CELEX: 62015TJ0292
Deliktinė atsakomybė
Viešasis paslaugų pirkimas
Konkurso procedūra
Priimtinumas
Piktnaudžiavimas procedūra
Interesų konfliktas
Rūpestingumo pareiga
Prarasta galimybė

I.

Ginčo aplinkybės
Ieškovė
Vakakis kai Synergates – Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton
yra bendrovė, kurios pagrindinė veikla besivystančioms šalims teikti techninę pagalbą.
Ji dalyvavo konkurse „Maisto saugumo sistemos stiprinimas Albanijoje“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL) dėl paslaugų teikimo sutarties, kurį rengė Europos Sąjungos delegacija Albanijoje (toliau – Sąjungos delegacija) Europos Komisijos vardu. Perkančioji organizacija buvo Europos Sąjunga, atstovaujama Komisijos, veikiančios per savo delegaciją Albanijoje (toliau – perkančioji organizacija).
Šis konkursas, reglamentuojamas pagal 2002 m. birželio 25 d. Reglamentą (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (
OL L 248, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74, toliau – Finansinis reglamentas), yra dalis Sąjungos pastangų, skirtų šios šalies maisto saugumo sistemos institucinei, teisinei ir administracinei struktūrai pagerinti; 2007 m. po šio konkurso su bendrove A. buvo pasirašyta pirmoji viešojo pirkimo sutartis dėl nacionalinės maisto priežiūros tarnybos sukūrimo.
2010 m. kovo 17 d. buvo paskelbtas išankstinis informacinis pranešimas, kad paslaugų, susijusių su Albanijos maisto saugumo sistemos konsolidavimu, viešojo pirkimo procedūra bus pradėta tų pačių metų liepos mėn.
2010 m. birželio mėn. Sąjungos delegacijos projekto vadovas prašė bendrovės A. vieno iš ekspertų P. pateikti jam tam tikrą informaciją, reikalingą rengiantis šiam konkursui, būtent technines užduotis (toliau – TU). P. pateikė prašomą informaciją.
2010 m. liepos 16 d. paskelbus konkursą dėl paslaugų pirkimo sutarties EuropeAid/129820/C/SER/AL ir patikrinus kandidatūras, buvo atrinkti aštuoni kandidatai, tarp kurių buvo ir konsorciumai, kuriems priklausė bendrovė A. ir ieškovė.
2010 m. rugsėjo 15 d. išsiuntus kvietimus teikti pasiūlymus, ieškovė 2010 m. spalio mėn. perkančiajai organizacijai pranešė, kad bendrovė A. vykdė ankstesnį projektą ir kad, nepriklausomai nuo jos dalyvavimo rengiant TU, ji dėl to turėjo informacijos ir pranašumų, palyginti su kitais susiaurintame sąraše esančiais kandidatais.
Sąjungos delegacija jai 2010 m. spalio 22 d. konkurso paaiškinime atsakė, kad sąžiningos konkurencijos sąlygos yra tenkinamos ir kad TU buvo parengtos taip, kad visiems konkurso dalyviams būtų suteikta kuo daugiau informacijos konkursui pasirengti.
Šeši atrinkti kandidatai, tarp kurių buvo konsorciumų, kuriems priklausė atitinkamai bendrovė A. ir ieškovė, perkančiajai organizacijai pateikė pasiūlymus.
2010 m. lapkričio mėn. ieškovė ir du kiti kandidatai pranešė Sąjungos delegacijai, kad bendrovės A. ekspertas P. yra „Word“ dokumento, kuriame išdėstytos TU, autorius ir kad dėl to kyla interesų konfliktas, kaip tai suprantama pagal Sutarčių sudarymo procedūrų Europos Sąjungos išorės veiksmų srityje praktinį vadovą (toliau – PRAG).
