåelse
omladning
artikel 13, stk. 1 og 2, og artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1225/2009 (nu artikel 13, stk. 1 og 2, og artikel 18, stk. 3, i forordning (EU) 2016/1036)

)
Tvistens baggrund
Ved forordning (EØF) nr. 2474/93 af 8. september 1993 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen til Fællesskabet af cykler med oprindelse i Kina og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold (
EFT 1993, L 228, s. 1
) indførte Rådet for Den Europæiske Union en endelig antidumpingtold på 30,6% på import af cykler med oprindelse i Kina.
Efter en udløbsundersøgelse indledt i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (
EFT 1996, L 56, s. 1
) (erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (
EUT 2009, L 343, s. 51
, og berigtiget i
EUT 2010, L 7, s. 22
, herefter »grundforordningen«), der selv blev erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (
EUT 2016, L 176, s. 21
), herunder navnlig i overensstemmelse med artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 384/96 (nu grundforordningens artikel 11, stk. 2), besluttede Rådet ved forordning (EF) nr. 1524/2000 af 10. juli 2000 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af cykler med oprindelse i Kina (
EFT 2000, L 175, s. 39
), at ovennævnte antidumpingtold skulle opretholdes.
Efter en interimsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning nr. 384/96 (nu grundforordningens artikel 11, stk. 3) øgede Rådet ved forordning (EF) nr. 1095/2005 af 12. juli 2005 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af cykler med oprindelse i Vietnam og om ændring af forordning (EF) nr. 1524/2000 (
EUT 2005, L 183, s. 1
) antidumpingtolden på importen af cykler med oprindelse i Kina til 48,5%.
Efter en udløbsundersøgelse indledt i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 384/96 besluttede Rådet ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 990/2011 af 3. oktober 2011 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af cykler med oprindelse i Kina (
EUT 2011, L 261, s. 2
) at opretholde den gældende antidumpingtold på 48,5%.
I maj 2013 vedtog Rådet efter en interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3 (nu artikel 11, stk. 3, i forordning 2016/1036), forordning (EU) nr. 502/2013 af 29. maj 2013 om ændring af gennemførelsesforordning nr. 990/2011 (
EUT 2013, L 153, s. 17
) og besluttede at opretholde den gældende antidumpingtold på 48,5% undtagen for cykler, der blev eksporteret af tre virksomheder, som blev pålagt individuelle toldsatser.
Efter en antiomgåelsesundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 13 (nu artikel 13 i forordning 2016/1036) vedtog Rådet gennemførelsesforordning (EU) nr. 501/2013 af 29. maj 2013 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved gennemførelsesforordning nr. 990/2011, til også at omfatte importen af cykler afsendt fra Indonesien, Malaysia, Sri Lanka og Tunesien, uanset om varen er angivet med oprindelse i Indonesien, Malaysia, Sri Lanka og Tunesien (
EUT 2013, L 153, s. 1
).
På grundlag af en ny klage indgivet i 2014, som denne gang vedrørte en eventuel omgåelse af antidumpingtold, der involverede eksporterende producenter af cykler, som har hjemsted i Cambodja, Pakistan og Filippinerne, vedtog Europa-Kommissionen gennemførelsesforordning (EU) nr. 938/2014 af 2. september 2014 om indledning af en undersøgelse vedrørende den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der indførtes ved Rådets forordning (EU) nr. 502/2013 på importen af cykler med oprindelse i Folkerepublikken Kina ved import af cykler afsendt fra Cambodja, Pakistan og Filippinerne, uanset om varen er angivet med oprindelse i Cambodja, Pakistan og Filippinerne eller ej, og om at gøre denne import til genstand for registrering (
EUT 2014, L 263, s. 5
, og berigtiget i
EUT 2014, L 341, s. 31
). I forbindelse med denne undersøgelse vedrørende perioden fra den 1. januar 2011 til den 31. august 2014 modtog sagsøgeren, Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd, fra Kommissionen en »[f]ormular for selskaber, der anmoder om fritagelse for en eventuel udvidelse af tolden« (herefter »formularen«), som selskabet udfyldte og tilbagesendte den 10. oktober 2014.
Det fremgår af sagens akter, at sagsøgeren er en enkeltmandsvirksomhed med begrænset ansvar efter cambodjansk ret, der blev oprettet i maj 2013 og fuldt ud ejes af Cronus International Co. Ltd, der er et selskab med hjemsted i Hongkong, som igen er 100% ejet af en kinesisk cykelproducent, Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd. Sidstnævnte selskab ejer ligeledes 100% af det kinesiske selskab Guangzhou Cronus Bicycles Co. Ltd, der er producent af cykler, rammer og malede rammer, og det er forretningsmæssigt forbundet med en anden kinesisk cykelproducent, Shine Wheel Bicycle Co. Ltd, som indstillede sin produktion den 1. juni 2014. Da sagsøgeren ikke i tabel D5 og D6, der er vedlagt formularen, havde præciseret, at virksomheden ligeledes var forretningsmæssigt forbundet med Shine Wheel Bicycle, fremlagde den først oplysninger vedrørende denne producent den 27. oktober 2014, dvs. som svar på Kommissionens anmodning om yderligere oplysninger den 16. oktober 2014.
