CELEX: 62016TJ0770
Toimielimiä koskeva oikeus
Euroopan parlamentti
Euroopan parlamentin työjärjestys
Käyttäytyminen, joka loukkaa Euroopan parlamentin arvokkuutta ja häiritsee parlamentin toiminnan sujuvuutta
Päivärahan pidättäminen ja määräaikainen kielto osallistua mihinkään parlamentin toimintaan, jotka on määrätty kurinpitoseuraamuksina
Sananvapaus
Perusteluvelvollisuus
Oikeudellinen virhe

Asian tausta
Kantaja Janusz Korwin-Mikke on Euroopan parlamentin jäsen.
Parlamentissa 7.6.2016 pidetyssä täysistunnossa (jäljempänä 7.6.2016 pidetty täysistunto), jossa käsiteltiin aihetta ”Euroopan muuttoliikeohjelman ulkoisen ulottuvuuden nykytila: uuteen yhteisymmärrykseen muuttoliikkeestä”, kantaja totesi puolaksi seuraavaa:
”Ongelmana ei ole se, että tänne virtaa maahanmuuttajia, vaan se, että nämä maahanmuuttajat ovat soveltumattomia. Heillä ei ole mitään halua mennä töihin Bayerische Motorwerkelle tai Aldille. Heille on luvattu tuntuvia tukia, ja tuntuvia tukia he haluavat saada. Olen täällä [viitannut heihin] kerran ennenkin, mikä maksoi minulle 3000 euroa, mutta eräs kongolainen diplomaatti on sanonut, että Eurooppaan virtaa Afrikan pohjasakkaa. Voimme siis olla ylpeitä siitä, että olemme onnistuneet vapauttamaan osan Afrikkaa tästä pohjasakasta, mutta meidän tehtävämme on saada nämä ihmiset järkiinsä. Mikään ei saa heitä paremmin järkiinsä kuin nälkä. Meidän on lakattava maksamasta heille tukia ja yksinkertaisesti pakotettava heidät työhön. Koska esimerkki on paras opettaja, meidän on näytettävä heille esimerkkiä ja lakattava maksamasta tukia myös itsellemme, muuten omakin väkemme ajautuu rappiolle.”
Tämän puheenvuoron johdosta keskustelua johtanut parlamentin varapuhemies kehotti kantajaa ”esiintymään parlamentissa kunnioittavasti”. Välittömästi tämän jälkeen eräs parlamentin jäsen nosti sinisen kortin ja vaati kantajaa esittämään näyttöä väitteidensä tueksi.
Tähän kehotukseen kantaja vastasi seuraavasti:
”– – Amerikkaakin riistettiin, ja sen kehitys on ollut erinomaista. Minusta oli sitä vastoin aivan perusteltua viitata kongolaisen diplomaatin näkemykseen – Kongossa näet todella tiedetään jotakin Afrikan muuttoliikkeestä. Itse tiedän ainakin sen, että kun ihmisille maksetaan siitä, etteivät he tee mitään, he ajautuvat rappiolle. Kaikki tuet on lakkautettava. Ihmisten on elettävä tekemällä työtä, ei nostamalla tukia.”
Kantaja pyysi myöhemmin toisen puheenvuoron täsmentääkseen erään edellisessä puheenvuorossaan käyttämänsä ilmaisun englanninkielistä vastinetta.
Parlamentin puhemies kutsui 8.6.2016 kantajan kuultavaksi, ja tämä kuuleminen pidettiin 14.6.2016.
Kantaja toimitti keskustelua johtaneelle parlamentin varapuhemiehelle 9.6.2016 päivätyssä sähköpostiviestissä Internetin YouTube-sivustolla julkaistun videon, jolla voidaan kuulla kantajan 7.6.2016 pitämässään puheenvuorossa mainitseman kongolaisen diplomaatin esittämät lausumat.
Parlamentin puhemies määräsi kantajalle 5.7.2016 tekemällään päätöksellä (jäljempänä puhemiehen päätös) kurinpitoseuraamuksena päivärahan pidättämisen kymmeneksi päiväksi ja viiden peräkkäisen päivän pituisen määräaikaisen kiellon osallistua mihinkään parlamentin toimintaan, tämän kuitenkaan rajoittamatta äänioikeuden käyttämistä täysistunnossa.
Kantaja haki 18.7.2016 muutosta puhemiehen päätökseen parlamentin puhemiehistölle osoitetulla oikaisuvaatimuksella, jossa hän vaati, että kantajalle määrätyt seuraamukset peruutetaan ja että puhemies esittää parlamentissa julkisen anteeksipyynnön loukkaavasta kielenkäytöstään kantajaa kohtaan.
Parlamentin puhemiehistö päätti 1.8.2016 tekemällään päätöksellä (jäljempänä puhemiehistön päätös), joka annettiin kantajalle tiedoksi 2.9.2016, pitää voimassa kantajalle puhemiehen päätöksellä määrätyt seuraamukset.
Menettely
Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen 2.11.2016 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan kannekirjelmällä.
Unionin yleinen tuomioistuin päätti kuudennen jaoston ehdotuksesta parlamentin työjärjestyksen 28 artiklan mukaisesti antaa asian laajennetun ratkaisukokoonpanon käsiteltäväksi.
Unionin yleinen tuomioistuin (laajennettu kuudes jaosto) päätti esittelevän tuomarin ehdotuksesta aloittaa suullisen käsittelyn ja pyysi unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 89 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimenpiteenä parlamenttia toimittamaan tiettyjä asiakirjoja ja asianosaisia vastaamaan tiettyihin kysymyksiin. Asianosaiset vastasivat tähän pyyntöön asetetussa määräajassa.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 29.11.2017 pidetyssä istunnossa.
