CELEX: 62016TJ0026
EMGA és EMVA
A finanszírozásból kizárt kiadások
A tartozások összege megállapításának szabálytalanságai
A tartozások behajtási eljárásának késedelmei
Alapok közötti beszámítás hiánya
A kamatok összegének meghatározása
Arányosság
Pénzügyi átalánykorrekció
Az 1290/2005/EK rendelet 31
33. cikke
Egyedi esetek

)
A jogvita előzményei
A közös agrárpolitika finanszírozása keretében az Európai Bizottságnak el kellett végeznie bizonyos számú vizsgálatot a felperes, a Görög Köztársaság által kifizetett kiadásokat illetően. Először bizonyos egyedi esetekben nyilvántartásokon alapuló vizsgálatot végzett (IR/2009/017/GR), majd a 2009. február 10‑i és 2009. szeptember 8–10‑i, észrevételeket tartalmazó levelét követően helyszíni ellenőrzést végzett (IR/2009/004/GR).
2010. január 4‑i, észrevételeket tartalmazó levelében a Bizottság tájékoztatta a Görög Köztársaságot az ezen helyszíni ellenőrzés során általa feltárt hiányosságokról és szabálytalanságokról, melyek elsősorban a behajtási eljárás késedelmeivel kapcsolatosak, akár azon okból, hogy több mint négy év telt el az ellenőrzésről készült jelentés időpontja és a közigazgatási vagy bírósági úton történt első ténymegállapítás között, akár azon okból, hogy több mint egy év telt el a közigazgatási vagy bírósági úton történt első ténymegállapítás és a visszafizetési felszólítás kibocsátása között, másodsorban az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) között a tartozások beszámításának hiányával kapcsolatosak, harmadsorban a fizetendő kamatok összegének téves meghatározásával, valamint némely esetben a fizetendő kamatok megemlítésének hiányával olyan helyzetekben, ahol nem került sor behajtásra, valamint negyedsorban azon egyedi esetekkel kapcsolatosak, melyekben a visszafizetés késedelme állapítható meg. A Bizottság ennek következtében 11467310,85 euró összegnek az Európai Unió finanszírozásából való kizárását, és a Görög Köztársaság terhére való felszámítását javasolta.
2010. március 3‑i levelében a Görög Köztársaság kifejtette, hogy nem ért egyet ezen elemzéssel. 2011. április 1‑jén egy kétoldalú találkozóra került sor, mely a 2011. július 12‑i jegyzőkönyv alapjául szolgált. A Bizottság nehezményezte, hogy a görög hatóságoknak nem állt módjában – azon egyedi esetek kivételével, amelyek a Bizottság már azonosított – valamennyi olyan esetre vonatkozóan szolgáltatni adatokat, melyekben késedelmes a visszafizetés. A Görög Köztársaság a maga részéről az alapok közötti beszámítási eljárással kapcsolatos nehézségekre hivatkozott, valamint arra, hogy nem becsülte alá a fizetendő kamatok összegét. Az egyedi eseteket illetően a Görög Köztársaság úgy nyilatkozott, hogy véleménye szerint az ezzel kapcsolatos kiadások régi mivolta, illetve bíróság előtti vitatása akadályozta a figyelembevételüket.
2013. január 24‑i levelében a Bizottság görög nyelven azon javaslatáról értesítette a Görög Köztársaságot, miszerint 11467310,85 euró összeget kíván kizárni az uniós finanszírozásból (a továbbiakban: értesítés). 2013. március 7‑én a Görög Köztársaság az egyeztető testület közreműködését kérte.
Az egyeztetési eljárás során az egyeztető testület a 2013. október 19‑i véleményében először is megjegyezte, hogy a felek megállapodásra juthatnak a javasolt 10%‑os pénzügyi átalánykorrekció alapját illetően, majd megjegyezte, hogy az említett korrekció szintjét illetően nem tud a feleknek semmiféle segítséget nyújtani, tekintettel arra, hogy a görög hatóságok nem nyújtották be a határidőket be nem tartó eseteket tartalmazó táblázatot, és végül felhívta a Bizottság figyelmét a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 2005. június 21‑i 1290/2005/EK tanácsi rendelet (
HL 2005. L 209., 1. o.