Sagsøgeren har præciseret, at henset til datoen for virksomhedens oprettelse og den faktiske påbegyndelse af sin virksomhed i januar 2014 vedrørte de oplysninger, som den afgav i formularen og i de tabeller, der er vedlagt denne, mere direkte perioden fra den 1. september 2013 til den 31. august 2014 (herefter »rapporteringsperioden«) end undersøgelsesperioden (jf. præmis 7 ovenfor). Det fremgår af formularen, at sagsøgeren identificerede sin aktivitet som fremstilling og salg af cykler og cykelrammer, navnlig for små ordrer, under varemærket Cronus.
I tabel F 2, som opregner alle de køb af halvfabrikata, som ansøgeren om fritagelse har foretaget, og som er vedlagt som bilag til formularen, har sagsøgeren udpeget selskabet »Shine Wheel Bicycle Co. Ltd (Guangzhou)« som næsten eksklusiv leverandør sammen med et vietnamesisk selskab for lakering af rammer og et andet kinesisk selskab.
I forbindelse med sit svar den 27. oktober 2014 fremlagde sagsøgeren en revideret tabel F 2. Shine Wheel Bicycle forekommer heri som et selskab, der er forretningsmæssigt forbundet med sagsøgeren, og hvis salg til sidstnævnte i rapporteringsperioden udgjorde størstedelen af sagsøgerens køb i denne periode. Guangzhou Cronus Bicycles nævnes ligeledes heri som et selskab, der er forretningsmæssigt forbundet med sagsøgeren for visse transaktioner i rapporteringsperioden.
Denne undersøgelse tillod Kommissionen at udpege seks selskaber, som eksporterede cykler fra Cambodja. Det ene af disse selskaber forlod dette land for Pakistan i slutningen af 2013, og de fem andre cykelproducenter, der tegnede sig for 94% af importen til Unionen fra dette land for den pågældende produkttype, havde samarbejdet og fremsendt en fritagelsesanmodning.
Kommissionen analyserede oplysningerne fra disse fem selskaber, herunder sagsøgeren. Den 11. november 2014 underrettede Kommissionen denne sidstnævnte om, at den agtede at foretage en kontrol på stedet. Denne fandt sted den 8. og den 9. december 2014 i sagsøgerens lokaler i Tai Seng (Cambodja).
Efter denne kontrol på stedet og de kontroller, som de fire andre samarbejdsvillige producenter ligeledes var genstand for, fandt Kommissionen, at tre selskaber var berettigede til at opnå en fritagelse i henhold til grundforordningens artikel 13, stk. 4 (nu artikel 13, stk. 4, i forordning 2016/1036), mens to selskaber, herunder sagsøgeren, ikke havde ret til at være omfattet heraf.
Under dette besøg fandt Kommissionen adskillige uregelmæssigheder, hvorom den hørte sagsøgerens supplerende forklaringer og undersøgte de af virksomheden fremlagte dokumenter.
For det første bemærkede Kommissionen, at sagsøgeren ikke havde nogen regnskabssoftware og opbevarede sidstnævnte i Excel-datafiler. Det var først fra oktober 2014, at selskabet begyndte at udarbejde detaljerede produktionsrapporter.
Dernæst fremgik det ifølge Kommissionen af formularen og de tabeller, der er vedlagt denne, at sagsøgeren først kunne producere cykler fra den 1. januar 2014 i dennes svejse- og maleværksteder, og at den i begyndelsen af denne periode ikke fremstillede rammer. Kommissionen var derfor i tvivl om oprindelsen af 1099 cykler, som blev eksporteret til Unionen (i den foreliggende sag til Grækenland) den 27. januar 2014 og beskrevet i faktura CI-15295-PM, der af sagsøgeren blev fremstillet således: 380 cykler med rammer af aluminium på 26 tommer, 240 cykler med rammer af stål på ligeledes 26 tommer, 120 cykler med rammer af stål på 24 tommer, 119 cykler med såkaldte »hi-ten 700C«-rammer af stål, 130 cykler med foldebare rammer af stål på 20 tommer og 120 cykler med rammer af stål på 20 tommer. På spørgsmålet om omstændighederne i forbindelse med denne eksport fremlagde sagsøgeren faktura KYD-CN-F01 af 17. januar 2014, hvoraf det fremgik, at selskabet havde købt 1098 cykelrammer af stål på 26 tommer af det vietnamesiske selskab Kim Y Dinh Trading Service One Member Co. Ltd. Under henvisning til, at sidstnævnte ikke selv var en cykel- og cykelrammeproducent, men blot en forhandler, undrede Kommissionen sig endvidere over den omstændighed, at der kun blev købt cykelrammer af stål, skønt faktura CI-15295-PM omhandler et salg på 380 aluminiumscykler, og at størrelsen af disse rammer (26 tommer) kun var delvist sammenfaldende med størrelsen af de cykler, som blev eksporteret til Unionen.
