CELEX: 62019CJ0290
Begäran om förhandsavgörande
Konsumentskydd
Direktiv 2008/48/EG
Konsumentkreditavtal
Artikel 10.2
Information som ska ges i kreditavtal
Effektiv ränta
Den effektiva räntan anges inte med en exakt procentsats
Räntesatsen anges som ett intervall mellan 21,5 procent och 22,4 procent

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/48/EG av den 23 april 2008 om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv 87/102/EEG (
EUT L 133, 2008, s. 66
och rättelse i
EUT L 36, 2015, s. 15
), i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 2011/90/EU av den 14 november 2011 (
EUT L 296, 2011, s. 35
) (nedan kallat direktiv 2008/48).
Begäran har framställts i ett mål mellan RN, som är en konsument, och Home Credit Slovakia a.s. (nedan kallat Home Credit). Målet rör ett konsumentkreditavtal som denne konsument ingått med detta kreditinstitut. I avtalet anges den effektiva räntan inte som en enhetlig räntesats.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Skälen 9, 19 och 31 i direktiv 2008/48 har följande lydelse:
”(9)
Det krävs fullständig harmonisering för att kunna tillförsäkra alla konsumenter i gemenskapen ett högt och likvärdigt konsumentskydd som tillvaratar deras intressen och för att det ska skapas en verklig inre marknad. …
…
(19)
För att konsumenten ska kunna fatta ett välgrundat beslut bör denne innan avtalet ingås få tillräcklig information, som denne får ta med sig och begrunda, om villkor och kostnader för krediten samt om sina skyldigheter. För att säkerställa största möjliga öppenhet och jämförbarhet bör erbjudandena särskilt inbegripa uppgifter om den effektiva räntan för krediten, som bör beräknas på samma sätt inom hela gemenskapen. Eftersom den effektiva räntan i detta skede endast kan anges med hjälp av ett exempel, bör exemplet i fråga vara representativt. Det bör därför stämma överens exempelvis med den genomsnittliga löptiden och det totala belopp som beviljats för den typ av kreditavtal som övervägs samt i förekommande fall med de varor som köpts. När exemplet fastställs bör hänsyn även tas till hur frekventa vissa typer av kreditavtal är på en bestämd marknad. När det gäller kreditränta, avbetalningarnas periodicitet och räntekapitalisering bör kreditgivaren använda sin sedvanliga beräkningsmetod för den aktuella konsumentkrediten.
…
(31)
För att konsumenten ska känna till sina rättigheter och skyldigheter enligt kreditavtalet bör detta innehålla all nödvändig information på ett klart och tydligt sätt.”
I artikel 1 i detta direktiv preciseras att direktivet syftar till att harmonisera vissa aspekter av medlemsstaternas regler om kreditavtal för konsumenter.
Artikel 3 i) i nämnda direktiv har följande lydelse:
”I detta direktiv gäller följande definitioner:
…
i)
effektiv ränta
: konsumentens sammanlagda kreditkostnad, uttryckt i procent per år av den sammanlagda krediten, i förekommande fall med tillägg av de kostnader som avses i artikel 19.2.”
Artikel 4 i direktiv 2008/48 rör standardinformation som måste ingå i reklamen om kreditavtal. Där föreskrivs att all reklam för kreditavtal, där det anges en räntesats eller uppgifter som har samband med kreditkostnaden för konsumenten, ska innehålla viss standardinformation som ska omnämnas på ett klart, kortfattat och framträdande sätt med hjälp av ett typexempel. I denna standardinformation ingår bland annat den effektiva räntan.
I artikel 10 i direktivet, som har rubriken ”Information som ska ges i kreditavtal”, föreskrivs följande i punkt 2 g:
”Kreditavtalet ska på ett klart och kortfattat sätt innehålla uppgift om följande:
…
g)
Den effektiva räntan och det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten och som beräknas vid den tidpunkt då kreditavtalet ingås; alla antaganden utifrån vilka den räntesatsen har beräknats ska anges.”