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa puhemiehen päätöksen
–
kumoaa puhemiehistön päätöksen
–
määrää korvaamaan kantajalle puhemiehen ja puhemiehistön päätöksistä aiheutuneen taloudellisen vahingon ja henkisen kärsimyksen, joiden määräksi arvioidaan 13060 euroa
–
velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Parlamentti vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
jättää puhemiehen päätöksestä esitetyn kumoamisvaatimuksen tutkimatta
–
hylkää puhemiehistön päätöksestä esitetyn kumoamisvaatimuksen perusteettomana
–
jättää vahingonkorvausvaatimuksen osittain tutkimatta ja osittain hylkää sen perusteettomana
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kantaja ilmoitti istunnossa luopuvansa puhemiehen päätöksen kumoamista koskevasta vaatimuksesta, koska kyseinen päätös oli korvattu puhemiehistön päätöksellä, joka muodostaa parlamentin lopullisen kannan, ja tästä tehtiin merkintä istuntopöytäkirjaan.
Oikeudellinen arviointi
Kumoamisvaatimukset
Kumoamisvaatimustensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen. Ensimmäinen kanneperuste koskee parlamentin työjärjestyksen (jäljempänä työjärjestys) 166 artiklan rikkomista, sanan- ja ilmaisuvapauden loukkaamista ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä. Toinen kanneperuste koskee Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan rikkomista, yleisen puolueettomuusperiaatteen loukkaamista ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä. Kolmas kanneperuste koskee Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan rikkomista, puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdan rikkomista. Neljäs kanneperuste koskee suhteellisuusperiaatteen ja non bis in idem -periaatteen loukkaamista ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee työjärjestyksen 166 artiklan rikkomista, sanan- ja ilmaisunvapauden loukkaamista ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä
Aluksi on todettava, että tässä kanneperusteessaan, joka jakautuu kolmeen osaan, kantaja vetoaa sananvapautensa loukkaamisen lisäksi lähinnä työjärjestyksen 166 artiklan rikkomiseen yhtäältä sen perusteella, ettei parlamentti ole näyttänyt toteen, että tämän määräyksen soveltamisedellytykset täyttyivät, ja toisaalta sen perusteella, ettei puhemiehistön päätöstä ole perusteltu riittävästi. Tämä myös vahvistettiin istunnossa, mistä on tehty merkintä istuntopöytäkirjaan.
Aluksi on tutkittava ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa ja tämän jälkeen sen ensimmäinen osa yhdessä toisen osan kanssa.
–
Ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä
Kantajan mukaan puhemiehistön päätös ei täytä perusteluvelvollisuutta, koska siinä ei ensinnäkään mainita, mitä vaikutuksia lehdistössä on mahdollisesti ilmennyt tai mitkä ovat olleet poliittiset vastareaktiot, koska siinä ei toiseksi todeta, että hän on lausumillaan lietsonut vihaa, ja koska siinä ei oteta huomioon, että nämä lausumat oli alun perin esittänyt eräs kongolainen diplomaatti. Puhemiehistön päätöksen perusteluista ei myöskään ilmene, aiheuttiko kantaja 7.6.2016 pidetyssä täysistunnossa erityisen vakavan järjestyshäiriön ja mitkä työjärjestyksen 11 artiklassa määritellyistä periaatteista ovat ne, joita kantaja on loukannut.
Parlamentti kiistää tämän väitteen.
On muistutettava, että perusteluvelvollisuus on olennainen menettelymääräys, joka on erotettava perustelujen asiallisesta paikkansapitävyydestä, joka koskee riidanalaisen toimen aineellista lainmukaisuutta (ks. tuomio 22.5.2012, Internationaler Hilfsfonds v. komissio,
T-300/10
,
EU:T:2012:247
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Päätöksen perusteluissa toistetaan näet muodollisesti sen perustana olevat syyt. Perustelut saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä (ks. määräys 12.7.2012, Dover v. parlamentti,
C-278/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2012:457
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen perustelut mainitun SEUT 296 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. tuomio 22.5.2012, Internationaler Hilfsfonds v. komissio,
T-300/10
,
EU:T:2012:247
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva puhemiehistön päätös jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäisessä osassa (päätöksen 1–27 kohta) esitetään riidanalaisten seuraamusten määräämiseen johtaneet tosiseikat, sillä kantajalle oli jo määrätty seuraamuksia hänen aiemmin esittämistään lausumista, ja hän oli hakenut puhemiehen päätökseen oikaisua sisäisessä menettelyssä. Toisessa osassa (päätöksen 28–37 kohta) pyritään osoittamaan, että kantajan käyttäytyminen oli työjärjestyksen 11 artiklan vastaista. Kolmannessa osassa (päätöksen 38–45 kohta) esitetään työjärjestyksen 166 artiklaa koskeva oikeudellinen arviointi.
Palautettuaan mieliin yhtäältä työjärjestyksen 11 artiklan 2 ja 3 kohdan sanamuodon ja toisaalta sanan- ja ilmaisunvapauden ulottuvuuden parlamentin puhemiehistö toteaa päätöksensä 28–31 kohdassa, että tätä vapautta voidaan rajoittaa, jos sillä loukataan muita oikeuksia ja ”erityisesti vahingoitetaan tai loukataan muita henkilöitä”, tai ”muiden henkilöiden oikeuksien tai heidän maineensa suojelemiseksi”. Mainitun päätöksen 32 kohdassa parlamentin puhemiehistö myös mainitsee, ettei kaikille parlamentin jäsenille taatun sananvapauden periaate koske ”loukkaavaa, herjaavaa tai epäkunnioittavaa kielenkäyttöä” eikä ”parlamentin arvokkuutta ja unionin perusarvoja ja -periaatteita loukkaavaa käyttäytymistä”.