Sagsøgeren blev anmodet om at forklare disse uoverensstemmelser og fremlagde under kontrolbesøget et oprindelsescertifikat »formular A«, som var udstedt af det vietnamesiske handelsministerium på den pågældende forhandlers vegne for de cykelrammer, som er genstand for faktura KYD-CN-F01. Kommissionen konstaterede imidlertid, at dette oprindelsescertifikat ligeledes kun nævnte rammer af stål, mens den i præmis 17 ovenfor omtalte eksport til Unionen ligeledes omfattede rammer af aluminium, hvilket sagsøgeren i sidste ende også indrømmede, idet selskabet anførte, at det var med urette, at det pågældende certifikat kun nævnte rammer af stål. Endvidere har sagsøgeren ikke kunnet fremlægge noget oprindelsescertifikat »formular A« i sit navn for de cykler, som blev eksporteret til Unionen og var genstand for faktura CI-15295-PM.
Kommissionen fandt derfor, at da sagsøgeren ikke selv havde produceret cykelrammer i starten af selskabets aktiviteter, var den eneste mulige forklaring, at de omhandlede cykler ikke var blevet samlet af sagsøgeren, men blot omladet fra forretningsmæssigt forbundne kinesiske selskaber.
Desuden konstaterede Kommissionen uoverensstemmelser og en formodet manglende troværdighed under kontrolbesøget vedrørende visse oplysninger i formularen. Ifølge denne institution svarede visse af de indberettede produktionsomkostninger ikke til en værditilvækst til de indførte dele i forbindelse med samlingen eller færdiggørelsen af fremstillingen og var blevet øget kunstigt med henblik på at opfylde de to tærskler, der er fastsat i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b) [nu artikel 13, stk. 2, litra b), i forordning 2016/1036]. Fordelingen af visse omkostninger (afskrivning, leje, elektricitetsudgifter) til fremstilling af cykelrammerne kunne således ikke afstemmes med produktionsmængden af cykler, forbruget af maling i denne produktion var overdrevet i forhold til egentlige producenters data, og arbejdskraftomkostningerne var for høje i forhold til mængden af producerede rammer og samlede cykler – i forhold til de lønninger, der udbetales af egentlige producenter. Kommissionen rekonstruerede derfor på dette grundlag sagsøgerens produktionsomkostninger og fastslog, dels at cykeldelene med oprindelse i Kina udgjorde mere end 60% af den samlede værdi af dele i den færdige vare (77%), dels at værditilvæksten til de indførte dele i løbet af samleprocessen var meget lavere end 25% (2%).
Den 13. marts 2015 meddelte Kommissionen sagsøgeren sine konklusioner for det første vedrørende forekomsten af omgåelsespraksis i Cambodja (generelle konklusioner), og for det andet vedrørende sagsøgerens rolle i denne praksis (specifikke konklusioner).
Som svar på denne meddelelse fremførte sagsøgeren den 31. marts 2015 en række indsigelser hertil – skriftligt og under en høring. For det første bestred selskabet bl.a. konklusionen om, at det havde været involveret i omladningspraksis. Sagsøgeren gjorde i denne forbindelse gældende, at det fulgte af de under kontrolbesøget på stedet indsamlede oplysninger, at den mest sandsynlige forklaring var, at de omhandlede cykelrammer havde oprindelse i Vietnam. Selskabet fremlagde yderligere dokumentation i forbindelse med faktura CI-15295-PM for at fastslå, at de omhandlede cykelrammer er af vietnamesisk oprindelse. Sagsøgeren mente således bl.a. at have fremlagt købsfakturaen for den stål og aluminium, der blev anvendt for at gennemføre de omhandlede cykelrammer, fakturaen fra det vietnamesiske selskab, som havde omdannet stålet til rammer, fakturaen fra leverandørerne af cykelrammerne med reference KYD-CN-F01 af 17. januar 2014, pakningslisten for de nævnte rammer af samme dato og beviset for betaling af denne faktura samt en angivelse af den samlede masse af de leverede cykelrammer (ca. 3 ton), hvilket stemte overens med de i tabel F 2 afgivne oplysninger. Sagsøgeren forklarede forekomsten af en cykelramme mindre end antallet af eksporterede cykelrammer (1098 i stedet for 1099) med, at selskabet havde udtaget en cykelramme som stikprøve hos sin leverandør. For det andet bestred sagsøgeren Kommissionens justeringer af selskabets produktionsomkostninger med henblik på beregning af den i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), fastsatte tærskelværdi på 25%.
Den 18. maj 2015 vedtog Kommissionen gennemførelsesforordning (EU) 2015/776 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved Rådets forordning (EU) nr. 502/2013 over for importen af cykler med oprindelse i Folkerepublikken Kina, til også at omfatte importen af cykler afsendt fra Cambodja, Pakistan og Filippinerne, uanset om varen er angivet med oprindelse i Cambodja, Pakistan og Filippinerne (
EUT 2015, L 122, s. 4
, herefter »den anfægtede forordning«).