) 33. cikke (3) bekezdésének c) pontjára, mely „úgy tűnik, hogy kizárja a beszámítást, amennyiben az EMVA terhére felhasznált összegek behajtás tárgyát képezik”. A fennmaradó részt illetően az egyeztető testület kifejtette, hogy nem lát okot a Bizottság szolgálatai által levont következtetések megkérdőjelezésére.
A Bizottság, miután időközben új információkat kapott, 2015. július 17‑i levelében (a továbbiakban: 2015. július 17‑i levél), egyfelől megemelte a 10%‑os pénzügyi átalánykorrekció számításának alapját, másfelől egy esetben elfogadta, hogy nem ír elő korrekciót, és egy másik esetben pedig, hogy az összeget a felére csökkenti. Ez az Unió finanszírozásából kizárt kiadásoknak megfelelő végleges összeg emelését eredményezte, amely összeg így11 534827,97 euróban került rögzítésre.
Az EMGA és az EMVA terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2015. november 13‑i (EU) 2015/2098 végrehajtási határozattal (
HL 2015. L 303., 35. o.
, a továbbiakban: megtámadott határozat), a Bizottság végül kizárta az uniós finanszírozásból az Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (a közösségi orientációs és garanciatámogatások kifizetéséért és ellenőrzéséért felelős görög hivatal, a továbbiakban: Opekepe) által kifizetett kiadásokat összesen 12647843,53 euró összegben.
Az eljárás és a felek kérelmei
A Görög Köztársaság a Törvényszék Hivatalához 2016. január 22‑én benyújtott keresetlevelével megindította a jelen keresetet.
[omissis]
A Törvényszék a 2017. február 16‑án tartott tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikat.
A Görög Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot abban a részében, amelyben a Bizottság pénzügyi korrekciókat írt vele szemben elő 11534827,97 euró összegben;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a Görög Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
[omissis]
A jogorvoslatokról
A megsemmisítésre irányuló kereseti kérelmeinek alátámasztására a Görög Köztársaság öt jogalapra hivatkozik, melyek az alábbiakon alapulnak:
–
a jogalap nélkül kifizetett támogatások behajtási eljárását illetően megállapított hiányosságokkal kapcsolatban pénzügyi átalánykorrekció előírása jogi alapjának hiánya;
–
azon tény, hogy a 2015‑ben az ellenőrzési rendszer hiányosságai miatt alkalmazott pénzügyi átalánykorrekció olyan, némely esetben 2000 előtti helyzetekre is hivatkozik, melyekkel kapcsolatban úgy kell tekinteni, hogy az első megállapításokat 2011‑ben tették, és ekképpen e korrekció sérti a felperes védelemhez való jogát; úgy érvel továbbá, hogy az aránytalan terhet ró rá és sérti a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét, illetve az észszerű határidő közigazgatási eljárások során való betartásának elvét;
–
az indokolás hiánya és nyilvánvaló értékelési hiba fennállása az alapok közötti beszámítással történő behajtási eljárások állítólagos késedelmeit illetően;
–
az 1290/2005 rendelet 32. cikke (1) és (5) bekezdésének Bizottság általi téves értelmezése és alkalmazása, ami egyfelől a felszámított kamatoknak azon szabállyal összhangban történő kiszámítását érinti, mely szerint a behajtás elmaradásából származó pénzügyi következményeket az érintett tagállam és az uniós költségvetés fele‑fele arányban viseli (a továbbiakban: a fele‑fele arányú felosztás szabálya), másfelől pedig e kamatok megemlítésének elmaradása a 2008. október 21‑i 1034/2008/EK bizottsági rendelettel (
HL 2008. L 279., 13. o.
) módosított, az 1290/2005 rendeletnek a kifizető ügynökségek és más testületek akkreditációja és az EMGA és az EMVA számláinak elszámolása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. június 21‑i 885/2006/EK bizottsági rendelet (
HL 2006. L 171., 90. o.
; helyesbítés:
HL 2009. L 52., 17. o.
) III. mellékletében szereplő táblázatokban;
–
a különböző egyedi esetekkel kapcsolatosan elkövetett hibák.
