CELEX: 62017CJ0043
Apeliacinis skundas
Arbitražinė išlyga
Europos Sąjungos tarptautinių misijų personalas
Jurisdikcija priimti sprendimus dėl ginčų, susijusių su darbo sutartimis
Paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys
Arbitražinės išlygos, pagal kurias paskutinėje sutartyje nustatyta Sąjungos teismų jurisdikcija, o ankstesnėse sutartyse
Briuselio (Belgija) teismų jurisdikcija
Sprendimas neatnaujinti paskutinės sutarties
Prašymas perkvalifikuoti visus sutartinius santykius į „neterminuotą darbo sutartį“
Prašymas atlyginti žalą dėl piktnaudžiavimo atleidžiant iš darbo
Atsižvelgimas į sutartinius santykius, buvusius iki paskutinės sutarties
Europos Sąjungos Bendrojo Teismo jurisdikcija

Savo apeliaciniame skunde Liam Jenkinson prašo panaikinti 2016 m. lapkričio 9 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį
Jenkinson / Taryba ir kt
. (T‑602/15, toliau – skundžiama nutartis,
EU:T:2016:660
), ja Bendrasis Teismas atmetė jo ieškinį, kuriuo jis pirmiausia pateikė SESV 272 straipsniu grindžiamą prašymą, pirma, perkvalifikuoti visus L. Jenkinson sutartinius santykius į „neterminuotą darbo sutartį“ ir atlyginti žalą, kurią jis patyrė dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir atleidžiant iš darbo, ir, antra, pripažinti, kad Europos Sąjungos Taryba, Europos Komisija ir Europos išorės veiksmų tarnyba diskriminavo apeliantą, todėl priteisti žalos atlyginimą, o jei šie reikalavimai nebūtų patenkinti – prašymą, pagrįstą deliktine Europos institucijų atsakomybe.
Ginčo aplinkybės
Ginčo aplinkybės skundžiamos nutarties 1–6 punktuose apibendrintos taip:
„1
Ieškovas Liam Jenkinson, Airijos pilietis, nuo 1994 m. rugpjūčio 20 d. iki 2002 m. birželio 5 d. iš pradžių buvo įdarbintas pagal terminuotas darbo sutartis, paeiliui sudarytas su Europos Sąjungos stebėsenos misija, įsteigta pagal 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos bendruosius veiksmus 2000/811/BUSP dėl Europos Sąjungos stebėsenos misijos (
OL L 328, 2000, p. 53
).
Vėliau nuo 2002 m. birželio 17 d. iki 2009 m. gruodžio 31 d. jis buvo įdarbintas pagal terminuotas darbo sutartis, paeiliui sudarytas su Europos Sąjungos policijos misija, įsteigta pagal 2002 m. kovo 11 d. Tarybos bendruosius veiksmus 2002/210/BUSP dėl Europos Sąjungos policijos misijos (
OL L 70, 2000, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 278).
Galiausiai, nuo 2010 m. balandžio 5 d. iki 2014 m. lapkričio 14 d. ieškovas buvo įdarbintas pagal terminuotas darbo sutartis, vienuolika kartų paeiliui sudarytas su misija
Eulex Kosovo
. Misija
Eulex Kosovo
įsteigta pagal 2008 m. vasario 4 d. Tarybos bendruosius veiksmus 2008/124/BUSP dėl Europos Sąjungos teisinės valstybės misijos Kosove, EULEX KOSOVO (
OL L 42, 2008, p. 92
). Bendrųjų veiksmų galiojimas buvo pratęstas kelis kartus. Bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 2014 m. birželio 12 d. Tarybos sprendimu 2014/349/BUSP, kuriuo iš dalies keičiami Bendrieji veiksmai 2008/124 (
OL L 174, 2014, p. 42
), jie pratęsti iki 2016 m. birželio 14 d.
Paskutinį kartą Bendrieji veiksmai pratęsti 2016 m. birželio 14 d. Tarybos sprendimu 2016/947/BUSP, kuriuo iš dalies keičiami Bendrieji veiksmai 2008/124 (
OL L 157, 2016, p. 26
), iki 2018 m. birželio 14 d.