2010 m. lapkričio 12 d. vertinimo komisijos pirmininkas išsiuntė bendrovei A. prašymą pateikti paaiškinimus, į jį pastaroji atsakė lapkričio 15 d. Ji nurodė, kad, pirma, P. indėlis rengiant TU apsiribojo tik bendrosios informacijos, susijusios su šio teksto 1.4 ir 1.5 skirsniais, pateikimu, antra, P. pateikti duomenys buvo prieinami visiems kandidatams ir ši padėtis nesukėlė nesąžiningos konkurencijos ir, trečia, P. buvo paskirtas projekto vadovu tik paskelbus sutrumpintą kandidatų, kuriems buvo leista pateikti pasiūlymus, sąrašą.
2010 m. lapkričio 19 d. ir 23 d. ieškovė Sąjungos delegacijai pakartojo savo įspėjimą dėl aplinkybės, kad P. buvo „Word“ dokumento, kuriame išdėstytos TU, autorius ir kad tokia situacija susijusi su interesų konfliktu.
2011 m. sausio 27 d. Sąjungos delegacija informavo nepatekusius į sąrašą konkurso dalyvius apie sutarties sudarymą su konsorciumu, kuriam priklausė bendrovė A., ir pateikė paaiškinimus dėl argumentų apie interesų konfliktą.
2011 m. vasario 7 d. ieškovė paprašė Sąjungos delegacijos atlikti naują tyrimą dėl argumentų apie interesų konfliktą. 2011 m. vasario 15 d. Sąjungos delegacija atsakė, kad nėra jokio interesų konflikto ir kad konkurse nebuvo nesąžiningos konkurencijos.
2011 m. gegužės 3 d. ieškovė pateikė skundą Europos ombudsmenui, o jis nusprendė, kad, leisdama konkurso laimėtojo ekspertui dalyvauti rengiant TU (dėl to susidarė akivaizdus interesų konfliktas), Komisija netinkamai administravo konkursą.
II.

Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė pareiškė šį ieškinį; jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2015 m. birželio 3 d.
Kadangi Bendrojo Teismo sudėtis buvo pakeista, byla buvo paskirta naujam teisėjui pranešėjui.
Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į trečiąją kolegiją, todėl byla paskirta šiai kolegijai.
Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos siūlymu Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 28 straipsniu, nusprendė perduoti bylą nagrinėti išplėstinei kolegijai.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Bendrasis Teismas (trečioji išplėstinė kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Taikydamas Procedūros reglamento 89 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones Bendrasis Teismas raštu pateikė Komisijai klausimų. Ši į juos atsakė per nustatytą terminą.
Iš pradžių posėdis buvo numatytas 2016 m. gruodžio 9 d., tačiau ieškovės prašymu jis buvo atidėtas iki 2017 m. sausio 10 d.
2017 m. sausio 10 d. posėdyje buvo išklausyti šalių žodiniai paaiškinimai ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
pripažinti, kad, remiantis SESV 340 straipsniu, Komisija privalo atlyginti visą žalą, atsiradusią dėl šios institucijos neteisėto elgesio, o ši žala apima su dalyvavimu visame konkurse susijusius mokesčius ir išlaidas, išlaidas, susijusias su konkurso teisėtumo ginčijimu, prarastą pelną ir prarastą galimybę, taip pat sumokėti kompensacines palūkanas, skaičiuojamas nuo išlaidų dėl dalyvavimo visame konkurse, ir 8 % delspinigius, skaičiuojamus nuo visos sumos nuo Bendrojo Teismo sprendimo paskelbimo dienos iki galutinio sumokėjimo dienos,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
III.

Dėl teisės
A.

Dėl priimtinumo
1.

Dėl ieškinio priimtinumo
Formaliai nepateikdama nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo Komisija tvirtina, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes ieškovės prašymas, jei jis būtų patenkintas, leistų jai atsidurti tokioje situacijoje, kokioje ji būtų, jeigu ji būtų laimėjusi konkursą dėl nagrinėjamos sutarties sudarymo. Iš tikrųjų ieškiniu siekiama atšaukti galutiniu tapusį individualų sprendimą ir, jei jis būtų patenkintas, panaikinti sprendimo, kuris tapo galutinis, teisines pasekmes, susijusias su sprendimu sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A. Taigi ieškiniu dėl žalos atlyginimo ginčijamas sprendimas dėl sutarties sudarymo, nes ieškovės nurodytas neteisėtumas susijęs su minėtu sprendimu. Be to, ieškinys yra nepriimtinas, nes prašoma atlyginti suma ir palūkanos sutampa su naudos, kurią ieškovė būtų gavusi, jei būtų laimėjusi konkursą, suma.