I artikel 19 i nämnda direktiv, med rubriken ”Beräkning av den effektiva räntan”, föreskrivs följande:
”1.   Den effektiva räntan, som på årsbasis motsvarar nuvärdet av alla nuvarande och framtida åtaganden (kreditutnyttjanden, återbetalningar och avgifter) som avtalats mellan kreditgivaren och konsumenten, ska beräknas i enlighet med den matematiska formel som återges i del I av bilaga I.
2.   För beräkning av den effektiva räntan ska konsumentens sammanlagda kreditkostnad bestämmas, exklusive eventuella avgifter som ska betalas av konsumenten på grund av att någon skyldighet enligt kreditavtalet inte har fullgjorts samt andra avgifter än det pris som konsumenten ska betala när denne köper en vara eller en tjänst, oavsett om köpet sker kontant eller på kredit.
Kostnaderna för administration av ett konto som registrerar både betalningstransaktioner och utnyttjade krediter, kostnader för användning av ett betalningsmedel som samtidigt gör det möjligt att göra betalningar och utnyttja krediten samt andra kostnader för betalningar ska anses vara en del av konsumentens sammanlagda kreditkostnader, om det inte är frivilligt att öppna kontot och kostnaderna för kontot tydligt och separat anges i kreditavtalet eller något annat avtal som ingåtts med konsumenten.
3.   Vid beräkningen av den effektiva räntan ska man utgå från antagandet att kreditavtalet gäller för den tid som avtalats och att kreditgivaren och konsumenten fullgör sina skyldigheter enligt de villkor och vid de datum som anges i kreditavtalet.
4.   Om kreditavtal innehåller villkor som tillåter ändringar av den kreditränta och, i tillämpliga fall, de avgifter som ingår i den effektiva räntan men som är omöjliga att uppskatta när den beräknas, ska den effektiva räntan beräknas utifrån antagandet att krediträntan och övriga avgifter är fasta och gäller tills kreditavtalet löper ut.
5.   Där så är nödvändigt får de ytterligare antaganden som anges i bilaga I användas vid beräkningen av den effektiva räntan.
Om de antaganden som anges i denna artikel och i del II av bilaga I inte räcker för att beräkna den effektiva räntan på ett enhetligt sätt eller inte längre är anpassade till affärssituationen på marknaden, får kommissionen fastställa de ytterligare antaganden som krävs för att beräkna den effektiva räntan eller ändra befintliga antaganden. …”
I bilaga I till direktiv 2008/48 fastställs, i del I, den grundläggande ekvation som används för att beräkna den effektiva räntan. Det anges där att resultatet av beräkningen i enlighet med denna ekvation ska uttryckas med åtminstone en decimals exakthet. Om siffran i den följande decimalen är större än eller lika med 5, ska siffran i den första decimalen höjas med ett.
I del II av bilaga I anges ytterligare antaganden som kan användas vid beräkningen av den effektiva räntan, enligt följande:
”a)
Om konsumenten enligt kreditavtalet har ett fritt val i fråga om kreditutnyttjande, ska det sammanlagda kreditbeloppet omedelbart anses vara till fullo utnyttjat.
b)
Om kreditavtalet allmänt ger konsumenten ett fritt val i fråga om kreditutnyttjande men bland de olika sätten för kreditutnyttjande ålägger en begränsning med avseende på belopp och tidsperiod, ska kreditbeloppet anses vara utnyttjat vid den tidigaste av de tidpunkter som anges i kreditavtalet och enligt dessa begränsningar i kreditutnyttjandet.
c)
Om kreditavtalet ger möjlighet att utnyttja krediten på olika sätt med olika avgifter eller krediträntor, ska det sammanlagda kreditbeloppet anses vara utnyttjat till högsta avgift och kreditränta som tillämpas på den vanligaste transaktionsformen inom den typen av kreditavtal.