Kommissionen fastslog bl.a. følgende i 69., 71., 73. og 74. betragtning til den anfægtede forordning:
»(69)
En af de fem samarbejdsvillige virksomheder kunne ikke afstemme oplysningerne om den type rammer, der indkøbes fra Kina, med oplysningerne om den type cykler, der sælges til Unionen, idet virksomheden ikke producerede rammer i den pågældende periode. Det blev derfor konkluderet, at cyklerne blev omladet.
[…]
(71)
Det erindres, at de oplysninger, som virksomheden fremlagde under kontrolbesøget, ikke gav Kommissionen mulighed for at afstemme den type rammer, der indkøbtes, med den type cykler, den eksporterede til Unionen, idet virksomheden fremlagde oplysninger om køb af rammer af stål, mens den eksporterede cykler med rammer af stål og aluminium i forskellige størrelser. Dette tyder på, at de eksporterede cykler ikke blev samlet i Cambodja. Det eneste bevis for disse rammers oprindelse, som virksomheden fremlagde under kontrolbesøget, var »formular A«/oprindelsescertifikat, som blev udstedt af de vietnamesiske myndigheder til en vietnamesisk forhandler. Efter fremlæggelsen af oplysninger påstod virksomheden, at det fejlagtigt fremgik af »formular A«/oprindelsescertifikatet, at alle rammer var af stål, idet de faktisk også var af aluminium. De nye dokumenter på vietnamesisk og kinesisk med begrænset oversættelse til engelsk, som virksomheden fremlagde efter fremlæggelsen af oplysninger, indeholdt flere uoverensstemmelser (mængden af indkøbte rammer kunne ikke afstemmes med antallet af eksporterede cykler, som blev fastlagt under kontrolbesøget; et dokument blev fremlagt som faktura, men indeholdt ingen priser; der blev ikke fremlagt bevis for andre fremstillingsetaper end rammer såsom udskæring, udformning, stansning og maling). Disse dokumenter blev derfor betragtet som ufuldstændige og utilstrækkelige til at påvise, at de pågældende rammer blev produceret i Vietnam.
[…]
(73)
Desuden var virksomheden heller ikke i stand til at fremlægge »formular A«/oprindelsescertifikat fra handelsministeriet i Cambodja for de pågældende cykler. Da der ikke foreligger andre oplysninger herom, konkluderes det derfor, at de pågældende dele kommer fra Kina. […]
(74)
På grundlag af ovenstående beviser kunne det således bekræftes, at der forekommer omladningspraksis i Cambodja af produkter med oprindelse i Kina, jf. grundforordningens artikel 13, stk. 1.«
Kommissionen forkastede ligeledes i 80. betragtning ff. til den anfægtede forordning sagsøgerens indsigelser om justeringerne af selskabets produktionsomkostninger med henblik på beregning af den i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), fastsatte tærskelværdi på 25%.
Kommissionen afviste derfor sagsøgerens fritagelsesanmodning (161. betragtning til den anfægtede forordning). Kommissionen besluttede i den anfægtede forordnings artikel 1 at udvide den i præmis 3 ovenfor nævnte endelige antidumpingtold på 48,5% på importen af cykler med oprindelse i Kina til også at omfatte importen af cykler afsendt bl.a. fra Cambodja, idet den ikke nævnte sagsøgeren blandt de selskaber, der er fritaget for tolden. I henhold til den nævnte artikels stk. 3 »[opkræves d]en i medfør af stk. 1 udvidede told […] på import afsendt fra Cambodja, Pakistan og Filippinerne, uanset om den er angivet med oprindelse i Cambodja, Pakistan og Filippinerne eller ej, der er registreret i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EU) nr. 938/2014 samt artikel 13, stk. 3, og [grundforordningens] artikel 14, stk. 5, […] med undtagelse af varer, som er fremstillet af de i stk. 1 opførte virksomheder«.
Retsforhandlinger og parternes påstande
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 11. august 2015 har sagsøgeren anlagt nærværende søgsmål.
[
udelades
]
Parterne afgav indlæg og besvarede Rettens mundtlige spørgsmål under retsmødet den 9. november 2017.
Under retsmødet har sagsøgeren og Kommissionen i retsmødet fremsat visse bemærkninger til retsmøderapporten, hvilket er blevet indført i retsmøderapporten.