Ieškovė ginčija Komisijos argumentus ir tvirtina, kad jos ieškinys yra priimtinas. Šiuo atžvilgiu ji nurodo, kad, pirma, Komisija neįrodė ieškinio nepriimtinumo, nors būtent jai tenka ši pareiga. Antra, ji nurodo, kad ieškiniu siekiama ne panaikinti sprendimą sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., o to, kad būtų konstatuota, jog šis sprendimas jai padarė žalos. Trečia, ieškovė pažymi, kad sprendimas dėl Sąjungos deliktinės atsakomybės pripažinimo ir žalos atlyginimo neturėtų jokios įtakos konsorciumui, kuriam priklauso bendrovė A., nes toks sprendimas nepanaikintų viešojo pirkimo sutarties sudarymo ir nepanaikintų
de facto
sprendimo pasirašyti sutartį. Ketvirta, ji teigia, kad asmenys, kurie mano patyrę žalos, turi turėti galimybę pareikšti ieškinį dėl Sąjungos atsakomybės pripažinimo ir kad šiuo atveju ieškinys yra priimtinas atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą ir netinkamo administravimo akivaizdumą. Penkta, ieškovė pažymi, kad reikalaujamas nuostolių atlyginimas tiksliai neatitinka sumos, kurią ji būtų gavusi, jei viešojo pirkimo sutartis būtų sudaryta su ja, tačiau atitinka patirtas išlaidas ir apytikslį įvertinimą to, ką ji iš dalies būtų gavusi, jeigu būtų laimėjusi konkursą.
Kadangi ieškinio dėl žalos atlyginimo priimtinumas yra susijęs su viešąja tvarka ir Bendrasis Teismas turi jį išnagrinėti savo iniciatyva (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 17 d. Sprendimo Astipesca / Komisija,
T‑180/00
,
EU:T:2002:249
,
punktą), ieškovės teiginiai, kad Komisija šiuo atveju neįvykdė savo pareigos įrodyti ieškinio nepriimtinumą, yra nepagrįsti.
Remiantis suformuota jurisprudencija ieškinys dėl žalos atlyginimo pagal SESV 268 straipsnį ir SESV 340 straipsnio antrą pastraipą buvo įtvirtintas kaip autonominė teisių gynimo priemonė, kuri turi ypatingą paskirtį teisių gynimo priemonių sistemoje (1986 m. vasario 26 d. Sprendimo Krohn / Komisija,
175/84
,
EU:C:1986:85
,
punktas). Todėl bet kokia ieškinio dėl žalos atlyginimo autonomijos principo išimtis, palyginti su kitomis teisių gynimo priemonėmis, yra išimtinė ir turi būti taikoma griežtai (žr. 2015 m. spalio 7 d. Sprendimo Accorinti ir kt. / ECB,
T‑79/13
,
EU:T:2015:756
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto, nors šalis gali pareikšti ieškinį dėl atsakomybės ir jokie teisės aktai neįpareigoja jos siekti neteisėto akto, sukėlusio jai žalos, panaikinimo, ji negali šitaip apeiti su tuo pačiu neteisėtumu susijusio prašymo, kuriuo siekiama to paties piniginio rezultato, nepriimtinumo (1966 m. gruodžio 15 d. Sprendimas Schreckenberg / Komisija,
59/65
,
EU:C:1966:60
). Todėl vertinant ieškinio dėl žalos atlyginimo priimtinumą reikia išnagrinėti, ar šalis tokiu prašymu siekia to paties rezultato, kokį gautų laimėjusi ieškinį dėl panaikinimo, kurio dėl jos nenaudai priimto akto ji nepateikė laiku (2016 m. rugsėjo 29 d. Nutarties Investigacion y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT / Komisija,
C‑102/14 P
, nepaskelbta Rinkinyje,
EU:C:2016:737
,
punktas).