…
f)
När det gäller andra kreditavtal än kontokrediter och kreditavtal med obestämd löptid enligt antagandena i d och e:
…
ii)
Om det inte är känt när kreditavtalet har ingåtts ska datumet för det första kreditutnyttjandet anses vara det datum som motsvarar det kortaste intervallet mellan det datumet och datumet för den första betalning som konsumenten ska göra.
…”
Slovakisk rätt
Zákon č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov (lag nr 129/2010 om konsumentkrediter, andra krediter och lån till konsumenter samt om ändring av vissa lagar), i den lydelse som är tillämplig i målet vid den nationella domstolen, syftar till att införliva direktiv 2008/48 med slovakisk rätt.
I 9 § punkt 2 j i denna lag föreskrivs följande:
”Kreditavtalet ska innehålla följande:
…
j)
Den effektiva räntan och det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten och som beräknas vid den tidpunkt då kreditavtalet ingås; alla antaganden utifrån vilka den räntesatsen har beräknats ska anges.”
I 11 § punkt 1 i nämnda lag anges följande:
”Den beviljade konsumentkrediten ska anses ha getts ränte- och avgiftsfritt om
…
b)
konsumentkreditavtalet inte innehåller de uppgifter som anges i 9 § punkt 2 a–k, r och y,
…
d)
konsumentkreditavtalet, till nackdel för konsumenten, inte korrekt anger den effektiva räntan.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Den 4 mars 2013 ingick RN och Home Credit ett konsumentkreditavtal avseende ett belopp på 3359,14 euro. I avtalet angavs månadsbetalningarna (89,02 euro), räntenivån (19,62 procent) och den effektiva räntan (mellan 21,5 procent och 22,4 procent). I avtalet angavs även att den effektiva räntan var beroende av vid vilken tidpunkt medlen skulle ställas till RN:s förfogande, vilket skulle meddelas efter detta datum.
I avtalet preciserades dessutom avbetalningarnas förfallodatum, varvid angavs att den första avbetalningen skulle ske en månad efter att medlen ställts till låntagarens förfogande. De därpå följande avbetalningarna förföll den 15:e varje kalendermånad. Återbetalningsperioden var på 60 månader.
Den 2 juli 2017 underrättades RN av Home Credit om att denne hade återbetalat lånet i sin helhet, det vill säga 5291,24 euro.
RN väckte emellertid talan om återbetalning av felaktigt utbetalda belopp mot Home Credit, med motiveringen att krediten borde ha betraktats som ränte- och avgiftsfri, eftersom den effektiva räntan i avtalet uttryckts som ett intervall, med en lägsta räntesats och en högsta räntesats, i stället för en enhetlig räntesats. RN ansåg sig endast vara skyldig att betala kapitalbeloppet för krediten, det vill säga 3359,14 euro, och yrkade därför återbetalning av ett belopp på 1932,10 euro, som denne ansåg utgöra obehörig vinst.
Detta yrkande bifölls inte av domstolen i första instans. Nämna domstol ansåg bland annat att det lån som Home Credit hade beviljat RN var en konsumentkredit, och att avtalet innehöll alla de uppgifter som krävs enligt 9 § punkt 2 i lag nr 129/2010. Den förklarade även att den effektiva räntan inte uttryckligen behöver anges som en enhetlig räntesats och att det vore oproportionerligt att bestraffa kreditgivaren genom att förklara att lånet ska anses vara ränte- och avgiftsfritt enbart på grund av den omständigheten att den effektiva räntan uttrycks med en räntesats som ligger inom ett intervall av två värden (från–till).
RN överklagade detta avgörande till den hänskjutande domstolen, vilken är osäker på huruvida det strider mot direktiv 2008/48 att den effektiva räntan anges som ett sådant intervall.
Den hänskjutande domstolen har angett att Home Credit har hävdat att kreditavtalet ingicks per telefon och att RN förfogade över 35 dagar för att godta eller tacka nej till erbjudandet om kreditavtal. Home Credit kunde därför inte lämna en exakt uppgift om det datum då medlen skulle ställas till förfogande, vilket datum är avgörande för den effektiva räntan.