Puhemiehistön päätöksessä kantajan käyttäytymisestä esitetyt moitteet koskevat ”tahallisen loukkaavaa ja provosoivaa – – kieltä, joka ei kohdistunut ainoastaan afrikkalaista alkuperää oleviin henkilöihin vaan myös koko parlamenttiin” (33 kohta), ”kantajan tapaa lainata harkitusti toisen henkilön lausumia – – pyrkimyksenään tuoda esille omat mielipiteensä” (34 kohta), sitä, että ”ajatus ihmisten pakottamisesta työhön nälän uhalla” oli luonteeltaan ”varmasti loukkaava niille, joille se oli osoitettu” ja ”loukkasi parlamentin arvokkuutta – – ja unionin perusarvoja ja -periaatteita” (36 kohta), ja kantajan ”käyttäytymistä”, jota ”oli pidettävä työjärjestyksen 11 artiklan 2 kohdan vastaisena, koska se osoitti keskinäisen kunnioituksen puutetta ja loukkasi unionin perussäädöksissä määriteltyjä arvoja ja periaatteita ja erityisesti parlamentin arvokkuutta” (37 kohta).
Tästä seuraa, että puhemiehistön päätöksessä esitetyt perustelut ovat SEUT 296 kohdan vaatimusten mukaiset, tämän kuitenkaan vaikuttamatta kyseisen päätöksen perusteltavuuden tutkimiseen ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen ja toisen osan tarkastelun yhteydessä.
Ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa on siten hylättävä.
–
Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen ja toinen osa, jotka koskevat sananvapauden loukkaamista ja työjärjestyksen 166 artiklan rikkomista
Kantaja väittää lähinnä, ettei parlamentti näyttänyt toteen, että työjärjestyksen 166 artiklan soveltamisedellytykset täyttyivät, ja että kantajalle määrätyllä kurinpitoseuraamuksella loukattiin hänelle parlamentin jäsenenä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kuuluvaa laajennettua sananvapautta.
Kantaja väittää tältä osin ensinnäkin, että puhemiehistön päätöksessä on oikeudellinen virhe, koska siinä ei oteta riittävällä tavalla huomioon, että lausumat, jotka kantaja esitti hoitaessaan parlamentaarisia tehtäviään, olivat osa hänen käymäänsä poliittista keskustelua.
Toiseksi kantaja väittää, ettei puhemiehistön päätöksessä osoiteta, että hän olisi tosiasiallisesti aiheuttanut lausumillaan järjestyshäiriön 7.6.2016 pidetyssä täysistunnossa tai häirinnyt vakavasti parlamentin toimintaa työjärjestyksen 11 artiklassa määriteltyjen periaatteiden vastaisesti niin, että työjärjestyksen 166 artiklassa tarkoitetut aineelliset edellytykset tosiasiallisesti täyttyivät.
Kolmanneksi kantaja väittää, että puhemiehistön päätöksen perusteluista ilmenee, että hänelle on määrätty seuraamuksia myös lausumista, joita hän oli esittänyt 7.6.2016 pidetyn täysistunnon ulkopuolella tai käyttäessään puolustautumisoikeuksiaan, vaikka ne eivät kuulu työjärjestyksen 166 artiklan soveltamisalaan.
Parlamentti väittää aluksi, että puhemiehistön päätöksen pätevyys on tutkittava yksinomaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (jäljempänä perusoikeuskirja) taattujen perusoikeuksien ja erityisesti sen 11 artiklassa taatun sananvapauden ja unionin tuomioistuinten siitä antaman tulkinnan kannalta. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä, johon kantaja vetoaa, ei siis käsiteltävässä asiassa sovelleta, vaan sitä voidaan enintäänkin käyttää tulkinnan apuna. Vaikka kyseistä oikeuskäytäntöä sovellettaisiin, siitä ei ilmene, että kantajan sananvapaus olisi rajoittamaton.
Parlamentti myös toteaa, että parlamentin puhemiehellä ja tapauksen mukaan puhemiehistöllä on tiettyä harkintavaltaa käyttäessään työjärjestyksen 166 ja 167 artiklassa tarkoitettuja toimivaltuuksia. Unionin yleisen tuomioistuimen laillisuusvalvonnan on siten rajoituttava sen tutkimiseen, tehtiinkö tämän harkintavallan käyttämisen yhteydessä ilmeinen arviointivirhe tai syyllistyttiinkö siinä harkintavallan väärinkäyttöön ja noudatettiinko menettelyllisiä takeita.
Lopuksi parlamentti väittää, että vastoin kantajan väitteitä puhemiehistö ei päätöksen tehdessään menetellyt tavalla, jolla loukattiin hänen sananvapauttaan ja että päätös on työjärjestyksen 11 artiklan 2 ja 3 kohdan ja 166 artiklan mukainen. Lisäksi se katsoo, ettei kantajan väite pidä paikkaansa, koska kyseisessä päätöksessä otettiin tosiasiallisesti huomioon, että kantaja esitti kyseiset lausumat hoitaessaan parlamentaarisia tehtäviään.
Aluksi on todettava, ettei parlamentti voi käsiteltävässä asiassa kyseenalaistaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön merkityksellisyyttä sen arvioimisessa, onko työjärjestyksen 166 artiklaa rikottu.