Šiuo klausimu reikia priminti, jog tvirtinimas, kad ieškinys dėl žalos atlyginimo yra nepriimtinas tik dėl to, jog gali lemti panašų rezultatą kaip ir ieškinys dėl panaikinimo, prieštarauja ieškinio dėl žalos atlyginimo autonomijos principui ir Sutartyje nustatytų teisių gynimo priemonių sistemos veiksmingumui. Tik tuo atveju, kai ieškiniu dėl žalos atlyginimo iš tikrųjų siekiama, kad būtų panaikintas ieškovei skirtas ir neskundžiamu tapęs individualus sprendimas, t. y. kai jo tikslas ir poveikis yra toks pats kaip ir ieškinio dėl panaikinimo, toks ieškinys dėl žalos atlyginimo galėtų būti laikomas piktnaudžiavimu procesu (žr. 2014 m. sausio 13 d. Nutarties Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT / Komisija,
T‑134/12
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2014:31
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Taigi lemiamas veiksnys sprendžiant dėl tokio prašymo priimtinumo yra tai, ar ieškiniu dėl žalos atlyginimo siekiama to paties rezultato kaip ir ieškiniu dėl panaikinimo, o ne tai, ar ieškinyje dėl žalos atlyginimo reikalaujama atlyginti suma yra identiška sumai, kurią ieškovė būtų galėjusi gauti, jeigu toks aktas nebūtų priimtas. Be to, Teisingumo Teismui šiuo atžvilgiu pakanka glaudaus ryšio tarp ieškinio dėl žalos atlyginimo ir ieškinio dėl panaikinimo, kad nuspręstų, jog minėtas prašymas yra nepriimtinas (žr. 2016 m. rugsėjo 29 d. Nutarties Investigacion y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT / Komisija,
C‑102/14 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2016:737
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia įvertinti ieškinio priimtinumą.
Nagrinėjamu atveju akivaizdu, kad kadangi ieškovė nepareiškė ieškinio dėl sprendimo atmesti jos pasiūlymą ir sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., panaikinimo, šis aktas jai tapo galutinis.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į ginčų dėl Sąjungos viešųjų pirkimų specifinį pobūdį, nei šio ieškinio dėl žalos atlyginimo dalykas, nei jo teisinis ir ekonominis poveikis nėra tokie patys kaip ieškinio dėl šio sprendimo 34 punkte nurodyto sprendimo panaikinimo, todėl sprendimas, išnagrinėjus tokį ieškinį, negali panaikinti minėto sprendimo pasekmių.
Iš tikrųjų reikia priminti, kad, pirma, jei ieškiniu dėl panaikinimo siekiama sankcionuoti už teisiškai privalomo akto neteisėtumą, ieškinio dėl žalos atlyginimo dalykas – prašymas atlyginti žalą, atsiradusią dėl Sąjungos institucijai ar organui priskirtino neteisėto akto ar veiksmų (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 7 d. Sprendimo Accorinti ir kt. / ECB,
T‑79/13
,
EU:T:2015:756
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Nagrinėjamu atveju ieškovės ieškinio dėl panaikinimo dalykas – tik sprendimas atmesti ieškovės pasiūlymą ir sudaryti sutartį su kitu konkurso dalyviu, ir jei Bendrasis Teismas jį patenkintų, to pasekmė būtų tik minėto sprendimo panaikinimas. Tačiau savo ieškiniu dėl žalos atlyginimo ieškovė prašo ne panaikinti šį sprendimą, bet atlyginti žalą, kurią ji tariamai patyrė dėl minėto sprendimo. Taigi ieškovė šiuo ieškiniu dėl žalos atlyginimo nesiekia panašaus ar net tokio paties rezultato, kokio galima būtų siekti ieškiniu dėl panaikinimo.