5.
Ieškovui vykdant darbo sutartį, galiojusią nuo 2014 m. birželio 15 d. iki spalio 14 d., jam 2014 m. birželio 26 d. misijos
Eulex
Kosovo
vadovo raštu buvo pranešta apie tai, kad jo misija baigėsi ir darbo sutartis nuo 2014 m. lapkričio 14 d. nebebus atnaujinta.
6.
Paskutinė terminuota darbo sutartis, kurią [misija]
Eulex Kosovo
ir ieškovas sudarė laikotarpiui nuo 2014 m. spalio 15 d. iki lapkričio 14 d., nebuvo atnaujinta. Šios paskutinės terminuotos darbo sutarties 21 straipsnyje numatyta, kad, remiantis SESV 272 straipsniu, Europos Sąjungos Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti visus iš sutarties kylančius ginčus.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
2015 m. spalio 23 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškovo ieškinį Tarybai, Komisijai, EIVT ir misijai
Eulex Kosovo
; šiuo ieškiniu jis Bendrojo Teismo prašė:
–
pirmuoju pagrindiniu reikalavimu: perkvalifikuoti jo sutartinius santykius į „neterminuotą darbo sutartį“, pripažinti, kad atsakovės pažeidė sutartinius įsipareigojimus, pirmiausia pareigą iš anksto pranešti apie neterminuotos darbo sutarties nutraukimą, pripažinti, kad jis buvo atleistas iš darbo piktnaudžiaujant, ir todėl priteisti atlyginti žalą, patirtą dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, dėl pareigos iš anksto pranešti apie darbo sutarties nutraukimą pažeidimo ir dėl piktnaudžiavimo atleidžiant iš darbo,
–
antruoju pagrindiniu reikalavimu: pripažinti, kad tuo metu, kai jis dirbo tarptautinėse Europos Sąjungos misijose (toliau – misijos), Taryba, Komisija ir EIVT jį diskriminavo, kiek tai susiję su jo darbo užmokesčiu, teisėmis į pensiją ir kitomis lengvatomis, pripažinti, kad jis turėjo būti įdarbintas kaip vienos iš jų laikinasis tarnautojas, ir dėl to priteisti iš jų kompensaciją, ir
–
jei šie reikalavimai nebūtų patenkinti: priteisti iš atsakovių, remiantis jų deliktine atsakomybe, žalą, atsiradusią dėl jų padaryto pareigų pažeidimo.
Skundžiama nutartimi Bendrasis Teismas pripažino, kad akivaizdžiai neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl dviejų pagrindinių ieškinio reikalavimų, ir atmetė papildomai pateiktus ieškinio reikalavimus kaip akivaizdžiai nepriimtinus. Todėl Bendrasis Teismas atmetė visą L. Jenkinson ieškinį ir priteisė iš jo bylinėjimosi išlaidas.
Šalių reikalavimai
L. Jenkinson Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
patenkinti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš kitų apeliacinio proceso šalių bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
Taryba ir Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš L. Jenkinson bylinėjimosi išlaidas.
EIVT ir misija
Eulex Kosovo
Teisingumo Teismo prašo:
–
visų pirma pripažinti, kad Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti apeliacinio skundo,
–
nepatenkinus šio reikalavimo, atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš L. Jenkinson bylinėjimosi išlaidas.
Be to, Taryba ir EIVT prašo Teisingumo Teismo tuo atveju, jeigu apeliacinis skundas būtų pripažintas pagrįstu, atmesti apeliacinį skundą ir ieškinį kaip nepriimtinus, kiek jie susiję su šiomis šalimis.
Dėl apeliacinio skundo
Pirmuoju apeliacinio skundo reikalavimu L. Jenkinson prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą nutartį, o antruoju – patenkinti ieškinį.
EIVT ir misija
Eulex Kosovo
ginčija Teisingumo Teismo jurisdikciją nagrinėti apeliacinį skundą. Be to, misija
Eulex Kosovo
ginčija viso apeliacinio skundo priimtinumą, o Komisija ginčija tik apeliacinio skundo antrojo reikalavimo priimtinumą.
Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos
EIVT ir misija
Eulex Kosovo
iš esmės teigia, kad Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos nagrinėto šio apeliacinio skundo, nes L. Jenkinson savo argumentus grindžia darbo sutartimis, sudarytomis iki paskutinės terminuotos darbo sutarties, o, remiantis šiose sutartyse esančia arbitražine išlyga, jurisdikciją nagrinėti tokį ginčą turi tik Briuselio teismai. Be to, L. Jenkinson tuo metu pareiškė iš esmės identišką ieškinį prancūzų kalba ieškinius nagrinėjančiam Briuselio darbo bylų teismui (Belgija).
Šiuo klausimu primintina, kad pagal SESV 256 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti apeliacinius skundus dėl Bendrojo Teismo sprendimų, numatytų SESV 256 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje. Neginčytina, kad skundžiama nutartis yra vienas iš pastarojoje nuostatoje numatytų sprendimų.
Be to, konstatuotina, kad klausimas dėl Sąjungos teismų jurisdikcijos vertinti L. Jenkinson pirmojoje instancijoje pareikštų reikalavimų pagrįstumą, atsižvelgiant į skundžiamos nutarties turinį ir L. Jenkinson Teisingumo Teisme pareikštus reikalavimus, yra vienas iš materialinių teisinių šiame apeliaciniame skunde keliamų klausimų.
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti šį apeliacinį skundą.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo reikalavimo
Grįsdamas pirmąjį reikalavimą, kuriuo siekiama skundžiamos nutarties panaikinimo, L. Jenkinson iš esmės remiasi keturiais pagrindais: pirmasis iš jų grindžiamas Bendrojo Teismo atliktu Sąjungos teismų jurisdikcijos nagrinėti su sutartimis susijusią ginčo dalį apimties vertinimu. Nurodydamas antrąjį pagrindą L. Jenkinson teigia, kad esama sutartinių ryšių tarp jo ir Tarybos, Komisijos ir EIVT. Trečiasis ir ketvirtasis pagrindai grindžiami tuo, kad vertindamas reikalavimus, atitinkamai susijusius su institucijų deliktine atsakomybe ir bylinėjimosi išlaidų paskirstymu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų.
Taryba, EIVT ir misija
Eulex Kosovo
ginčija, be kita ko, argumentų, nurodytų grindžiant pirmąjį reikalavimą, priimtinumą.
Dėl pirmojo reikalavimo priimtinumo
Taryba ir EIVT mano, kad apeliacinis skundas nepriimtinas tiek, kiek jis su jomis susijęs. Pirma, jos nebuvo paskutinės terminuotos darbo sutarties šalys ir negali būti laikomos L. Jenkinson darbdavėmis, kaip Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamos nutarties 40 punkte, ir šis aspektas neginčijamas apeliaciniame procese. Antra, L. Jenkinson nenurodė nė vieno akto, dėl kurio būtų kilusi jų deliktinė atsakomybė.
Be to, misija
Eulex Kosovo
teigia, kad apeliacinis skundas nėra pakankamai aiškus ir tikslus, kad ji galėtų pasirengti gynybai, o Teisingumo Teismas – priimti sprendimą.
Kiek tai susiję su Tarybos ir EIVT prieštaravimais, primintina, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 171 straipsnį apeliacinis skundas įteikiamas atitinkamos Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos šalims. Neginčijama, kad Taryba ir EIVT buvo procedūros Bendrajame Teisme šalys.
Be to, konstatuotina, kad Tarybos ir EIVT argumentacija, kuria jos siekia įrodyti tariamą apeliacinio skundo nepriimtinumą jų atžvilgiu, grindžiami argumentais dėl bylos esmės, t. y. dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos spręsti dėl L. Jenkinson joms pareikštų reikalavimų, o ne dėl šio apeliacinio skundo priimtinumo.