Vaikka nimittäin onkin totta, ettei Euroopan ihmisoikeussopimusta voida pitää – niin kauan kuin unioni ei ole siihen liittynyt – muodollisesti unionin oikeusjärjestykseen sisältyvänä oikeudellisena välineenä (tuomio 26.2.2013, Åkerberg Fransson,
C-617/10
,
EU:C:2013:105
,
kohta ja tuomio 3.9.2015, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. komissio,
C-398/13 P
,
EU:C:2015:535
,
kohta) ja että unionin johdetun oikeuden säädöksen pätevyys on siten tutkittava ainoastaan perusoikeuskirjassa taattujen perusoikeuksien kannalta (tuomio 15.2.2016, N,
C-601/15 PPU
,
EU:C:2016:84
,
kohta), on muistutettava yhtäältä, että SEU 6 artiklan 3 kohdan mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taatut perusoikeudet ovat yleisinä periaatteina osa unionin oikeutta, ja toisaalta, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että siltä osin kuin perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksessa. Perusoikeuskirjan 47 artiklaa koskevista selityksistä, jotka on SEU 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan ja perusoikeuskirjan 52 artiklan 7 kohdan mukaisesti otettava huomioon kyseistä artiklaa tulkittaessa, ilmenee, että näiden taattujen oikeuksien merkitystä ja ulottuvuutta ei määritellä ainoastaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen sanamuodossa vaan myös muun muassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä (ks. tuomio 30.6.2016, Toma ja Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci,
C-205/15
,
EU:C:2016:499
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohtaa koskevista selityksistä myös ilmenee, että kyseisen määräyksen tarkoituksena on varmistaa tarvittava johdonmukaisuus perusoikeuskirjaan sisältyvien oikeuksien ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen vastaavien oikeuksien välillä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta unionin oikeuden ja Euroopan unionin tuomioistuimen riippumattomuuteen (tuomio 28.7.2016, JZ,
C-294/16 PPU
,
EU:C:2016:610
,
kohta). Lisäksi on muistutettava, että tämä perusoikeuskirjassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen vapauksien vastaavuus on sananvapauden osalta vahvistettu muodollisesti (tuomio 4.5.2016, Philip Morris Brands ym.,
C-547/14
,
EU:C:2016:325
,
kohta).
Erityisesti on muistutettava, että sananvapaudella on keskeinen sija demokraattisessa yhteiskunnassa ja että se on siten perusoikeus, joka taataan perusoikeuskirjan 11 artiklassa, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa ja yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen 16.12.1966 hyväksymän, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 19 artiklassa (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2011, Patriciello,
C-163/10
,
EU:C:2011:543
,
kohta).
Tässä yhteydessä on muistutettava, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jollei Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kohdasta muuta johdu, sananvapaus ei koske pelkästään sellaisia tietoja tai ajatuksia, joihin suhtaudutaan myötämielisesti tai joita pidetään vaarattomina tai yhdentekevinä, vaan myös tietoja ja ajatuksia, jotka loukkaavat, järkyttävät tai häiritsevät valtiota tai jotain väestön osaa. Tätä edellyttävät moniarvoisuus, suvaitsevaisuus ja avarakatseisuus, joita ilman demokraattista yhteiskuntaa ei ole (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 7.12.1976, Handyside v. yhdistynyt kuningaskunta, CE:ECHR:1976:1207JUD000549372, 49 kohta).
Sananvapaus ei kuitenkaan ole ehdoton, ja sen käyttämistä voidaan tietyin edellytyksin rajoittaa.
Koska sananvapaudella on perustavanlaatuinen merkitys, sille asetettuja rajoituksia on sovellettava suppeasti, ja kuten sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kohdasta että perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdasta ilmenee, sananvapauteen voidaan puuttua vain, jos seuraavat kolme edellytystä täyttyvät. Ensinnäkin kyseessä olevan rajoituksen on oltava ”lailla säädetty”. Toisin sanoen unionin toimielimellä, joka toteuttaa toimenpiteitä, jotka voivat rajoittaa henkilön sananvapautta, on oltava käytettävissään tätä varten laillinen perusta. Toiseksi rajoituksella on oltava yleisen edun mukainen tavoite, jonka unioni on sellaiseksi tunnustanut. Kolmanneksi rajoitus ei saa olla kohtuuton, mikä tarkoittaa yhtäältä, että sen on oltava tarpeellinen ja oikeasuhteinen, ja toisaalta, ettei sillä loukata kyseisen vapauden itse ydintä (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2017, Kiselev v. neuvosto,
T-262/15
,
EU:T:2017:392
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on täsmennettävä, että sananvapauteen puuttumisesta tai sen rajoittamisesta voidaan katsoa ”säädetyn lailla” vain, jos kyseinen sääntö on muotoiltu riittävän tarkasti, jotta sen vaikutukset ovat ennakoitavissa ja jotta oikeussubjektit voivat toimia sen mukaan (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.2.2004, Maestri v. Italia, CE:ECHR:2004:0217JUD003974898, 30 kohta).
On myös todettava, että demokratiassa parlamentti tai vastaavat elimet ovat poliittisen keskustelun kannalta välttämättömiä foorumeja. Sananvapauteen puuttuminen näissä toimielimissä voidaan siis oikeuttaa ainoastaan pakottavilla syillä (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.12.2002, A v. yhdistynyt kuningaskunta, CE:ECHR:2002:1217JUD003537397, 79 kohta).
Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä on sitä paitsi toistuvasti katsottu, parlamenttien jäsenten sananvapaudella on erityinen merkitys. Vaikka nimittäin sananvapaus on jokaiselle arvokas, erityisen arvokas se on kansan valitsemalle henkilölle, joka edustaa äänestäjiään, ilmaisee heidän huolenaiheensa ja puolustaa heidän etujaan. Siksi tuomioistuimilta edellytetään tiukinta mahdollista laillisuusvalvontaa silloin, kun kyse on kantajan kaltaisen, oppositiota edustavan parlamentin jäsenen sananvapauteen puuttumisesta (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.4.1992, Castells v. Espanja, CE:ECHR:1992:0423JUD001179885, 42 kohta).
Näin ollen on katsottava, että parlamentin jäsenten sananvapaudelle on annettava laajennettu suoja, koska parlamentilla on demokraattisessa yhteiskunnassa perustavanlaatuinen merkitys.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on, samalla kun se on korostanut, että kaikille parlamentissa pidettäville puheenvuoroille on annettava laaja sananvapauden suoja, kuitenkin äskettäin myöntänyt, että parlamentissa sananvapauden on toisinaan väistyttävä tiettyjen oikeutettujen etujen eli parlamentin työskentelyn edellyttämän järjestyksen ylläpitämisen ja muiden parlamentin jäsenten oikeuksien suojelemisen tieltä, koska parlamentin toiminta liittyy läheisesti poliittisen järjestelmän aidon demokraattiseen luonteeseen (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.5.2016, Karácsony ym. v. Unkari, CE:ECHR:2016:0517JUD 004246113, 138–141 kohta).