Antra, kaip tai per posėdį pripažino Komisija, ieškinys dėl panaikinimo ir ieškinys dėl žalos atlyginimo turi skirtingas teisines pasekmes. Nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo konstatuojama, jog aktas yra neteisėtas ir dėl to teismo sprendimo, kuriuo panaikinamas minėtas aktas, rezoliucinė dalis turi
ex tunc
poveikį, o Bendrojo Teismo išvada, kad aktas yra neteisėtas ir dėl to kyla Sąjungos atsakomybė, turi
ex nunc
poveikį ir iš principo negali atgaline data panaikinti šio akto teisinio pagrindo (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Enviro Tech Europe ir Enviro Tech International / Komisija,
T‑291/04
,
EU:T:2011:760
,
punktą).
Konkrečiai kalbant, reikia pabrėžti, kad nagrinėjant ginčus dėl Sąjungos viešojo pirkimo, taikant SESV 264 ir 266 straipsnius, kad būtų įvykdytas sprendimas dėl panaikinimo, reikia atsižvelgti į aplinkybes, ne tik susijusias su panaikinta nuostata ir minėto sprendimo taikymo apimtimi, bet taip pat ir į kitas aplinkybes, kaip antai sutarties pasirašymo data, galimas sutarties įvykdymas ar Finansinio reglamento 103 straipsnio taikymas. Iš tikrųjų negalima atmesti aplinkybės, jog po to, kai priimamas sprendimas panaikinti sprendimą sudaryti viešojo pirkimo sutartį, institucijos gali būti priverstos nutraukti sutartį ir surengti naują konkursą (žr. 2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją). Tačiau priėmus sprendimą dėl Sąjungos atsakomybės bet kokiu atveju ieškovei turi būti sumokėta kompensacija, jei ji to reikalavo, o ne taikoma restitucija (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 10 d. Sprendimo Galileo International Technology ir kt. / Komisija,
T‑279/03
,
EU:T:2006:121
,
punktą ir 2011 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Idromacchine ir kt. / Komisija,
T‑88/09
,
EU:T:2011:641
,
–
punktus).
Jei šis ieškinys būtų patenkintas, ieškovei pagal jos reikalavimus turėtų būti priteisti patirti nuostoliai, tačiau Bendrojo Teismo sprendimas negalėtų teisiškai panaikinti nagrinėjamo konkurso procedūros ir sutarties sudarymo su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A. Taigi ieškovė nebūtų panašioje teisinėje padėtyje, kokioje ji būtų priėmus sprendimą, panaikinantį sprendimą atmesti jos pasiūlymą ir sudaryti sutartį su kitu dalyviu.
Iš to matyti, kad, priešingai, nei teigia Komisija, šis ieškinys neturi nei to paties dalyko, nei tokio paties poveikio kaip ieškinys dėl sprendimo atmesti ieškovės pasiūlymą ir sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., panaikinimo. Šios išvados nepaneigia per posėdį pateikti Komisijos argumentai.
Pirma, aplinkybė, kad ieškovė grįsdama šį ieškinį remiasi sprendimo atmesti jos pasiūlymą ir sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso įmonė A., neteisėtumu, nėra svarbi atsižvelgiant į teisių gynimo priemonių autonomijos principą ir į tai, kad ši aplinkybė savaime negali įrodyti, kad egzistuoja glaudus ryšys tarp ieškinio dėl panaikinimo ir ieškinio dėl žalos atlyginimo. Iš tikrųjų lemiamą reikšmę turi tai, ar ieškiniu dėl žalos atlyginimo ieškovė siekia tokio paties rezultato, kokį gautų, jei būtų patenkintas ieškinys dėl panaikinimo (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 4 d. Nutarties Ivanov / Komisija,
C‑532/09 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2010:577
,
punktą). Kaip konstatuota šio sprendimo 36–40 punktuose, šio ieškinio dėl žalos atlyginimo dalykas ir poveikis nėra tokie patys kaip ieškinio dėl sprendimo, kuriuo atmestas konsorciumo, kuriam priklauso ieškovė, pasiūlymas ir nuspręsta sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., panaikinimo.