Dėl misijos
Eulex Kosovo
argumentų, grindžiamų
exceptio obscuri libelli
, pažymėtina, kad nors misija šiuo klausimu pateikė specifinių argumentų dėl L. Jenkinson apeliacinio skundo antrojo reikalavimo argumentacijos, to negalima pasakyti apie argumentus, nurodytus grindžiant šio apeliacinio skundo antrąjį reikalavimą.
Be to, konstatuotina, kad keturiuose pagrinduose, kuriais L. Jenkinson rėmėsi grįsdamas apeliacinio skundo pirmąjį reikalavimą, jis tiksliai nurodė, kokius skundžiamos nutarties motyvų punktus ginčija, todėl šiuo klausimu jo suformuluoti argumentai yra pakankamai tikslūs ir aiškūs, kad kitos apeliacinio proceso šalys galėtų pasirengti gynybai, kaip tai matyti iš jų atsiliepimų į apeliacinį skundą. Todėl Teisingumo Teismas gali pats priimti sprendimą dėl keturių pagrindų, kuriais remtasi siekiant pagrįsti pirmąjį reikalavimą.
Vadinasi, Tarybos, EIVT ir misijos
Eulex Kosovo
prieštaravimai dėl pirmojo reikalavimo nepriimtinumo atmestini kaip nepagrįsti.
Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų
Pirmąjį pagrindą sudaro keturios dalys, pirmiausia reikėtų išnagrinėti trečią dalį kartu su antra dalimi.
–
Šalių argumentai
Nurodydamas apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečią dalį L. Jenkinson tvirtina, kad skundžiamos nutarties 39 punkte Bendrasis Teismas manė, jog dėl to, kad turi jurisdikciją tik dėl paskutinės terminuotos darbo sutarties, jis negali priimti sprendimo dėl anksčiau sudarytų darbo sutarčių sukeliamų pasekmių. Apelianto teigimu, visų sutartinių santykių su kitomis apeliacinio proceso šalimis perkvalifikavimo į neterminuotus darbo santykius jokiais būdais negalima atsieti nuo paskutinės terminuotos darbo sutarties buvimo, o tiksliau – nuo šios sutarties pasibaigimo. Iš tiesų jam būtų neįmanoma reikalauti vienos dalies savo sutartinių santykių perkvalifikavimo Briuselio teismuose, o kitos dalies – Sąjungos teismuose. Todėl Bendrasis Teismas skundžiamoje nutartyje, be kita ko, padarė teisės klaidą.
Nurodydamas antrąjį pagrindą L. Jenkinson, be kita ko, teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamos nutarties 40 punkte atmetė savo jurisdikciją dėl reikalavimų, kuriais siekta, kad Taryba, Komisija ir EIVT būtų pripažintos atsakingomis už jo diskriminavimą dėl darbo užmokesčio, teisių į pensiją ir kitų lengvatų. Šiuo klausimu L. Jenkinson pažymi, kad jo sutartiniai santykiai su kitomis misijomis nei misija
Eulex Kosovo
buvo užbaigti aptariamų institucijų – mažų mažiausiai Tarybos – sprendimais, ir iš to daro išvadą, kad minėtų misijų teisės ir pareigos perėjo šioms institucijoms. Todėl jos turėtų atsakyti už darbo sutarčių, kurias šios misijos buvo sudariusios su personalu, pasekmes.
Atsižvelgdama į argumentus, pateiktus, be kita ko, dėl pirmojo pagrindo trečios dalies, Komisija primena, kad jurisdikcijos neturintis teismas negali vertinti bylos dalyko, nes jurisdikcijos klausimas turi būti išspręstas prieš pradedant nagrinėti bylą iš esmės.
Dėl antrojo pagrindo Komisija mano, kad L. Jenkinson argumentai neveiksmingi, nes jis neginčijo skundžiamos nutarties 30, 31 ir 35 punktų, kuriuose Bendrasis Teismas nurodė, kad paskutinė terminuota darbo sutartis buvo sudaryta tik su „darbdave“ misija
Eulex Kosovo
, todėl tik ji, turinti teisnumą sudaryti tokias sutartis, gali būti laikoma darbdave. Argumentai dėl to, kad aptariamos institucijos tariamai pakeitė misijas, kuriose apeliantas dirbo, negali paneigti minėtų Bendrojo Teismo samprotavimų.