On huomautettava, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on yhtäältä liittänyt parlamenttien mahdollisuuden määrätä seuraamuksia jäsentensä käyttäytymisestä tarpeeseen huolehtia järjestyksen ylläpitämisestä parlamentin työskentelyssä ja toisaalta tunnustanut parlamenttien laajan oikeuden säännellä itsenäisesti, miten, milloin ja missä niiden jäsenet voivat pitää puheenvuoroja (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen laillisuusvalvonta on tältä osin rajoitettua), mutta antanut parlamenteille vain vähän harkintavaltaa rajoittaa jäsentensä pitämien puheenvuorojen sisältöä (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen laillisuusvalvonta on tältä osin tiukempaa). Tältä osin se ainoastaan viittaa oikeuskäytännössään ”tiettyyn määrään sääntelyä – – joka on välttämätön sellaisten ilmaisukeinojen kuin suoran tai epäsuoran väkivallan lietsomisen estämiseksi” (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.5.2016, Karácsony ym. v. Unkari, CE:ECHR:2016:0517JUD004246113, 140 kohta).
Tästä seuraa yhtäältä, että parlamenttien työjärjestyksissä voidaan varata mahdollisuus seuraamusten määräämiseen parlamentin jäsenten esittämistä lausumista vain, jos ne häiritsevät parlamentin sujuvaa toimintaa tai aiheuttavat vakavan vaaran yhteiskunnalle, kuten lietsovat väkivaltaa tai rotuvihaa.
Toisaalta parlamenteille annettu toimivalta määrätä kurinpitoseuraamuksia sujuvan toimintansa varmistamiseksi tai tiettyjen perusoikeuksien, periaatteiden tai perusvapauksien suojelemiseksi on sovitettava yhteen parlamentin jäsenten sananvapauden kunnioittamisen varmistamista koskevan vaatimuksen kanssa.
Parlamenttien jäsenten sananvapauden erityinen merkitys ja sen rajoittamiselle asetetut tiukat vaatimukset huomioon ottaen on siis seuraavaksi tutkittava Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä määriteltyjen periaatteiden mukaisesti, noudattiko parlamentti työjärjestyksensä 166 artiklan 1 kohdassa mainittuja edellytyksiä, kun se määräsi nyt kyseessä olevan kurinpitoseuraamuksen.
Käsiteltävässä asiassa työjärjestyksen, sellaisena kuin se oli voimassa tosiseikkojen tapahtuma-aikana ja sellaisena kuin parlamentin puhemiehistö on sitä soveltanut, VII osassa olevassa 4 luvussa, jonka otsikko on ”Jäsenten käyttäytymissääntöjen rikkomisesta aiheutuvat toimenpiteet”, määrätään välittömästi sovellettavista toimenpiteistä, joita puhemies voi määrätä järjestyksen palauttamiseksi istunnossa (työjärjestyksen 165 artikla), ja kurinpitoseuraamuksista, joita puhemies voi määrätä parlamentin jäsenelle (työjärjestyksen 166 artikla).
Työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisestä alakohdasta, jota käsiteltävässä asiassa sovellettiin, ilmenee, että puhemies tekee perustellun päätöksen asianmukaisen seuraamuksen määräämisestä ”erityisen vakavissa järjestyshäiriötapauksissa tai jos jäsen häiritsee parlamentin toimintaa 11 artiklassa määriteltyjen periaatteiden vastaisesti”.
On kuitenkin huomattava, että 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuoto on työjärjestyksen eri kieliversioissa erilainen. Toisin kuin tämän määräyksen sekä ranskankielisessä versiossa, jonka parlamentti toimitti unionin yleisen tuomioistuimen pyynnöstä ja jota lainataan edellä 53 kohdassa ja puhemiehistön päätöksen 38 kohdassa, että muun muassa saksan-, italian-, espanjan-, hollannin- ja kreikankielisissä versioissa, sen englanninkielisessä versiossa ei viitata lainkaan parlamentin ”työskentelyn” tai ”toiminnan” häiritsemiseen, vaan käytetään ilmausta ”disruption of Parliament”. Parlamentin mukaan tällä ilmauksella ei tarkoiteta yksinomaan parlamentin työskentelyä istuntosalissa vaan istuntoa laajempaa tilannetta, johon sisältyvät myös vaikutukset parlamentin maineeseen tai arvokkuuteen toimielimenä.
Tästä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tarve tulkita unionin oikeuden säännöstä yhtenäisellä tavalla edellyttää sitä, että unionin oikeuden tekstin erikielisten toisintojen poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen säännöstön asiayhteyden ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 23.11.2016, Bayer CropScience ja Stichting De Bijenstichting,
C-442/14
,
EU:C:2016:890
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tästä seuraa, että parlamentin istunnossa esittämä väite, jonka mukaan lainsäätäjän tahdon ja muiden kieliversioiden tulkinnassa olisi tukeuduttava työjärjestyksen 166 artiklan englanninkieliseen versioon, ei voi menestyä.
Kun otetaan huomioon työjärjestyksen 166 artiklan asiayhteys ja tarkoitus, on katsottava, että siinä viitataan parlamentin toiminnan sujuvuuden tai parlamentin järjestyksen häiritsemiseen, ja sitä sovelletaan seuraamusten määräämiseksi parlamentin jäsenille käyttäytymisestä, joka on omiaan häiritsemään vakavasti istunnon tai työskentelyn asianmukaista kulkua. Kuten edellä 48–50 kohdassa lisäksi muistutettiin, tällainen tulkinta on sen tavoitteen mukainen, johon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen laillisiksi tunnustamien parlamenttien kurinpitosäännöillä yleensäkin pyritään (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.5.2016, Karácsony ym. v. Unkari, CE:ECHR:2016:0517JUD004246113, 138–140 kohta).