Den hänskjutande domstolen anser emellertid att detta argument inte förmår övertyga, med hänsyn till de antaganden som anges i del II av bilaga I till direktiv 2008/48, och särskilt de antaganden som anges i leden a, c eller f i denna del. Den omständigheten att kreditgivaren inte vet säkert vilket datum medlen kommer att ställas till låntagarens förfogande befriar inte kreditgivaren från skyldigheten att ange den effektiva räntan med en bestämd procentsats, uttryckt i ett enda värde.
Mot denna bakgrund beslutade Krajský súd v Trnave (Regionala domstolen i Trnava, Slovakien) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Ska artikel 10.[2] g i [direktiv 2008/48] tolkas så, att ett konsumentkreditavtal uppfyller kravet i denna bestämmelse, om den effektiva räntan i avtalet anges som ett intervall mellan två värden (från–till) och inte som en exakt procentsats?”
Tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 10.2 g i direktiv 2008/48 ska tolkas så, att den utgör hinder för att den effektiva räntan, i ett konsumentkreditavtal, uttrycks med ett intervall, med en lägsta räntesats och en högsta räntesats, i stället för en enhetlig räntesats.
Det ska påpekas att det inte är förenligt med vare sig ordalydelsen i ett antal bestämmelser i direktiv 2008/48, däribland artiklarna 3 och 19, eller direktivets systematik att ange den effektiva räntan i form av ett intervall mellan två värden. Det framgår nämligen av nämnda bestämmelser att den effektiva räntan ska uttryckas som en procentsats, med hänvisning till en exakt sifferuppgift.
För det första kräver artikel 3 i) i direktiv 2008/48, som definierar den effektiva räntan som att den motsvarar ”konsumentens sammanlagda kreditkostnad, uttryckt i procent per år av den sammanlagda krediten”, att en exakt procentsats ska anges.
För det andra framgår det av artikel 19.1 i direktiv 2008/48, jämförd med del I av bilaga I till samma direktiv, att den effektiva räntan ska beräknas i enlighet med den matematiska formel som återges i denna bilaga och att den ska motsvara nuvärdet av alla nuvarande och framtida åtaganden som avtalats mellan kreditgivaren och konsumenten. Vidare anges i artikel 19.5 andra stycket i samma direktiv att den effektiva räntan ska beräknas på ett enhetligt sätt. En beräkning som följer dessa föreskrifter kan, såsom den slovakiska regeringen med rätta har påpekat i sitt skriftliga yttrande, endast leda till ett exakt resultat, uttryckt med ett exakt decimaltal.
Denna tolkning stöds dessutom av syftet med direktiv 2008/48 och den funktion som den effektiva räntan fyller i det system som inrättats genom direktivet.
Det ska härvidlag erinras om att direktiv 2008/48 antogs med det dubbla syftet att tillförsäkra alla konsumenter i Europeiska unionen ett högt och likvärdigt skydd för deras intressen och att underlätta införandet av en välfungerande inre marknad för konsumentkrediter (dom av den 5 september 2019, Pohotovosť,
C‑331/18
,
EU:C:2019:665
, punkt
och där angiven rättspraxis). Det framgår av skäl 19 i direktivet att detta bland annat syftar till att säkerställa att konsumenten innan kreditavtalet ingås får tillräcklig information, i synnerhet om den effektiva räntan i hela Europeiska unionen, så att denne kan jämföra dessa räntor.
Domstolen har haft tillfälle att understryka att den effektiva räntan är av väsentlig betydelse för en konsument, eftersom den informerar om den sammanlagda kreditkostnaden, i form av en räntesats som beräknas enligt en enhetlig matematisk formel. Denna räntesats gör det nämligen möjligt för konsumenten att göra en ekonomisk bedömning av räckvidden av det åtagande som kreditavtalet medför (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 april 2016, Radlinger och Radlingerová,
C‑377/14
,
EU:C:2016:283
, punkt
och där angiven rättspraxis, dom av den 9 november 2016, Home Credit Slovakia,
C‑42/15
,
EU:C:2016:842
, punkt
och där angiven rättspraxis, och dom av den 20 september 2018, EOS KSI Slovensko,
C‑448/17
,
EU:C:2018:745
, punkt
).