Retlige bemærkninger
[
udelades
]
Det første anbringende om tilsidesættelse af grundforordningens artikel 13, stk. 1, som følge af Kommissionens åbenbart urigtige retlige og faktiske skøn vedrørende konstateringen af omgåelse og de tilgængelige oplysningers karakter
Sagsøgeren har i forbindelse med det første anbringende gjort gældende, at konstateringen af, at der foreligger omladningspraksis, ligesom de retlige virkninger af denne konstatering, er urigtig. De omhandlede cykler blev efter sagsøgerens opfattelse fremstillet af rammer og materialer af vietnamesisk oprindelse, idet Kommissionen ikke råder over nogen beviser for, at dette ikke er tilfældet. Hverken grundforordningen eller retspraksis giver Kommissionen grundlag for automatisk at fastslå, at der foreligger omladningspraksis. Selskabet mener, at det ved hjælp af beviser, som Kommissionen ikke – således som den gjorde – kunne afvise, har ført tilstrækkeligt bevis for delenes vietnamesiske oprindelse. Sagsøgeren har præciseret, at de specifikke referencenumre for hver model fremgår af faktura CI-15295-PM, hvilket gjorde det muligt at bestemme det materiale, som rammen er fremstillet af. Selskabet har tilføjet, at det har fremlagt de yderligere dokumenter, som er nævnt i præmis 22 ovenfor. Sagsøgeren har anført, at selskabet endvidere anfægter den måde, hvorpå Kommissionen har vurderet det oprindelsescertifikat »formular A«, som blev udstedt af de vietnamesiske myndigheder, eftersom der i certifikatet var anført nummeret på leverandørens faktura, datoen for denne faktura, antallet af berørte enheder, lastens bruttovægt, og at denne blev inspiceret ved grænsen mellem Vietnam og Cambodja. Følgelig er det kun henvisningen i det nævnte certifikat til »cykelrammer af stål«, som er urigtig, hvilket sagsøgeren allerede har udtalt sig om ved at henvise til en simpel fejl fra leverandørens side.
Sagsøgeren har tilføjet, at den eneste uoverensstemmelse i de beviser, som selskabet har fremlagt, vedrørte den forskellige beskrivelse af cyklerne i faktura CI-15295-PM, samt af de rammer, som er genstand for købsfaktura KYD-CN-F01 og for oprindelsescertifikatet »formular A«, da alle de andre forhold viser, at selskabet havde købt cykelrammerne af vietnamesisk oprindelse. Kommissionens analyse svarer således til, at alle ikke-kinesiske producenter, der er knyttet til kinesiske cykelproducenter, omfattes af den situation, at de uafhængigt af de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag gør sig skyldige i omladningspraksis.
Kommissionen anlagde derfor et urigtigt »retligt og faktisk« skøn ved anvendelsen af grundforordningens artikel 13, stk. 1.
Kommissionen har anført, at det første anbringende skal forkastes.
Indledende bemærkninger
[
udelades
]
I henhold til grundforordningens artikel 13, stk. 1 skal fire betingelser være opfyldt, for at det kan fastslås, at der er tale om omgåelse af antidumpingforanstaltningerne. For det første skal der være en ændring i mønstret for handelen mellem et tredjeland og Unionen eller mellem individuelle selskaber i det land, der er omfattet af foranstaltninger, og Unionen. For det andet skal denne ændring skyldes praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden. For det tredje skal der foreligge beviser for, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade, eller for, at toldens afhjælpende virkninger undergraves. For det fjerde skal der foreligge bevis for dumping (dom af 26.1.2017, Maxcom mod Chin Haur Indonesia,
C-247/15 P, C-253/15 P og C-259/15 P
,
EU:C:2017:61
, præmis
, og af 26.1.2017, Maxcom mod City Cycle Industries,
C-248/15 P, C-254/15 P og C-260/15 P
,
EU:C:2017:62
, præmis
).
Det fremgår af ordlyden og opbygningen af grundforordningens artikel 13, at det med henblik på at fastslå, at der er tale om omgåelse, påhviler de berørte EU-institutioner at foretage en samlet analyse vedrørende det af undersøgelsen af omgåelsen i sin helhed omfattede tredjeland. Til gengæld tilkommer det dem ikke at foretage en analyse af de enkelte individuelle producenter/eksportørers situation for at bevise en sådan omgåelse, idet denne analyse påhviler de nævnte individuelle producenter/eksportører i forbindelse med anmodninger i henhold til denne forordnings artikel 13, stk. 4 (dom af 26.1.2017, Maxcom mod Chin Haur Indonesia,
C-247/15 P, C-253/15 P og C-259/15 P
,
EU:C:2017:61
, præmis
, og af 26.1.2017, Maxcom mod City Cycle Industries,
C-248/15 P, C-254/15 P og C-260/15 P
,
EU:C:2017:62
, præmis
).
En konstatering af, at der er tale om omgåelse af antidumpingforanstaltningerne, fastslås således i overensstemmelse med grundforordningens artikel 13, stk. 1, af EU-institutionerne for det pågældende tredjeland som helhed, mens det tilkommer hver enkelt producent/eksportør at påvise, at dennes specifikke situation begrunder indrømmelsen af en sådan fritagelse i henhold til forordningens artikel 13, stk. 4 (dom af 26.1.2017, Maxcom mod Chin Haur Indonesia,
C-247/15 P, C-253/15 P og C-259/15 P
,
EU:C:2017:61
, præmis
, og af 26.1.2017, Maxcom mod City Cycle Industries,
C-248/15 P, C-254/15 P og C-260/15 P
,
EU:C:2017:62
, præmis
).