Az első jogalapról
A Görög Köztársaság az első jogalapja alátámasztására arra hivatkozik, hogy a jelen esetben a pénzügyi átalánykorrekció alkalmazására jogalap nélkül került sor. A megállapított szabálytalanságok ugyanis nem a kiadások támogathatóságának vizsgálatával kapcsolatos kötelezettségszegésekre vonatkoznak, amelyek az 1290/2005 rendelet 31. cikkének (2) bekezdése értelmében átalánykorrekció tárgyát képezhetik, hanem a szabálytalan kifizetések későbbi kezelésére, amely viszont csupán ugyanezen rendelet 32. és 33. cikke szerinti különös korrekciók tárgyát képezheti. Csak az említett rendelet 31. cikkének (3) bekezdése alkalmazandó a szabálytalanságoknak a fent említett 32. és 33. cikkben felsorolt különös eseteire, és e két cikk kifejezetten utal is e rendelkezésre. A pénzügyi átalánykorrekció kizárólag az 1290/2005 rendelet 31. cikkének (2) bekezdése alá tartozik, amely nem alkalmazható az említett rendelet 32. és 33. cikkének tárgyát képező szabálytalanságokra. Ugyanezen rendelet 31. cikke (4) és (5) bekezdésének megfogalmazása megerősíti ezt az elemzést. A Görög Köztársaság az 1290/2005 rendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának, 8. cikke (1) bekezdése c) pontja iii. alpontjának, valamint e rendelet (25) és (26) preambulumbekezdésének együttes értelmezésére is hivatkozik.
„Az EMOGA Garanciarészlege számlaelszámolási határozatának az előkészítése tekintetében felmerülő pénzügyi következmények számítására vonatkozó iránymutatások” című, 1997. december 23‑i VI/5330/97. sz. bizottsági dokumentum (a továbbiakban: iránymutatások) kizárólag az 1290/2005 rendelet 31. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kritériumokat érinti, amint arra az ítélkezési gyakorlat is rámutatott, többek között a 2012. december 13‑iGörögország kontra Bizottság ítéletben (
T‑588/10
, nem tették közzé,
EU:T:2012:688
,
98.
pont). A Bizottság tehát korlátozta saját mérlegelési jogkörét, és így a megtámadott határozatban alkalmazott pénzügyi átalánykorrekciót akkor sem lehetne a jelen esetben alkalmazni, ha a szóban forgó szabálytalanságok bizonyítást nyernének.
A Görög Köztársaság, kiemelve a pénzügyi átalánykorrekciók alkalmazásának kivételes jellegét, úgy érvel, hogy a jelen esetben a be nem hajtott összegek tényleges összege teljes mértékben megállapítható lenne többek között a 885/2006 rendelet III. mellékletében található táblázatok révén, melyeket a tagállamok megküldenek a Bizottságnak, ami megfosztaná értelmétől az átalányszámítási módszert.
Válaszában a Görög Köztársaság hozzáfűzi, hogy amennyiben a vonatkozó rendelkezések Bizottság általi értelmezése és alkalmazása helyénvaló lenne, a pénzügyi átalánykorrekciók előírása lehetséges lenne állami támogatások vagy tagállami kötelezettségszegések terén is, ami az 1290/2005 rendelet 31. cikke (5) bekezdésének b) pontjában hivatkozott esetnek felelne meg.
A Bizottság vitatja a Görög Köztársaság érveit.
Az első jogalap vizsgálata annak ellenőrzését feltételezi először is, hogy a Bizottság rendelkezik‑e jogi alappal pénzügyi átalánykorrekció alkalmazására az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikke alapján megállapított szabálytalanságok esetében, és másodszor, hogy amennyiben rendelkezik ilyen jogi alappal, egy ilyen korrekció alkalmazása indokolt‑e a jelen esetben megállapított kötelezettségszegések tekintetében.
Először is meg kell állapítani, hogy a jelen esetben a tényállás idején alkalmazandó 1290/2005 rendelet szabályozta a Bizottság eljárását, az általa 2009‑ben végzett, nyilvántartásokon alapuló és helyszíni ellenőrzésektől kezdve az egyeztető testület 2013. október 19‑i véleményének elemzéséig. A megtámadott határozat (1) preambulumbekezdésében a Bizottság a közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 347., 549. o.
; helyesbítés:
HL 2016. L 130., 7. o.