Antra, dėl argumento, kad ieškovė reikalaudama žalos, sudarančios naudą, kurią ji būtų gavusi, jei būtų laimėjusi konkursą, atlyginimo su palūkanomis šiuo ieškiniu siekia panaikinti sprendimo atmesti jos pasiūlymą ir sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., pasekmes, pakanka pažymėti, kad šis argumentas turi būti atmestas, nes, kaip matyti iš sprendimo 36–40 punktų, nei šio ieškinio dėl žalos atlyginimo dalykas, nei jo poveikis nėra tokie patys, kaip ieškinio dėl sprendimo, kuriuo atmestas konsorciumo, kuriam priklauso ieškovė, pasiūlymas ir nuspręsta sudaryti sutartį su konsorciumui, kuriam priklauso bendrovė A., panaikinimo.
Remiantis tuo darytina išvada, kad ieškinys priimtinas.
2.

Dėl ieškovės argumentų priimtinumo
Pirma, Komisija tvirtina, kad kadangi ieškovė grįsdama ieškinio pagrindą, jog perkančioji organizacija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą, nepateikė jokių argumentų, šis pagrindas nepriimtinas pagal Procedūros reglamento 76 straipsnio d punktą.
Dublike ieškovė patikslina, kad teisėtų lūkesčių apsaugos principas buvo pažeistas, nes ji informavo Sąjungos delegaciją apie interesų konfliktą ir todėl galėjo pagrįstai tikėtis, kad ši imsis tinkamų priemonių išnagrinėti šią informaciją ir imsis atitinkamų veiksmų. Tačiau nepaisydama šios informacijos ir sudariusi sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., Sąjungos delegacija pažeidė šiuos lūkesčius.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, siejamą su minėto statuto 53 straipsnio pirma pastraipa, ir pagal 1991 m. gegužės 2 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą kiekviename ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Ši nuoroda turi būti pakankamai aiški ir tiksli, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas atitinkamai nagrinėti ieškinį prireikus be jokios kitos papildomos informacijos, kuria galima būtų pasiremti. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, bent glaustai, tačiau nuosekliai ir suprantamai būtų išdėstytos pačiame ieškinio tekste (2014 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Holcim (Romania) / Komisija,
T‑317/12
,
EU:T:2014:782
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju iš ieškinio 19 ir 42 punktų matyti, kad grįsdama ieškinį dėl žalos atlyginimo ieškovė remiasi neteisėtumu, kurį lėmė, be kita ko, vienodo požiūrio, gero administravimo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimas. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad iš ieškinio aiškiai matyti, jog visi grindžiant šį neteisėtumą nurodyti argumentai susiję su minėtų principų, taigi ir teisėtų lūkesčių apsaugos principo, pažeidimu vykstant konkursui.
Iš to matyti, kad Komisijos argumentą reikia atmesti, o ieškovės argumentai dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimo yra priimtini.
Antra, Komisija tvirtina, kad ieškovė tik dublike pirmą kartą nurodo pagrindinių teisių, visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 41 straipsnio, pažeidimą, ir mano, jog ieškovė dublike negali tvirtinti, kad „netinkamas administravimas maskuoja pagrindinių teisių pažeidimus“. Ji taip pat teigia, kad šis pagrindas, susijęs su pagrindinių teisių pažeidimu, neatitinka Procedūros reglamento 76 straipsnio d punkte nustatytų reikalavimų.
Remiantis Procedūros reglamento 84 straipsnio 1 dalimi, per procesą negalima pateikti naujų ieškinio pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Be to, pagrindas, kuris papildo anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai ieškinyje nurodytą pagrindą ir yra glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu. Argumentai, kurių turinys yra glaudžiai susijęs su pradiniame ieškinyje nurodytu pagrindu, taip pat negali būti pripažįstami naujais pagrindais ir juos galima pateikti dublike ar per posėdį (žr. 2012 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Italija / Komisija,
T‑394/06
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:417
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju pirmiausia reikia priminti, kad, kaip matyti ir ieškinio 39, 42, 43, 46, 48 punktų, ieškovė grįsdama savo ieškinį dėl žalos atlyginimo remiasi gero administravimo arba tinkamo administravimo principo pažeidimu.