Som det endvidere blev påpeget af generaladvokat Mengozzi i hans forslag til afgørelse Maxcom m.fl. mod Chin Haur Indonesia (
C-247/15 P, C-253/15 P og C-259/15 P
,
EU:C:2016:712
, punkt
og
), indeholder grundforordningens artikel 13, stk. 1, andet afsnit (nu artikel 13, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning 2016/1036), en ikke-udtømmende liste over praksis, forarbejdning og bearbejdning, hvori der bl.a. indgår »forsendelse af den af foranstaltninger omfattede vare via tredjelande« og »under de omstændigheder, der er anført i stk. 2, samling af dele gennem en samleproces i [Unionen] eller et tredjeland«. Som det således med rette blev anført af Kommissionen i dennes svar den 13. oktober 2017 på foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse den 22. september 2017 (jf. præmis 38 og 39 ovenfor), er de forskellige former for omgåelsespraksis, der er opstillet i den nævnte artikel 13, stk. 1, andet afsnit, kun anført som eksempler, hvilket fremgår af ordet »bl.a.«.
Det følger heraf, at det er tilstrækkeligt, at der udelukkende fastslås en form for omgåelsespraksis, for at den anden betingelse, der er nævnt i præmis 53 ovenfor, kan være opfyldt, hvilket imidlertid ikke er til hinder for, at de berørte institutioner ligeledes fastslår andre former for omgåelsespraksis, såfremt de anser dem for at foreligge.
Anvendelsen på det foreliggende tilfælde
Det fremgår af den anfægtede forordning, at Kommissionen undersøgte de fire betingelser, der er nævnt i præmis 53 ovenfor, i relation til Cambodja, inden den på den ene side imødekom tre ud af de fem samarbejdsvillige cambodjanske selskabers anmodning om individuel fritagelse, og på den anden side afviste den anmodning, som blev indsendt af de to andre selskaber, herunder sagsøgeren.
Hvad for det første angår den første, tredje og fjerde betingelse konstaterede Kommissionen, at de var opfyldt, hvilket sagsøgeren ikke har bestridt.
Hvad dernæst angår den anden betingelse, nemlig forekomsten af omgåelsespraksis i Cambodja, dvs. en praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke forelå nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden, konstaterede Kommissionen forekomsten af både omgåelsespraksis og samleprocesser, der ikke opfylder de i grundforordningens artikel 13, stk. 2 fastsatte kriterier.
Det fremgår ganske vist af 69.-74. betragtning til den anfægtede forordning, at konstatering af forekomsten af omgåelsespraksis i relation til Cambodja udelukkende hviler på sagsøgerens individuelle situation. Det skal ikke desto mindre fremhæves, at Kommissionen ligeledes har henvist til forekomsten i Cambodja af samleprocesser, der ikke opfylder kriterierne i grundforordningens artikel 13, stk. 2, med hensyn til to cambodjanske selskaber, herunder sagsøgeren, således som det fremgår af 75.-88. betragtning til den anfægtede forordning.
Selv hvis det antages, at sagsøgeren ikke er involveret i omladningspraksis, hvilket vil indebære, at forekomsten af en sådan praksis i relation til Cambodja afkræftes, er konstateringen med hensyn til dette land af omgåelsespraksis derfor fortsat gyldig på grundlag af betragtningerne til den anfægtede forordning vedrørende de samleprocesser, der ikke opfylder kriterierne i grundforordningens artikel 13, stk. 2, om ikke andet så for det andet cambodjanske selskab, idet konstateringerne vedrørende selskabet i den anfægtede forordning ikke er genstand for den foreliggende tvist.
Det første anbringende kan derfor ikke afkræfte konstateringen i den anfægtede forordning med hensyn til forekomsten af omgåelsespraksis i relation til Cambodja som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 1.
Det skal herefter undersøges, om det første anbringende kan tiltrædes, for så vidt som det tilsigter at påvise, at der ikke forekommer omladningspraksis hos sagsøgeren.
I denne forbindelse fremgår det af den anfægtede forordning, at Kommissionen afviste sagsøgerens fritagelsesanmodning med henvisning til forekomsten af både omladningspraksis og samleprocesser, der ikke opfylder kriterierne i grundforordningens artikel 13, stk. 2.
Det skal fremhæves, at som det fremgår af den i nærværende doms præmis 55 anførte retspraksis, tilkommer det hver enkelt producent/eksportør at påvise, at dennes specifikke situation begrunder indrømmelsen af en sådan fritagelse i henhold til forordningens artikel 13, stk. 4. Det fremgår af denne bestemmelse, at anmodninger om fritagelser skal være »behørigt dokumenterede« og, når den praksis, forarbejdning eller bearbejdning, der udgør omgåelse, finder sted uden for Unionen, gøre det muligt for de berørte parter at påvise, at »de ikke er forbundet til nogen af de af foranstaltningerne omfattede producenter«, og at de »ikke er involveret i omgåelse som defineret i stk. 1 og 2 i [nævnte] artikel«.