) 52. cikkére is hivatkozik, mely ugyanezen rendelet 121. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében 2015. január 1‑jétől alkalmazandó. Az 1306/2013 rendelet 52. cikke lényegében ugyanis átveszi és kiterjeszti az 1290/2005 rendelet 31. cikkét. Ennélfogva, amennyiben a felek ez utóbbi rendeletre alapozzák érvelésüket, a jelen jogvita eldöntése szempontjából elegendő az 1290/2005 rendelet vonatkozó rendelkezéseit vizsgálni.
A pénzügyi átalánykorrekció alkalmazásának lehetősége az 1290/2005 rendelet 31. cikke (1) és (2) bekezdésének együttesen értelmezett rendelkezései alapján a Bizottságot megillető széles mérlegelési jogköréből következik. Ez utóbbi rendelkezések elismerik a Bizottság azon lehetőségét, hogy „a pénzösszegek [uniós] finanszírozásból történő kizárásáról dönt[sön], ha úgy találja, hogy a 3. cikk (1) bekezdésében és a 4. cikkben említett kiadások teljesítésére nem a[z uniós] szabályoknak megfelelően […] szerint került sor”, és felhatalmazzák arra, hogy „a kizárásra kerülő pénzösszegeket különösen abból a szempontból vizsgálja meg, hogy mekkora a feltárt meg nem felelés jelentősége”, „figyelembe [véve] a jogsértés természetét és súlyát, továbbá a[z Unió] által elszenvedett pénzügyi veszteséget” (lásd ebben az értelemben: 2013. május 17‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
T‑294/11
, nem tették közzé,
EU:T:2013:261
,
–
154.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Emlékeztetni kell továbbá arra is, hogy a Bíróság már elismerte az átalánykorrekció mechanizmusának és az iránymutatásokban szereplő kritériumoknak az uniós joggal való összhangját (lásd ebben az értelemben: 2004. szeptember 9‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
C‑332/01
,
EU:C:2004:496
,
70.
pont; 2004. október 7‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet,
C‑153/01
,
EU:C:2004:589
,
73.
pont; 2013. május 17‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
T 294/11
, nem tették közzé,
EU:T:2013:261
,
155.
pont), mivel a Bizottság által az iránymutatások szerint megállapított korrekció az EMGA és EMVA olyan összegekkel való terhelésének elkerülésére irányul, amelyek nem a szóban forgó uniós szabályozás céljainak finanszírozására szolgáltak, és nem minősül szankciónak (2011. március 31‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
T‑214/07
, nem tették közzé,
EU:T:2011:130
,
136.
pont; 2013. május 17‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
T‑294/11
, nem tették közzé,
EU:T:2013:261
,
175.
pont). Az ítélkezési gyakorlata szerint az iránymutatásokban szereplő átalányértékek lehetővé teszik az uniós jog tiszteletben tartását, az uniós források hatékony és eredményes kezelését, valamint emellett annak elkerülését, hogy a Bizottság diszkrecionális jogkörének gyakorlása során túlzott mértékű és aránytalan korrekciókat írjon elő (2008. szeptember 10‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet,
T‑181/06
, nem tették közzé,
EU:T:2008:331
,
234.
pont; 2013. május 17‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
T‑294/11
, nem tették közzé,
EU:T:2013:261
,
175.
pont).
Azon kérdést illetően, hogy van‑e olyan jogi alap, amely az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikkében említett szabálytalanságok tekintetében lehetővé teszi egy pénzügyi átalánykorrekció alkalmazását, meg kell jegyezni, hogy az említett rendelet semelyik rendelkezése, és különösen nem annak 31–33. cikke, nem zárja ki ugyanezen rendelet 31. cikke (2) bekezdésének alkalmazását az utóbbi 32. és 33. cikkében említett szabálytalanságok esetében.