Iš atsiliepimo į ieškinį 42 punkto matyti, kad Komisija pažymėjo, jog pagal jurisprudenciją gero administravimo principas pats nesuteikia teisių privatiems asmenims, išskyrus atvejus, kai jis išreiškia konkrečias teises, kurių ieškovės byloje nenurodė.
Galiausiai dubliko 15 ir 16 punktuose ieškovė į šį Komisijos argumentą atsako tvirtindama, kad gero administravimo principas buvo pažeistas, nes nebuvo imtasi tinkamų veiksmų dėl interesų konflikto ir nebuvo pateikta išsami ir skaidri informacija atsakant į jos skundą, nors ji turėjo teisę į tai, kad Komisija teisingai įvertintų jos situaciją pagal Chartijos 41 straipsnio 1 dalį.
Iš šios informacijos matyti, kad ieškovė dublike atsakė į Komisijos argumentus, o konkrečiai į argumentą, kad ji nenurodė konkrečių teisių, išplaukiančių iš gero administravimo principo pažeidimo. Todėl Komisija negali pagrįstai teigti, kad ieškovė pirmą kartą savo dublike nurodė pagrindinių teisių pažeidimą.
Dėl Chartijos 41 straipsnio pažeidimo visų pirma reikia priminti, kad teisė į gerą administravimą, įtvirtinta minėtoje nuostatoje, atspindi bendrąjį Sąjungos teisės principą (2014 m. gegužės 8 d. Sprendimo N.,
C‑604/12
,
EU:C:2014:302
,
punktas ir 2014 m. birželio 19 d. Sprendimo Commune de Millau ir SEMEA / Komisija,
C‑531/12 P
,
EU:C:2014:2008
,
punktas). Pagal Su Chartija susijusius išaiškinimus (
OL C 303 2007, p. 17
) 41 straipsnis yra grindžiamas tuo, kad Sąjunga egzistuoja pagal teisinės valstybės principus, kurių apibūdinimas susiformavo jurisprudencijoje, kuri kaip bendrą teisės principą įtvirtino, be kita ko, gerą administravimą. Galiausiai, kaip matyti iš ieškinio 43 punkto, ieškovė tvirtina, kad Komisija turėjo veikti rūpestingai ir kad tokia pareiga jai kyla iš gero administravimo principo. Tačiau reikia konstatuoti, kad tai darydama ieškovė iš esmės remiasi konkrečia teise, pripažinta Chartijos 41 straipsnyje. Iš tikrųjų ieškovės argumentai susiję su teise, įtvirtinta minėto teksto 41 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią „kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai jo reikalus tvarkytų nešališkai, teisingai ir per kiek įmanomai trumpesnį laiką“, nes pagal jurisprudenciją rūpestingumo pareiga yra neatsiejama nuo gero administravimo principo, ji taikoma visiems Sąjungos administracijos veiksmams šios santykiuose su visuomene ir pagal ją reikalaujama, kad Sąjungos administracija veiktų kruopščiai ir apdairiai (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Masdar (UK) / Komisija,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
ir
punktus).
Iš to matyti, kad, pirma, Chartijos 41 straipsnio paminėjimas dublike rodo bent jau glaudų ryšį su argumentais dėl gero administravimo principo pažeidimo ir, antra, ieškovė remdamasi su minėtu principu siejama rūpestingumo pareiga jau pateikdama ieškinį nurodė Chartijos 41 straipsnio pažeidimą. Todėl, priešingai, nei teigia Komisija, argumentai, grindžiami Chartijos 41 straipsniu, nėra nauji argumentai ir todėl yra priimtini.
Dėl Komisijos argumento, kad šis ieškinio pagrindas yra nepriimtinas, nes ieškovė nenurodė aptariamo pažeidimo ir argumentų, patvirtinančių šį pažeidimą, reikia konstatuoti, kad nurodomas neteisėtumas dėl gero administravimo principo ir Chartijos 41 straipsnio pažeidimo atitinka sąlygas, išdėstytas šio sprendimo 46 punkte, kurios
mutatis mutandis
taikytinos šioje byloje. Iš tikrųjų, ieškovės argumentai dėl gero administravimo principo pažeidimo turi būti vertinami kaip pateikti grindžiant šį pažeidimą ir Chartijos 41 straipsnio pažeidimą.