Lisäksi on huomautettava, että työjärjestyksen 166 artiklan sanamuodon mukaan seuraamuksia voidaan määrätä kahdessa eri tapauksessa, jotka ovat ”järjestyksen erityisen vakava häiritseminen – –11 artiklassa määriteltyjen periaatteiden vastaisesti” tai ”parlamentin toiminnan häiritseminen 11 artiklassa määriteltyjen periaatteiden vastaisesti – –”.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että puhemiehistön päätöksestä tai asianosaisten toimittamista kirjelmistä ei ilmene, että kantajan 7.6.2016 pidetyssä parlamentin täysistunnossa esittämät lausumat aiheuttivat siellä työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä osassa tarkoitetun kaltaisia järjestyshäiriöitä. Mainitussa päätöksessä ainoastaan todetaan, että kantajan puheenvuoron jälkeen keskustelua johtanut varapuhemies kehotti häntä palaamaan järjestykseen, minkä jälkeen toinen parlamentin jäsen pyysi sinistä korttia nostamalla – joka on aivan tavanomainen menettely eikä suinkaan osoitus järjestyshäiriöstä istunnossa – puheenvuoron vaatiakseen kantajaa esittämään näyttöä väitteidensä tueksi.
Parlamentti sitä paitsi vahvisti sekä unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamissaan kirjallisissa vastauksissa että istunnossa, ettei 7.6.2016 pidetyssä täysistunnossa ja siellä käytyjen keskustelujen aikana ilmennyt kantajan puheenvuoron jälkeen minkäänlaista, varsinkaan erityisen vakavaa, järjestyshäiriötä tai toiminnan häiriintymistä. Parlamentti kuitenkin väittää, että kantajan tapaus kuuluu kaikesta huolimatta työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisen osan soveltamisalaan eli että se merkitsee ”toiminnan häiritsemistä”, joka oli suora seuraus työjärjestyksen 11 artiklassa, jossa vahvistetaan parlamentin jäsenten käyttäytymissäännöt, mainittujen periaatteiden loukkaamisesta. Tässä yhteydessä parlamentti väittää, että kurinpitoseuraamusten määräämisen oikeuttanut ”häiritseminen” ilmeni istunnon jälkeen, kun parlamentin maine ja arvokkuus toimielimenä kärsivät. Parlamentti myös täsmensi, ettei 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu toiminnan häiritseminen rajoitu pelkästään parlamentissa käytäviin keskusteluihin tai sen työskentelyyn, vaan tälle käsitteelle on annettava laajempi merkitys, joka käsittää parlamentin kokonaisuutena, sen arvokkuuden, maineen ja näin myös sen toiminnan.
Tämä väite ei voi menestyä.
Ensinnäkin on todettava, että parlamentin istunnossa esittämä väite, jonka mukaan kantajan tapaus kuuluisi työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisen osan soveltamisalaan ja merkitsisi parlamentin toiminnan häiritsemistä, ei ilmene puhemiehistön päätöksestä, jossa ei täsmennetä, mihin kyseisessä työjärjestyksen määräyksessä mainituista rikkomisen toteamisen perusteista käsiteltävässä asiassa erityisesti vedotaan. Lisäksi kyseisen päätöksen 40 kohdassa todetaan, että työjärjestyksen 11 artiklassa määriteltyjä periaatteita on loukattu ja että kyse on siten erityisen vakavasta järjestyshäiriöstä tai parlamentin toiminnan häiritsemisestä. Tältä osin riittää, kun muistutetaan, että edellytykset, joiden täyttyessä parlamentin jäsenelle voidaan määrätä seuraamuksia, määritellään työjärjestyksen 166 artiklassa eikä sen 11 artiklassa. Työjärjestyksen 11 artiklaan nimittäin sisältyvät käyttäytymissäännöt, joissa palautetaan mieliin ne periaatteet ja arvot, joihin parlamentin jäsenten käyttäytymisen tulee perustua, ja ainoastaan täsmennetään, että näiden sääntöjen noudattamatta jättäminen voi johtaa 165, 166 ja 167 artiklan mukaisiin toimenpiteisiin. Tästä seuraa, että puhemiehistön päätöksen 40 kohdassa esitetty päätelmä, jonka mukaan työjärjestyksen 11 artiklassa määriteltyjen periaatteiden ja arvojen loukkaaminen johtaisi jo sinänsä ”erityisen vakavan järjestyshäiriön tai parlamentin toiminnan häiritsemisen” toteamiseen, ei perustu millään tavalla kyseiseen työjärjestyksen määräykseen.
Parlamentin toiminnan häiritsemistä koskevasta edellytyksestä on toiseksi huomautettava, että vaikka työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdassa viitataan työjärjestyksen 11 artiklassa määriteltyihin periaatteisiin, ensiksi mainitun määräyksen sananmukaisen tulkinnan perusteella on katsottava, ettei mainittujen periaatteiden loukkaaminen ole itsenäinen peruste rikkomisen toteamiselle vaan ainoastaan lisäperuste, jota edellytetään seuraamusten määräämiseksi vakavasta järjestyshäiriöstä tai parlamentin toiminnan häiritsemisestä, minkä parlamenttikin vahvisti istunnossa. Tästä seuraa, että työjärjestyksen 11 artiklassa määriteltyjen periaatteiden loukkaamisesta ei, vaikka se katsottaisiin toteen näytetyksi, voida määrätä seuraamuksia sellaisenaan vaan ainoastaan sillä edellytyksellä, että siihen liittyy parlamentin toiminnan häiritseminen, minkä parlamentti niin ikään vahvisti istunnossa.