Jóllehet az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikke csupán a Bizottság azon kötelezettségét illetően hivatkozik ugyanezen rendelet 31. cikkére, hogy amennyiben az az említett 32. és 33. cikk értelmében úgy határoz, hogy „a behajtandó összegek terheit a tagállam viselje” (az 1290/2005 rendelet 32. cikkének (4) bekezdése és 33. cikkének (5) bekezdése) vagy úgy, hogy „a[z uniós] költségvetésre terhelt összegeket kizárja a[z uniós] költségvetésből” (az 1290/2005 rendelet 32. cikkének (8) bekezdése), akkor az említett rendelet „31. cikke (3) bekezdésében meghatározott eljárást” kell követnie. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy ezen – tisztán eljárásjogi – rendelkezés akként rendelkezik, hogy „[m]ielőtt a finanszírozás elutasítására vonatkozó határozat megszületik, a Bizottság vizsgálatainak eredményét, valamint az érintett tagállam válaszait írásban közlik, amely után a két fél arra törekszik, hogy megállapodásra jusson a meghozandó intézkedéseket illetően”, valamint hogy „[ha nem jutnak megállapodásra], a tagállam négy hónapon belül eljárás indítását kérheti az álláspontok egyeztetése érdekében, amelynek eredményeit egy – a Bizottságnak megküldött és a Bizottság által a finanszírozást elutasító határozat meghozatala előtt elbírált – jelentésbe kell foglalni”. A jelen ügyben is ezt az eljárást alkalmazták.
Azon tény ugyanakkor, hogy az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikke kifejezetten csupán e rendelet 31. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik, nem jelenti azt, hogy a pénzügyi átalánykorrekció alkalmazása ki lenne zárva a szabálytalanságok említett 32. és 33. cikkben hivatkozott eseteiben.
Az 1290/2005 rendelet 31. cikke (5) bekezdése a) pontjának szövegéből ugyanis az következik, hogy az említett rendelet 31. cikkének (4) bekezdése „nem vonatkozik azokra a pénzügyi következményekre, amelyeket a 32. és 33. cikkben említett szabálytalanságok idéztek elő”, ami
a contrario
azt jelenti, hogy az 1290/2005 rendelet 31. cikkének egyéb bekezdéseit, köztük a (2) bekezdését alkalmazni kell az említett rendelet 32. és 33. cikkében foglalt szabálytalanságokra.
Ez az értelmezés ezenfelül összhangban áll az 1290/2005 rendelet (25) és (26) preambulumbekezdésében ismertetett célkitűzésekkel, nevezetesen az Unió pénzügyi érdekeinek védelmével, amely célkitűzés az említett rendelet IV. címében előírt, a mezőgazdasági alapok költségvetése megfelelő végrehajtásának ellenőrzésére szolgáló szabályok, köztük a 31–33. cikk alapját képezi. A pénzügyi átalánykorrekció alkalmazása lehetőségének kizárása ugyanis egyfelől megfosztaná a Bizottságot minden olyan eszköztől, amellyel az Unió pénzügyi érdekeit védheti, amikor nem áll módjában pontosan számszerűsíteni az Unió költségvetési finanszírozásából az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikke értelmében kizárandó összegeket, mivel az érintett tagállam e tekintetben nem adta meg számára a szükséges információkat, és másfelől, lehetővé tenné a mulasztó tagállam számára, hogy kötelezettségei alól kivonja magát és ily módon előnyt szerezzen saját kötelezettségszegése révén.
Következésképpen, ellentétben a Görög Köztársaság állításával, a pénzügyi átalánykorrekció igénybevétele önmagában nem kizárt az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikkének alkalmazása esetén.
A Görög Köztársaság egyetlen érve sem alkalmas arra, hogy ezt a következtetést kétségbe vonja.
Először is, ami a Görög Köztársaság fenti 23. pontban kifejtett érvét illeti, amely szerint, ha a pénzügyi átalánykorrekciók elfogadása lehetséges lenne az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikkében említett szabálytalanságok pénzügyi következményei vonatkozásában, akkor lehetséges lenne ugyanezen rendelet 31. cikke (5) bekezdésének b) pontjában hivatkozott esetben, azaz állami támogatások vagy tagállami kötelezettségszegések terén is, elegendő megállapítani, hogy ez utóbbi rendelkezésben szereplő kivétel értelmében az említett rendelet 31. cikkének (4) bekezdésében foglalt 24 hónapos határidő nyilvánvalóan nem alkalmazandó az állami támogatásokra és az állami kötelezettségszegésekre vonatkozó olyan eljárásokra, amelyek nem képezik az 1290/2005 rendelet tárgyát.
Másodszor, az 1290/2005 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 8. cikke (1) bekezdése c) pontjának iii. alpontja, továbbá a rendelet (25) és (26) preambulumbekezdése, amelyekre a Görög Köztársaság hivatkozik, konkrétan e rendelkezésekre alapított érvek felhozása nélkül, úgy tűnik, nem köthetők kézzelfogható módon az ügyben elfogadott pénzügyi átalánykorrekció jogi alapjához, és ezért erre a kérdésre nincsenek hatással.