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies Taryba pažymi, kad paskutinės terminuotos darbo sutarties trukmė negali pakeisti apelianto teisių siekti pageidaujamo jo statuso pekvalifikavimo Belgijos teismuose, ir pabrėžia, kad L. Jenkinson neįrodo nei kad dėl paskutinėje terminuotoje darbo sutartyje įtvirtintos jurisdikcijos suteikimo išlygos galios netenka ankstesnėse sutartyse nustatytos išlygos, pagal kurias jurisdikcija suteikiama Belgijos teismams, nei kad toks buvo susitariančiųjų šalių ketinimas.
Dėl antrojo pagrindo Taryba tvirtina, kad ji nebuvo nė vienos su L. Jenkinson sudarytos sutarties šalis ir kad sprendimai įsteigti misijas, kaip ir Tarybai pavestas strateginis vadovavimas joms, neapima jokio aspekto, kuris būtų susijęs su specialiomis sutartimis, sudarytomis su misijoms priskirtu personalu. Nors Taryba atsakinga už sprendimus dėl krizių valdymo misijos dydžio mažinimo, dėl galimo jos panaikinimo ir organizacijos struktūros, tačiau dėl darbo sutarčių sąlygų ir jų vykdymo Taryba nesprendžia. Taigi dėl skundžiamo specifinio traktavimo Taryba nesprendė ir negali būti kvestionuojami jokie Tarybos aktai. Neginčijama, kad misija
Eulex Kosovo
turi teisnumą ir yra atsakinga už bet kokius skundus ir pareigas, kylančias dėl jos įgaliojimų įgyvendinimo.
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies EIVT mano, kad iš L. Jenkinson ieškinio ir argumentų matyti, jog savo reikalavimus jis grindžia darbo santykių su misija
Eulex Kosovo
visuma, o konkrečiau – su jo darbo sutarties neatnaujinimu, apie kurį jam buvo pranešta dar galiojant priešpaskutinei terminuotai darbo sutarčiai. Todėl ginčas kilo ne dėl paskutinės terminuotos darbo sutarties, o dėl ankstesnių sutartinių santykių. Kadangi neginčijama, kad visose ankstesnėse darbo sutartyse buvo įtvirtintos išlygos, suteikiančios jurisdikciją Belgijos teismams, Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos. Be to, L. Jenkinson nepaaiškino, kuo remiantis jo paskutinė terminuota darbo sutartis pakeitė ankstesnes sutartis.
Dėl antrojo pagrindo EIVT atsako, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog ji nebuvo paskutinės terminuotos darbo sutarties šalis.
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies misija
Eulex Kosovo
mano, kad kadangi tik paskutinėje terminuotoje darbo sutartyje buvo įtvirtinta išlyga dėl jurisdikcijos suteikimo Sąjungos teismams ir tokios išlygos turi būti aiškinamos siaurai, Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos, pripažindamas neturįs jurisdikcijos nagrinėti L. Jenkinson reikalavimų, grindžiamų iki šios paskutinės sutarties sudarytomis sutartimis. Niekas neleidžia paneigti L. Jenkinson sutikimo su ankstesnėse sutartyse įtvirtintinomis išlygomis dėl jurisdikcijos suteikimo Belgijos teismams.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Kadangi nurodydamas argumentus dėl pirmojo pagrindo trečios dalies ir antrojo pagrindo L. Jenkinson iš esmės ginčija Bendrojo Teismo vertinimą, kad jo jurisdikcijai nepriklauso ankstesnės sutartys, sudarytos iki paskutinės terminuotos darbo sutarties, primintina, kad Bendrasis Teismas visų pirma skundžiamos nutarties 23, 26 ir 38–40 punktuose pripažino:
„23
<…> [K]adangi šis ieškinys pateiktas remiantis SESV 272 straipsniu, Bendrasis Teismas turi jurisdikciją priimti sprendimą tik dėl paskutinės terminuotos darbo sutarties pagal joje įtvirtintą arbitražinę išlygą. Bendrasis Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos nagrinėti ginčų, kurių galėtų kilti dėl ankstesnių ieškovo darbo sutarčių, sudarytų iki paskutinės terminuotos darbo sutarties, vykdymo ir kurie aiškiai priklauso Belgijos teismų jurisdikcijai, taigi ir jurisdikcijos priimti sprendimą dėl šio ieškinio, kiek jame keliamas klausimas dėl šių sutarčių padarinių.