Kolmanneksi ja toisin kuin parlamentti istunnossa väitti, työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua parlamentin toiminnan häiritsemistä, joka tapahtui istuntosalin ulkopuolella kantajan parlamentin ulkopuolella antamista lausumista aiheutuneina vaikutuksina, ei voida tulkita siten, että se merkitsee parlamentin maineen tai arvokkuuden loukkaamista toimielimenä. Puhemiehistön päätöksessä ei sitä paitsi viitata mitenkään tähän suuntaan, eikä se myöskään sisällä minkäänlaista arviointia siitä, millä perusteilla parlamentin puhemiehistö on voinut todeta, että parlamentin arvokkuutta on väitetysti loukattu. Koska tällaisen loukkaamisen olemassaolon arvioimiseksi ei ole määritelty objektiivisia perusteita, ja kun otetaan huomioon, että parlamentin arvokkuuden ja sen loukkaamisen käsitteet ovat vähintäänkin epämääräisiä ja että parlamentilla on näissä kysymyksissä merkittävää harkintavaltaa, tällaisella tulkinnalla rajoitettaisiin lisäksi mielivaltaisesti parlamentin jäsenten sananvapautta.
Lisäksi on huomautettava, että työjärjestyksen 11 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa viitataan parlamentin jäsenten käyttäytymiseen ja määrätään, että sen tulee täyttää tietyt vaatimukset eli ilmentää keskinäistä kunnioitusta, perustua unionin arvoihin ja periaatteisiin ja kunnioittaa parlamentin arvokkuutta ja että sen ei myöskään tule häiritä parlamentin toiminnan sujuvuutta ja järjestyksen ylläpitämistä parlamentin tiloissa. Myös työjärjestyksen 166 artiklan 2 kohdassa viitataan parlamentin jäsenten käyttäytymiseen ja määrätään, että sen arvioinnissa on otettava huomioon, onko se ollut tilapäistä, toistuvaa vai jatkuvaa, sekä sen vakavuusaste työjärjestyksen liitteessä olevien suuntaviivojen liitteen XV mukaisesti. Kielenkäyttöä, puheita tai keskusteluja ei sitä vastoin mainita, joten niistä ei sellaisinaan voida määrätä seuraamuksia.
Tätä tulkintaa tukee työjärjestyksen 11 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta, jonka mukaan ”tämän artiklan soveltaminen ei saa rajoittaa millään tavoin parlamentin keskustelujen eloisuutta eikä jäsenten sananvapautta”. Tämän työjärjestyksen 11 artiklan 2 kohdasta annettavan tulkinnan vahvistaa myös äskettäinen, 16.1.2017 voimaan tullut parlamentin työjärjestyksen muutos, jonka tarkoituksena oli laajentaa kurinpitoseuraamusten soveltamisalaa. Tällä muutoksella työjärjestyksen 11 artiklan 3 kohtaan nimittäin lisättiin toinen alakohta, jossa määrätään nimenomainen kielto pidättäytyä loukkaavasta, rasistisesta tai muukalaisvihamielisestä kielenkäytöstä ja käyttäytymisestä. Myös työjärjestyksen 11 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, josta on tullut 11 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta, muutettiin, ja nykyisellään siinä määrätään, että ”tämän artiklan soveltaminen ei saa muuten rajoittaa parlamentin keskustelujen eloisuutta eikä jäsenten sananvapautta”. Tästä seuraa, että vaikka parlamentaarisia tehtäviä hoidettaessa esitetyt lausumat voitaisiinkin rinnastaa käyttäytymiseen ja vaikka ne siten ovat voineet merkitä työjärjestyksen 11 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin sitä sovellettiin tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, määriteltyjen periaatteiden loukkaamista, niistä ei käsiteltävässä asiassa voitu määrätä seuraamuksia, koska kyse ei ollut erityisen vakavasta järjestyshäiriöstä tai parlamentin toiminnan häiritsemisestä.
Myöskään sen perusteella, että suuntaviivojen liitteessä XV olevassa 1 kohdassa, johon työjärjestyksen 166 artiklan 2 kohdassa viitataan (ks. edellä tämän tuomion 65 kohta), erotetaan toisistaan yhtäältä näkyvyyttä tavoittelevat toimet, jotka voidaan hyväksyä tietyin edellytyksin, ja toisaalta ”toimet, joilla häiritään aktiivisesti parlamentin toimintaa”, ei voida katsoa, että parlamentin istunnossa esitetyt lausumat kuuluisivat viimeksi mainittujen toimien ryhmään ja että niistä voitaisiin tämän perusteella määrätä seuraamuksia, ellei kyse ole erityisen vakavasta järjestyshäiriöstä tai parlamentin toiminnan häiritsemisestä.
Ottaen huomioon edellä esitetyt näkemykset sekä parlamentin jäsenten sananvapauden erityinen merkitys ja sen rajoittamiselle asetetut tiukat vaatimukset, jotka palautettiin mieliin edellä tämän tuomion 37–50 kohdassa, työjärjestyksen 11 ja 166 artiklaa, sellaisina kuin niitä sovelletaan käsiteltävässä asiassa, on tulkittava siten, ettei parlamentin jäsenelle voida niiden perusteella määrätä seuraamuksia lausumista, jotka hän on esittänyt hoitaessaan parlamentaarisia tehtäviään. Vaikka tällaisten lausumien esittäminen voitaisiinkin rinnastaa parlamentin jäsenen käyttäytymiseen, niistä ei missään tapauksessa olisi pitänyt määrätä seuraamuksia, koska kyse ei ollut erityisen vakavasta järjestyshäiriöstä tai parlamentin toiminnan häiritsemisestä työjärjestyksen 11 artiklan vastaisesti.