Harmadszor, a Görög Köztársaság iránymutatásokra alapított érvei sem fogadhatók el.
E tekintetben először is rá kell mutatni arra, hogy az iránymutatások egyetlen rendelkezése sem zárja ki az 1290/2005 rendelet 31. cikke (2) bekezdésének az említett rendelet 32. és 33. cikkében említett szabálytalanságok pénzügyi következményeire való alkalmazását. Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy az említett iránymutatások „azon módszerek és paraméterek pontosítására korlátozódnak, amelyeket a Bizottság az 1290/2005 rendelet 31. cikkének (2) bekezdésében előírt kritériumok alapján a finanszírozásból kizárandó összegek meghatározásánál alkalmaz” (2012. december 13‑iGörögország kontra Bizottság ítélet,
T‑588/10
, nem tették közzé,
EU:T:2012:688
,
98.
pont).
Ezenfelül az iránymutatások 2. mellékletéből az következik, hogy amennyiben nem lehet meghatározni a szabálytalan kifizetések tényleges összegét, és ebből következően az Unió pénzügyi veszteségeinek összegét, átalánykorrekciót kell alkalmazni az uniós költségvetést a hiányos ellenőrzések következtében érő veszteség kockázata értékelésének függvényében. Márpedig a szabálytalan kifizetések pontos összege meghatározásának lehetetlensége előfordulhat mind a kiadások támogathatóságának ellenőrzése, mind a jogalap nélkül kifizetett összegek behajtásának ellenőrzése terén, „az utólagos ellenőrzés jellegéből” adódóan, amint azt az iránymutatás is kifejti.
Végül, mindazonáltal, feltéve hogy az iránymutatások nem vonatkoznak az 1290/2005 rendelet 32. és 33. cikkében foglalt szabálytalanságokra, ezen egyetlen körülmény akkor sem foszthatná meg a jogalapjától az ilyen átalánykorrekció igénybevételét, minthogy e szabálytalanságok értelmezése nem lehet ellentétes a másodlagos jog értelmezésével. Márpedig éppen magának az 1290/2005 rendeletnek, és különösen az abban a Bizottságra ruházott széles mérlegelési jogkörnek az alapján fogadhatta el a Bizottság az iránymutatásokban szereplő átalánykorrekciós mechanizmust (lásd a fenti 27. és 28. pontot).
Meg kell tehát állapítani, hogy van olyan jogalap, az 1290/2005 rendelet 31. cikkének (2) bekezdése, amely lehetővé teszi a Bizottság számára a pénzügyi átalánykorrekció alkalmazását az említett rendelet 32. és 33. cikke alapján megállapított szabálytalanságok pénzügyi következményeire, ha a Bizottságnak nem állt módjában a be nem hajtott összegeket pontosan meghatározni. Végeredményben ugyanez az érvelés ültethető át most már az 1306/2013 rendelet 52. cikkére is, annál is inkább, mivel e rendelet 52. cikkének (2) bekezdéséből kifejezetten következik, hogy a Bizottság jogosult átalánykorrekciók alkalmazására, „amikor az ügy természetéből adódóan, vagy mert a tagállamok nem nyújtották be a Bizottság számára a szükséges információkat, arányos mértékű erőfeszítéssel nem lehet pontosabban megállapítani az Uniónak okozott pénzügyi kár mértékét”.
Ezért most azt kell megvizsgálni, hogy e korrekció alkalmazása indokolt volt‑e ebben az esetben, tekintettel a megállapított kötelezettségszegésekre (lásd a fenti 25. pontot).