Hvis det ikke lykkes en ansøger om fritagelse at bevise, at dennes særlige situation begrunder indrømmelsen af en fritagelse, f.eks. som følge af oplysninger, som godtgør en omgåelsespraksis, er det derfor med rette, at Kommissionen afviser en sådan anmodning.
I nærværende sag konstaterede Kommissionen for det første, at sagsøgeren i januar 2014 kun lige havde påbegyndt sine produktionsprocesser, og at selskabet ikke selv havde produceret de cykelrammer, som blev eksporteret til Unionen den 27. januar 2014, og som er genstand for faktura CI-15295-PM, hvilket sagsøgeren ikke har bestridt.
For det andet konstaterede Kommissionen på grundlag af en sammenligning af faktura CI-15295-PM med antallet af og den type cykler, som blev eksporteret til Unionen den 27. januar 2014, og af købsfakturaen for de cykelrammer, der angiveligt blev anvendt til at producere de cykler, som blev eksporteret til Unionen, med reference KYD-CN-F01, to grupper af uoverensstemmelser. For det første var de rammer, som blev købt hos den vietnamesiske forhandler, ifølge faktura KYD-CN-F01 af stål, mens de cykler, som blev eksporteret til Unionen, ifølge faktura CI-15295-PM for nogles vedkommende havde rammer af stål og for andres vedkommende rammer af aluminium. Mens det for det andet i faktura KYD-CN-F01 er anført, at det drejer sig om cykelrammer på 26 tommer, var de cykler, som blev solgt til Unionen og var genstand for faktura CI-15295-PM, af tre forskellige størrelser, nemlig 26, 24 og 20 tommer. Sagsøgeren har ikke bestridt rigtigheden af disse uoverensstemmelser.
For det tredje fremgår den første uoverensstemmelse ligeledes af det oprindelsescertifikat »formular A«, som blev udstedt af de vietnamesiske myndigheder for de nævnte rammer, for så vidt som der heri kun nævnes rammer af stål.
Det skal således fastslås, at de beviser, som sagsøgeren har fremlagt, ikke kan godtgøre, at selskabet kunne producere de cykler, som blev eksporteret til Unionen og var genstand for faktura CI-15295-PM, med cykelrammer, der angiveligt blev købt i Vietnam.
Sagsøgeren har forsøgt at forklare disse således konstaterede uoverensstemmelser med en simpel »fejl« hos dens vietnamesiske leverandør. Denne opfattelse kan imidlertid ikke tiltrædes.
Det skal således anføres, at disse uoverensstemmelser vedrører både rammernes materiale og størrelse, der udgør de væsentlige egenskaber ved alle cykler og er afgørende for cyklens type og kvalitet samt pris. Det kan derfor ikke gøres gældende, at så store forskelle kan forklares ved en simpel »fejl« fra leverandørens side, så meget desto mere som den angivelige »fejl« viser sig at være flere forskellige fejl i tilknytning til ikke blot materialet (stål eller aluminium), men også tre forskellige rammestørrelser.
Desuden rejser visse dokumenter og oplysninger, som sagsøgeren fremlagde efter meddelelsen af Kommissionens konklusioner samt under den foreliggende sag, tvivl om omstændighederne omkring eksporten til Unionen af de cykler, som er genstand for faktura CI-15295-PM.
For det første finder Retten i lighed med Kommissionen, at faktura CI-15295-PM, således som den blev forelagt, undersøgt og fotokopieret under kontrolbesøget på stedet og fremlagt i bilag B 5, ikke er overensstemmende med den faktura, som sagsøgeren har fremlagt i bilag A 11 (s. 200) inden for rammerne af denne sag. Det samme gælder for så vidt angår pakningslisten i det samme bilag A 11 (s. 201), som ikke er en eksakt kopi af den liste, som blev forelagt under kontrolbesøget på stedet.
For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at toldmyndighederne inspicerede den omhandlede last af cykelrammer ved grænsen mellem Vietnam og Cambodja. Det kan således ikke anføres, at disse myndigheder overså, at denne last ikke svarede til beskrivelsen af de omhandlede varer gengivet i oprindelsescertifikatet »formular A«, eller for den sags skyld i faktura KYD-CN-F01, så meget desto mere som de pågældende uoverensstemmelser vedrører væsentlige egenskaber ved disse dele, nemlig rammernes materiale og størrelse.
For det første skal det, som Kommissionen ligeledes har anført, bemærkes, at den indkøbsordre, som sagsøgeren fremlagde som svar på fremlæggelsen af oplysninger (jf. bilag A 12, s. 231), ikke indeholder en pris, hvilket rejser tvivl om pålideligheden heraf. Sagsøgeren har i denne forbindelse forklaret, at den manglende pris følger af, at forhandlingerne med selskabets vietnamesiske leverandør med hensyn til den endelige pris stadig var i gang på det tidspunkt, hvor selskabet lavede indkøbsordren (replikkens punkt 43). Sagsøgeren har dog samtidig hævdet, at selskabet netop havde valgt leverandøren, fordi denne havde afgivet »det billigste tilbud« (replikkens punkt 45). Disse forklaringer synes således at være modstridende.