Näissä olosuhteissa ja vaikka kantajan kielenkäyttö hänen 7.6.2016 pidetyssä täysistunnossa käyttämässään puheenvuorossa oli erityisen järkyttävää, parlamentti ei käsiteltävässä asiassa voinut määrätä kantajalle työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohtaan perustuvaa kurinpitoseuraamusta. Kantaja ei voi tehokkaasti väittää, kuten hän istunnossa väitti, että hänelle on tosiasiallisesti määrätty seuraamuksia hänen puheenvuorossaan käyttämästään kielestä eikä puheenvuoron sisällöstä, kun otetaan huomioon erityisesti puhemiehistön päätöksen 34 ja 36 kohdan sanamuoto, jossa viitataan ”[kantajan] pyrkimykseen tuoda esille omat mielipiteensä” ja kantajan ilmaisemaan ”ajatukseen”.
Vaikka lisäksi katsotaan, ettei parlamentin toiminnan häiritseminen tarkkaan ottaen rajoitu pelkästään istuntosaliin, koska työjärjestyksen 166 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan viittaus ”istuntoon” koskee ainoastaan sen ensimmäistä osaa eli järjestyshäiriötapauksia, parlamentin tälle käsitteelle antaman kaltainen laaja merkitys ei edellä tämän tuomion 64 kohdassa mainituista syistä voi menestyä.
Tästä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on hyväksyttävä ilman, että on tarpeen lausua kantajan väitteestä, jonka mukaan hänelle määrättiin seuraamuksia myös lausunnoista, joita hän oli esittänyt 7.6.2016 pidetyn täysistunnon ulkopuolella tai hänen käyttäessään puolustautumisoikeuksiaan.
Edellä esitetyn perusteella toinen kumoamisvaatimus on hyväksyttävä ja puhemiehistön päätös on kumottava, eikä kumoamisvaatimusten tueksi esitettyjä muita kanneperusteita tarvitse tutkia. Näin ollen kantajan toisen kanneperusteensa yhteydessä vaatimasta prosessinjohtotoimesta ei ole tarpeen lausua.
Vahingonkorvausvaatimukset
Vahingonkorvausvaatimustensa tueksi kantaja väittää, ettei puhemiehistön päätöksen kumoaminen riitä korvaamaan kaikkia hänelle aiheutuneita vahinkoja. Näin ollen kantaja vaatii yhtäältä 3060 euron suuruista korvausta taloudellisesta vahingosta, joka hänelle aiheutui päivärahan menettämisestä. Toisaalta kantaja vaatii, että parlamentti määrätään maksamaan hänelle 10000 euron suuruinen korvaus henkisestä kärsimyksestä, joka hänelle aiheutui siitä, että hänet pidätettiin parlamentin toimintaan osallistumisesta ja siitä, että hänen mainettaan ja kunniaansa loukattiin.
Parlamentti väittää, että taloudellista vahinkoa koskeva korvausvaatimus on jätettävä tutkimatta. Lisäksi se katsoo puhemiehistön päätöksen kumoamisen olevan riittävä korvaus kantajalle aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä. Toissijaisesti parlamentti katsoo, että asiamukainen korvaus on enintään 1000 euroa.
Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevasta korvausvaatimuksesta, joka koskee päivärahan menettämisestä aiheutunutta taloudellista vahinkoa, on ensinnäkin riittävää todeta, ettei kantaja selitä, miten se, että hän on jo kärsinyt kyseisen seuraamuksen, vie häneltä mahdollisuuden saada korvausta kaikista hänelle aiheutuneista vahingoista myös siinä tapauksessa, että puhemiehistön päätös kumotaan, etenkin kun hän vaatii korvaukseksi ainoastaan summan, joka vastaa sitä päivärahaa, joka hänelle olisi maksettu, jollei seuraamusta olisi määrätty eli 3060 euroa. Puhemiehistön päätöksen kumoamisen huomioon ottaen parlamentti on kuitenkin SEUT 266 artiklan mukaan velvollinen toteuttamaan tämän tuomion täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, mikä tarkoittaa, että kantajalle on maksettava pidätettyjä päivärahoja vastaava korvaus.
Tästä seuraa, että taloudellista vahinkoa koskeva korvausvaatimus on hylättävä.
Kantajalle väitetysti aiheutunutta henkistä kärsimystä koskevasta korvausvaatimuksesta on toiseksi todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan riidanalaisen toimen kumoaminen voi sellaisenaan olla henkistä kärsimystä, joka kantajalle on voinut aiheutua, vastaava ja pääsääntöisesti riittävä korvaus (tuomio 9.7.1987, Hochbaum ja Rawes v. komissio,
44/85, 77/85, 294/85 ja 295/85
,
EU:C:1987:348
,
kohta ja tuomio 9.11.2004, Montalto v. neuvosto,
T-116/03
,
EU:T:2004:325
,
kohta), ellei kantaja näytä toteen, että hänelle on aiheutunut henkistä kärsimystä, joka on erotettavissa kumoamisen perusteena olevasta lainvastaisuudesta ja jota ei voida kokonaisuudessaan korjata tällä kumoamisella (ks. tuomio 25.6.2015, EE v. komissio,
F-55/14
,
EU:F:2015:66
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävän asian asiakirja-aineiston perusteella ei kuitenkaan voida todeta, että puhemiehistön päätös tehtiin olosuhteissa, joissa kantajalle aiheutui kumotusta toimesta erillistä henkistä kärsimystä. Henkistä kärsimystä koskeva korvausvaatimus on näin ollen hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Koska käsiteltävässä asiassa ainoastaan kumoamisvaatimus on hyväksytty, on määrättävä, että asianosaiset vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan parlamentin puhemiehistön 1.8.2016 tekemä päätös kumotaan.

2)
Vahingonkorvausvaatimus hylätään.

3)
Janusz Korwin-Mikke ja Euroopan parlamentti vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Berardis
Papasavvas
Spielmann
Csehi
Spineanu-Matei
Julistettiin Luxemburgissa 31 päivänä toukokuuta 2018.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.