<…>
Aiškiai numatyta, kad susitarimas dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijos galioja tik ginčams, susijusiems su paskutine terminuota darbo sutartimi, ir negali būti taikomas ankstesnėms sutartims, kuriose numatyta kitų teismų jurisdikcija.
<…>
Remiantis SESV 272 straipsniu, Bendrojo Teismo jurisdikcijai priklauso tik paskutinė terminuota darbo sutartis, sudaryta tarp ieškovo ir [misijos]
Eulex Kosovo
.
Pirma, iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl pirmosios pagrindinių reikalavimų dalies. Pirmasis reikalavimas visus ieškovo sutartinius santykius su įvairiomis misijomis, kurios paeiliui buvo jos darbdavės, perkvalifikuoti į neterminuotą sutartį suponuoja, kad reikia atsižvelgti į ankstesnių tarp šių misijų ir ieškovo sudarytų darbo sutarčių, kuriose jurisdikcija aiškiai suteikiama Belgijos teismams, padarinius. Kadangi Bendrojo Teismo jurisdikcijai priklauso tik paskutinė terminuota darbo sutartis, jis negali priimti sprendimo dėl šio reikalavimo. Bendrasis Teismas taip pat akivaizdžiai neturi jurisdikcijos nagrinėti papildomų prašymų konstatuoti, kad atsakovės pažeidė pareigą iš anksto pranešti apie neterminuotos sutarties nutraukimą ir kad jis buvo atleistas piktnaudžiaujant. Todėl Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos nuspręsti ir dėl šiais prašymais papildomai pareikštų reikalavimų atlyginti žalą, kuriais siekiama gauti kompensaciją dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, dėl pareigos iš anksto pranešti apie darbo sutarties nutraukimą pažeidimo ir dėl piktnaudžiavimo atleidžiant iš darbo.
Antra, Bendrasis Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl antrosios pagrindinių reikalavimų dalies tiek, kiek jais prašoma pripažinti, kad tuo metu, kai ieškovas dirbo misijose, EIVT, Taryba ir Komisija jį diskriminavo, kiek tai susiję su jo darbo užmokesčiu, teisėmis į pensiją ir kitomis lengvatomis, ir kad jis turėjo būti įdarbintas kaip vienos iš jų laikinasis tarnautojas, ir kiek jais prašoma atlyginti dėl to padarytą žalą. Šie reikalavimai pareikšti Tarybai, Komisijai ir EIVT, kurios nėra paskutinės terminuotos darbo sutarties šalys, taigi jie susiję su ankstesniais sutartiniais santykiais, kurie nepriklauso Bendrojo Teismo jurisdikcijai.“
Pagal SESV 274 straipsnį valstybių narių teismų jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga, išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys numato Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikciją.
Remiantis SESV 272 straipsniu, Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso priimti sprendimus pagal bet kurią Sąjungos ar jos vardu sudarytos sutarties arbitražinę išlygą, nepaisant to, ar ta sutartis reguliuojama pagal viešąją, ar pagal privatinę teisę.
SESV 256 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad Bendrojo Teismo jurisdikcijai priklauso kaip pirmajai instancijai nagrinėti ir spręsti, be kita ko, SESV 272 straipsnyje nurodytus ieškinius.
Atsižvelgiant į šias nuostatas, Bendrojo Teismo jurisdikcija, grindžiama arbitražine išlyga, yra bendrosios taisyklės išimtis, todėl turi būti aiškinama siaurai (1986 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija / Zoubek,
426/85
,
EU:C:1986:501
,
punktas).