Den informationsskyldighet som föreskrivs i artikel 10.2 i direktiv 2008/48, enligt vilken kreditavtalet på ett klart och kortfattat sätt ska ange den effektiva räntan, bidrar härvid till att de mål som eftersträvas med detta direktiv kan uppnås (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 september 2019, Pohotovosť,
C‑331/18
,
EU:C:2019:665
, punkt
och där angiven rättspraxis), och särskilt målet att erbjuda en hög skyddsnivå för konsumentintressen.
Domstolen konstaterar att om det skulle vara tillåtet att i ett kreditavtal föreskriva att den effektiva räntan inte behöver uttryckas som en enhetlig räntesats, utan i stället som ett intervall, med en lägsta räntesats och en högsta räntesats, så uppfylls inte det kriterium avseende klarhet och tydlighet som föreskrivs i artikel 10.2 i direktiv 2008/48. Detta kriterium är emellertid väsentligt för att konsumenten, såsom anges i skäl 31 i direktivet, ska kunna känna till sina rättigheter och skyldigheter enligt kreditavtalet. Användningen av ett sådant intervall kan nämligen inte bara försvåra bedömningen av den sammanlagda kreditkostnaden, utan även vilseleda konsumenten om den verkliga omfattningen av dennes åtagande.
Det ska tilläggas att det härvidlag saknar relevans att vissa uppgifter, såsom den hänskjutande domstolen har påpekat, däribland datumet för det första kreditutnyttjandet eller tidpunkten för avtalets ingående, inte är kända av långivaren när denne avger ett erbjudande om kreditavtal till konsumenten.
I del II av bilaga I till direktiv 2008/48 föreskrivs nämligen ytterligare antaganden som är avsedda att underlätta beräkningen av den effektiva räntan om vissa omständigheter inte är kända eller om det av andra skäl inte är möjligt att fastställa dem.
När datumet för det första kreditutnyttjandet inte är känt förfogar långivaren således över ytterligare antaganden som kan användas vid beräkningen av den effektiva räntan, vilka bland annat anges i leden a–c i del II av bilaga I till direktiv 2008/48. Detsamma gäller när det inte är känt när kreditavtalet har ingåtts. I punkt f led ii) i del II av bilaga I till detta direktiv, föreskrivs nämligen att datumet för det första kreditutnyttjandet i så fall ska anses vara det datum som motsvarar det kortaste intervallet mellan det datumet och datumet för den första betalning som konsumenten ska göra.
Med hänsyn till de ytterligare antaganden som nämns ovan, vilka syftar till att underlätta att den effektiva räntan beräknas på ett enhetligt sätt, kan det följaktligen inte med fog göras gällande att det inte är möjligt eller orimligt svårt att fastställa den effektiva räntan som en enhetlig räntesats, när sådana uppgifter inte är kända.
Av det ovan anförda följer att tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artikel 10.2 g i direktiv 2008/48 ska tolkas så, att den utgör hinder för att den effektiva räntan, i ett konsumentkreditavtal, uttrycks som ett intervall, med en lägsta räntesats och en högsta räntesats, i stället för en enhetlig räntesats.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjätte avdelningen) följande:

Artikel 10.2 g i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/48/EG av den 23 april 2008 om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv 87/102/EEG, i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 2011/90/EU av den 14 november 2011, ska tolkas så, att den utgör hinder för att den effektiva räntan, i ett konsumentkreditavtal, uttrycks som ett intervall, med en lägsta räntesats och en högsta räntesats, i stället för en enhetlig räntesats.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: slovakiska.