Először is emlékeztetni kell a tagállamokat terhelő azon kötelezettségre, miszerint tájékoztatniuk kell a Bizottságot, mind az EMGA címén teljesített kiadásokról, mind az EMVA címén teljesítettekről. Az 1290/2005 rendelet 32. cikke (3) bekezdésének első albekezdése, valamint 33. cikke (4) bekezdésének első albekezdése értelmében „[a]z éves számlák 8. cikk (1) bekezdése c) pontjának iii. alpontjában meghatározott bemutatása alkalmával a tagállamok a Bizottságnak átadnak egy összesítő bevallást a szabálytalanságok nyomán kezdeményezett behajtási eljárásokról, a még be nem hajtott pénzösszegek közigazgatási és/vagy jogi [helyesen: bírósági] eljárás szerinti tételes kimutatásával, valamint a szabálytalanság közigazgatási vagy jogi szempontból [helyesen: bírósági úton] történő első ténymegállapítás éve szerinti felbontásban”. Ezenfelül, amint az az 1290/2005 rendelet 32. cikke (3) bekezdésének második albekezdéséből következik, „a tagállamok a Bizottság rendelkezésére bocsátják az egyéni behajtási eljárásokról, továbbá a még be nem hajtott egyéni összegekről készített részletes kimutatást”.
Márpedig, amint arra az egyeztető testület a 2013. október 19‑i véleményének 6.2. pontjában rámutatott, „a görög hatóságok nem adták át azon esetek táblázatát, amelyekben a határidőket nem tartották be”. Így, ellentétben azzal, amit a Görög Köztársaság a keresetlevél 32. pontjában állít, a Bizottság nem tudta pontosan meghatározni a be nem hajtott összegeket, mivel e tagállam nem töltötte ki megfelelően a 885/2006 rendelet III. melléklete szerinti táblázatokat, a Bizottság ilyen irányú megismételt felkérései ellenére sem. Ez a mulasztás, amint az az összefoglaló jelentés 19.6.3. pontjából következik, a kulcsfontosságú ellenőrzéseknél jelentkezik, amelyeket „vagy nem alkalmaztak, vagy olyan elégtelenül vagy kevésszer, hogy teljes mértékben alkalmatlanok voltak a szabálytalanságok [rendeletekből következő] kötelező előírások szerinti szankcionálására”. E kulcsfontosságú ellenőrzések megfelelő eljárásokból és olyan ellenőrzésekből álltak, amelyek segítségével meg lehet győződni arról először is, hogy a jogalap nélkül kifizetett összegeket a kellő időben azonosították‑e, behajtották‑e és visszafizették‑e az alapokba, és másodszor, hogy az elszámolási tételek és az adatkezeléssel kapcsolatos adatok pontosak voltak‑e, továbbá harmadszor, hogy az adósnyilvántartás és a 885/2006 rendelet III. melléklete teljes volt‑e.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az iránymutatások szerint a kulcsfontosságú ellenőrzések hiánya vagy azok elégtelen, vagy nem elég gyakori alkalmazása indokolhatja pénzügyi átalánykorrekció alkalmazását.
Ennélfogva, mivel a 2009. évi ellenőrzések során a Bizottság több egyedi ügyirat vizsgálatakor azt állapította meg, hogy az adóságok érintett alapokba való visszafizetése elmaradt vagy ismétlődően késedelmes volt, a Bizottság alappal tartott attól, hogy hasonló hiányosságokat tapasztal valamennyi ügyirat esetében, és ezért – az iránymutatások fényében – mivel nem lehetett pontosan megállapítani az Uniót ért veszteséget, átalánykorrekciót irányzott elő (lásd ebben az értelemben és analógia útján a tagállami ellenőrzésekben tapasztalható anomáliákat illetően: 2008. április 24‑iBelgium kontra Bizottság ítélet,
C‑418/06 P
,
EU:C:2008:247
,
136.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az első jogalapot tehát mint megalapozatlant el kell utasítani.
[omissis]
A harmadik és negyedik jogalapról
Harmadik jogalapja keretében a Görög Köztársaság lényegében a pénzügyi átalánykorrekció megalapozottságát vitatja a tartozások mezőgazdasági alapok közötti beszámításának állítólagos hiányát illetően, és a negyedik jogalapja keretében úgy érvel, hogy jogellenes az említett korrekció alapja, mely a kamatoknak a 885/2006 rendelet III. mellékletében szereplő táblázatba történő könyvelésére vonatkozó kötelezettségen alapul.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az értesítésből kifejezetten következik, hogy a mellékletének 1.1. pontjában a behajtási eljárás késedelmei miatt javasolt 10%‑os pénzügyi átalánykorrekció „az 1.2. pontban (Beszámítás) és az 1.3. pontban (A kamatoknak [a 885/2006 rendelet III. mellékletében szereplő táblázatban történő] említése) leírt összegek tekintetében fennálló kockázatot is fedezi”. Az értesítés melléklete 1.2. pontjának vége azt is pontosítja, hogy „következésképpen semmilyen további korrekciót nem javasol[t]” az alapok közötti külön beszámítási eljárás hiánya miatt. A Bizottság ugyanezen érvelést alkalmazta a kamatoknak a 885/2006 rendelet III. mellékletében szereplő táblázatban való megemlítésének hiányát illetően is, megjegyezve az értesítés melléklete 1.3. pontjának végén, hogy az ezzel kapcsolatos korrekciót „az 1.1. pontban (a behajtási eljárás késedelmei okán) javasolt 10%‑os átalánykorrekció tartalmazza”.