Be to, nors pagal arbitražinę išlygą, sudarytą pagal SESV 272 straipsnį, Bendrajam Teismui gali tekti spręsti ginčą, taikant sutartį reglamentuojančią nacionalinę teisę, jo jurisdikcija nagrinėti ginčą dėl šios sutarties vertinama remiantis tik šio straipsnio nuostatomis ir arbitražinės išlygos sąlygomis, ir prieš jį negali būti remiamasi nacionalinės teisės nuostatomis, kurios tariamai kliudytų jo jurisdikcijai (2015 m. vasario 26 d. Sprendimo Planet / Komisija,
C‑564/13 P
,
EU:C:2015:124
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vadinasi, Bendrasis Teismas gali nagrinėti tik tuos prašymus, kurie kyla iš Sąjungos sudarytos sutarties ir kuriuose yra arbitražinė išlyga arba kurie tiesiogiai susiję su iš šios sutarties kylančiomis pareigomis (šiuo klausimu žr. 1986 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Komisija / Zoubek,
426/85
,
EU:C:1986:501
,
punktą).
Todėl reikia patikrinti, ar, priešingai, nei manė Bendrasis Teismas, į aptariamas sutartis įtrauktomis arbitražinėmis išlygomis Bendrajam Teismui suteikta jurisdikcija nagrinėti reikalavimus, kuriuos L. Jenkinson pareiškė Bendrajame Teisme paduotame ieškinyje.
Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamos nutarties 21 ir 22 punktuose, šiuo klausimu neginčytina, kad visose ankstesnėse tarp misijų ir ieškovo sudarytose darbo sutartyse įtvirtinta išlyga, kuria aiškiai numatyta, kad iš šių sutarčių kylantys arba su jomis susiję ginčai priklauso Briuselio teismų kompetencijai, ir kad tik paskutinės terminuotos darbo sutarties 21 straipsnyje aiškiai numatyta, kad iš šių sutarčių kylantys arba su jomis susiję ginčai pagal SESV 272 straipsnį priklauso Teisingumo Teismo kompetencijai.
Vadinasi, kadangi pareikštas ieškinys grindžiamas SESV 272 straipsniu, Bendrojo Teismo jurisdikcijai iš esmės priklauso tik reikalavimai, kylantys iš paskutinės terminuotos darbo sutarties arba tiesiogiai susiję su pareigomis, kylančiomis iš šios sutarties.
Vis dėlto, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 45 ir 46 punktuose, dėl darbo santykių, analogiškų nagrinėjamiems šioje byloje, kai darbo sutartys paeiliui buvo sudaromos penkiolika metų ir tik keturiose paskutinėse sutartyse buvo numatyta arbitražinė išlyga dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos nagrinėti visus ginčus, susijusius su minėtų sutarčių galiojimu, aiškinimu arba vykdymu, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad aplinkybė, jog tokios išlygos nebuvo ankstesnėse sutartyse, o pirmaisiais metais sutartys net nebuvo sudaromos raštu, nekliudo Teisingumo Teismui vertinant šalių santykius atsižvelgti į visas sudarytas sutartis (1982 m. liepos 1 d. Sprendimo Porta / Komisija,
109/81
,
EU:C:1982:253
,
punktas).
Tai reiškia, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamos nutarties 23, 26 ir 38–40 punktuose, jo jurisdikcijai gali priklausyti ankstesnės darbo sutartys, kuriose numatyta Briuselio teismų jurisdikcija, jeigu L. Jenkinson pareikštame ieškinyje nurodyti reikalavimai, kurie kyla iš paskutinės terminuotos darbo sutarties arba kurie yra tiesiogiai susiję su iš šios sutarties kylančiomis pareigomis.
Kaip matyti iš skundžiamos nutarties 10 punkto, šiuo klausimu pasakytina, kad savo pagrindiniais reikalavimais L. Jenkinson iš esmės prašė Bendrojo Teismo perkvalifikuoti visus jo sutartinius santykius į neterminuotą darbo sutartį ir pripažinti jam teises, kurių, kaip jis teigia, gali kilti po tokio perkvalifikavimo.
Kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 47 punkte, kadangi L. Jenkinson prašymai yra susieti su vienų ir tęstinių darbo santykių, grindžiamų paeiliui sudarytomis terminuotomis darbo sutartimis, buvimu, jais siekiama visų sudarytų sutarčių perkvalifikavimo ir jie yra pagrįsti visomis minėtomis sutartimis, įskaitant paskutinę terminuotą darbo sutartį.
Todėl konstatuotina, kad L. Jenkinson ieškinyje yra nurodyti prašymai, kurie kyla ir iš paskutinės terminuotos darbo sutarties.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pasakytina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, skundžiamos nutarties 39 ir 40 punktuose pripažindamas akivaizdžiai neturįs jurisdikcijos priimti sprendimo dėl pagrindinių reikalavimų, nes L. Jenkinson reikalavimai suponuoja būtinybę atsižvelgti į ankstesnių darbo sutarčių pasekmes.
Vadovaujantis šio sprendimo 44 punkte priminta jurisprudencija, šiuo atveju Bendrajam Teismui iš tiesų reikėjo patikrinti, ar, o tinkamu atveju – kiek jis vertindamas L. Jenkinson prašymus galėjo atsižvelgti į ankstesnes darbo sutartis.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pritarti pirmojo pagrindo trečiai daliai ir antrajam pagrindui, kuriais remtasi siekiant pagrįsti pirmąjį reikalavimą, taigi ir panaikinti skundžiamą nutartį, nesant reikalo nagrinėti kitų pirmojo pagrindo dalių, trečiojo ir ketvirtojo pagrindų, kuriais remtasi siekiant pagrįsti reikalavimus dėl Bendrojo Teismo atlikto papildomų argumentų vertinimo ir bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidų paskirstymo.
Dėl apeliacinio skundo antrojo reikalavimo
Nurodydamas antrąjį reikalavimą L. Jenkinson prašo Teisingumo Teismo patenkinti jo Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą, jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Vis dėlto, priešingai, nei mano L. Jenkinson, byla nėra tokios stadijos, kad būtų galima priimti sprendimą.
Kadangi Bendrasis Teismas nusprendė tik dėl savo jurisdikcijos ir ieškinio priimtinumo, bet nenagrinėjo bylos esmės, primintina, kad, kaip matyti iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos, iš principo byla nelaikoma tokios stadijos, kad būtų galima priimti sprendimą dėl Bendrajam Teismui pateikto ieškinio esmės, jei šis atmetė ieškinį kaip nepriimtiną patenkinęs priimtinumu grindžiamą prieštaravimą ir nusprendė nenagrinėti bylos iš esmės (2009 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Réexamen M / EMEA,
C‑197/09 RX-II
,
EU:C:2009:804
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto tam tikromis sąlygomis galima priimti sprendimą dėl ieškinio esmės, nors pirmosios instancijos procese tebuvo nagrinėtas prieštaravimas dėl priimtinumo ir jam Bendrasis Teismas pritarė. Taip gali būti, kai, pirma, ginčijamo teismo sprendimo arba nutarties panaikinimas neišvengiamai reiškia, jog aptariamas ieškinio klausimas tam tikru būdu išsprendžiamas iš esmės, arba, antra, ieškinio dėl panaikinimo nagrinėjimą iš esmės pagrindžia šalių argumentai, apeliaciniame procese išdėstyti po to, kai pirmosios instancijos teismas jau pateikė savo motyvus (2009 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Réexamen M / EMEA,
C‑197/09 RX-II
,
EU:C:2009:804
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju, kaip teisingai teigia Komisija, nėra tokių specialių aplinkybių, kurios leistų Teisingumo Teismui pačiam priimti sprendimą dėl ieškinio esmės.
Tai reiškia, kad šią bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui, o antrąjį reikalavimą atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. lapkričio 9 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį
Jenkinson / Taryba ir kt. (
T‑602/15
,
EU:T:2016:660
).

2.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.

3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.