For det fjerde fastslog Kommissionen i 71. betragtning til den anfægtede forordning, at »der [ikke] blev […] fremlagt bevis for andre fremstillingsetaper end rammer [(]såsom udskæring, udformning, stansning og maling)«. Selv om sagsøgeren i stævningen har gjort gældende, at de indkøbte rammer var blevet ombygget i dens fabrik til færdige cykler klar til eksport, har selskabet ikke fremlagt noget bevis for så vidt angår de omhandlede rammers forskellige fremstillingsetaper. På forespørgsel under retsmødet bekræftede sagsøgeren, at selskabet ikke havde fremlagt sådanne beviser, således som anført af Kommissionen i 71. betragtning til den anfægtede forordning.
For det femte er det ubestridt, at sagsøgeren ikke har fremlagt noget oprindelsescertifikat »formular A« vedrørende de cykler, som blev eksporteret til Unionen og var genstand for faktura CI-15295-PM.
Under disse omstændigheder må det antages, at Kommissionen uden at anlægge et åbenbart urigtigt skøn kunne konkludere, at henset til forholdene på sagsøgerens fabrik i januar 2014, manglen på beviser vedrørende de andre fremstillingsetaper for cykelrammerne og på enhver anden sandsynlig forklaring, blev de 1099 cykler, der blev eksporteret til Grækenland, omladet fra Kina, idet de ikke har kunnet blive samlet på grundlag af cykelrammer, der ikke stemmer overens med deres væsentlige egenskaber.
I denne forbindelse kan sagsøgeren ikke bebrejde Kommissionen, at den automatisk konkluderede, at de cykler, som blev eksporteret til Unionen og var genstand for faktura CI-15295-PM, blev omladet fra Kina.
Ifølge den i præmis 55 ovenfor anførte retspraksis tilkommer det således hver enkelt producent/eksportør at påvise, at dennes specifikke situation begrunder indrømmelsen af en sådan fritagelse i henhold til forordningens artikel 13, stk. 4. På baggrund af betragtningerne i præmis 68-80 ovenfor skal det imidlertid fastslås, at det ikke er lykkedes for sagsøgeren at godtgøre, at selskabet har produceret de nævnte cykler med rammer af vietnamesisk oprindelse.
Det fremgår desuden af 72. betragtning til den anfægtede forordning og af oplysninger fremlagt af sagsøgeren i tabel F 2, at denne i rapporteringsperioden importerede hovedparten af cykeldelene hos kinesiske producenter af cykler og cykeldele, som selskabet havde kapitalforbindelser med (jf. præmis 11 ovenfor). Under disse omstændigheder og i mangel af enhver anden sandsynlig forklaring, der understøttes af pålidelige beviser, kunne Kommissionen uden at begå nogen retlig fejl konkludere, at de cykler, som blev eksporteret til Unionen og var genstand for faktura CI-15295-PM, var blevet omladet fra Kina.
Denne konstatering er tilstrækkelig til at bevise, at sagsøgeren ikke opfyldte de i grundforordningens artikel 13, stk. 4, fastsatte betingelser, og at Kommissionen følgelig med rette afviste selskabets fritagelsesanmodning.
Som det nemlig for det første fremgår af præmis 57 ovenfor, er det tilstrækkeligt, at der udelukkende fastslås en form for omgåelsespraksis, for at en ansøger om fritagelse er involveret i en sådan praksis i denne bestemmelses forstand.
Retten finder for det andet, at den omhandlede omladning kun vedrører eksporten til Unionen af de 1099 cykler, som er genstand for faktura CI-15295-PM, således som parterne bekræftede i deres svar på foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse. Grundforordningens artikel 13, stk. 4, pålægger imidlertid den berørte producent at påvise, at denne »ikke er involveret i omgåelse«. Denne bestemmelse opstiller hverken kvantitative betingelser eller kvalitative krav med hensyn til denne praksis. Bestemmelsen kræver navnlig ikke, at den nævnte praksis konstateres for så vidt angår hver eneste eksport til Unionen i rapporteringsperioden.
Endvidere må det konstateres, at denne langt fra ubetydelige eksport i det foreliggende tilfælde som anført af Kommissionen udgør 18% af sagsøgerens samlede eksport til Unionen i rapporteringsperioden.
Da Kommissionen med rette fastslog, at sagsøgeren havde været involveret i en sådan omladningspraksis – ikke mindst i forhold til den i præmis 86 ovenfor nævnte eksport – kunne den følgelig uden at begå en retlig fejl afvise selskabets fritagelsesanmodning. Det første anbringende skal derfor forkastes som ugrundet.
[
udelades
]
Det følger af samtlige de anførte betragtninger, at Kommissionen må frifindes i det hele.
Sagsomkostninger
Ifølge Rettens procesreglements artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Syvende Afdeling):

1)
Europa-Kommissionen frifindes.

2)
Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd betaler sagsomkostningerne.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 19. april 2018.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.
(
) – Der gengives kun de præmisser i nærværende dom, som Retten finder det relevant at offentliggøre.