A 2015. július 17‑i levél tartalmaz továbbá egy mellékletet, mely a Bizottságnak az egyeztető testület közreműködését követően kialakított álláspontját foglalja össze. Ez utóbbi kiemeli a 2. pontjának második francia bekezdésében, hogy „az A. pontban (késedelem a behajtási eljárásban) javasolt 10%‑os pénzügyi átalánykorrekció a B és C pontra (alapok közötti beszámítás, és a [885/2006 rendelet] III. mellékletében szereplő táblázat szerinti kamatátvitel) egyaránt vonatkozik”. Ugyanezen kifejezéseket használja az összefoglaló jelentés is a 19.6.5. pontja második francia bekezdésének végén.
E megközelítés egyébként összhangban van az iránymutatásokkal, melyek szerint, ha ugyanazon rendszer több hiányosságot is rejt magában, az átalánykorrekciós ráták nem kumulatívak, mivel a legsúlyosabb hiányosságot úgy tekintik, mint az egész ellenőrzési rendszer által képviselt kockázatok jelzőjét.
A fenti megállapításokból tehát egyértelműen következik, hogy a harmadik és negyedik jogalap alapját képező két hiányosság nem vonta maga után a tartozások behajtásának késedelmei címén előírt 10%‑os pénzügyi átalánykorrekció emelését. Következésképpen a harmadik és a negyedik jogalap vizsgálata nem érintheti a megtámadott határozat jogszerűségét.
Az ítélkezési gyakorlatból következik ugyanis, hogy amennyiben valamely határozat egyes indokai önmagukban is a jogilag megkövetelt módon alátámasztják e határozatot, akkor a határozat alapját képező többi elemet érintő esetleges hibák semmi esetre sem érinthetik annak rendelkező részét. Egyébként, amennyiben a Bizottság határozatának a rendelkező része az érvelés több pillérén alapul, amelyek mindegyike önmagában elegendő ahhoz, hogy e rendelkező részt megalapozza, főszabály szerint csak abban az esetben kell megsemmisíteni ezt a jogi aktust, ha mindegyik pillér jogsértő. Ebben az esetben valamely hiba vagy más olyan jogellenesség, amely az érvelésnek csak az egyik pillérét érinti, nem elegendő ahhoz, hogy igazolja a vitatott határozat megsemmisítését, mivel e hibának nem lehetett meghatározó befolyása az e határozatot meghozó intézmény által elfogadott rendelkező részre (2013. február 26‑iCastiglioni kontra Bizottság végzés,
T‑591/10
, nem tették közzé,
EU:T:2013:94
,
44.
pont; 2015. január 15‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet,
T‑1/12
,
EU:T:2015:17
,
73.
pont; 2016. szeptember 28‑iEgyesült Királyság kontra Bizottság ítélet,
T‑437/14
,
EU:T:2016:577
,
73.
pont).
Következésképpen mint megalapozatlant el kell utasítani a harmadik és a negyedik jogalapot.
Az ötödik jogalapról
Ötödik jogalapja keretében a Görög Köztársaság a megtámadott határozat megsemmisítését kéri, amennyiben az kilenc egyedi esetre vonatkozik, melyek mindegyike szerinte különböző hibákban szenved, melyeket egyenként kell megvizsgálni.
[omissis]
A fentiek összességére figyelemmel az ötödik jogalapot, és következésképpen a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
A Görög Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék a Görög Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Kihirdetve Luxembourgban, a 2015. október 25‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: görög.
(
)	A jelen ítéletnek csak azon pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.