Trečia, Komisija tvirtina, kad ieškovė tik dublike pirmą kartą nurodo ieškinio pagrindą, susijusį su 2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/66/EB, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvas 89/665/EEB ir 92/13/EEB dėl viešųjų sutarčių suteikimo peržiūros procedūrų veiksmingumo didinimo (
OL L 335, 2007, p. 31
), pažeidimu, ir kad šis pagrindas yra nepriimtinas.
Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad ieškovė dubliko 36 punkte aiškiai nurodė, jog „Direktyva 2007/66 netaikoma Komisijos organizuojamiems viešiesiems pirkimams“. Taigi, priešingai, nei teigia Komisija, ieškovė grįsdama savo argumentus mini Direktyvą 2007/66, tačiau nenurodo jos pažeidimo.
Todėl šį Komisijos argumentą reikia atmesti.
B.

Dėl esmės
1.

Dėl Sąjungos atsakomybės atsiradimo sąlygų
Pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą deliktinės atsakomybės atveju Sąjunga pagal bendrus valstybių narių teisei būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią eidami savo pareigas padaro jos institucijos ar tarnautojai.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Sąjungos deliktinė atsakomybė už jos įstaigų neteisėtus veiksmus pagal minėtą nuostatą kyla, jeigu tenkinamos trys sąlygos, t. y. veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas, žalos realumas ir priežastinio ryšio tarp veiksmų, kuriais kaltinama, ir nurodytos žalos buvimas (2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Bergaderm ir Goupil / Komisija,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
–
punktai; 2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo FIAMM ir kt. / Taryba ir Komisija,
C‑120/06 P ir C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
,
ir
–
punktai ir 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija,
T‑297/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:888
,
punktas).
Tam, kad būtų įvykdyta sąlyga, susijusi su institucijų veiksmų neteisėtumu, turi būti įrodytas pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teises privatiems asmenims, pažeidimas (2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Bergaderm ir Goupil / Komisija,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
ir
punktai ir 2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo FIAMM ir kt. / Taryba ir Komisija,
C‑120/06 P ir C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
,
punktas).
Taigi tokia Sąjungos atsakomybė gali atsirasti tik institucijai padarius pažeidimą, kuris yra pakankamai aiškus. Šiuo klausimu reikia priminti, kad lemiamas kriterijus Sąjungos teisės pažeidimą vertinant kaip pakankamai aiškų yra institucijai suteiktos diskrecijos ribų akivaizdus ir šiurkštus pažeidimas (2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Bergaderm ir Goupil / Komisija,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
punktas). Konkrečiai kalbant iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad Teisingumo Teismo nustatytoje sistemoje Bendrijos deliktinės atsakomybės srityje, be kita ko, atsižvelgiama į reglamentuotinų situacijų sudėtingumą, teisės aktų taikymo ir aiškinimo sunkumus ir ypač į ginčijamą aktą priėmusios institucijos diskrecijos apimtį (2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Bergaderm ir Goupil / Komisija,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
punktas; 2002 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Komisija / Camar ir Tico,
C‑312/00 P
,
EU:C:2002:736
,
punktas ir 2003 m. liepos 10 d. Sprendimo Komisija / Fresh Marine,
C‑472/00 P
,
EU:C:2003:399
,
punktas).
Kalbant apie žalos realumo sąlygą, reikia priminti, kad Sąjungos atsakomybė atsiranda tik tuomet, jeigu ieškovė iš tikrųjų patyrė „realią ir apibrėžtą“ žalą. Šiuo atžvilgiu ieškovė turi pateikti Sąjungos teismui lemiamus įrodymus, patvirtinančius tokios žalos buvimą ir dydį (žr. 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo SELEX Sistemi Integrati / Komisija,
C‑481/07 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2009:461
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2011 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Idromacchine ir kt. / Komisija,
T‑88/09
,
EU:T:2011:641
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Priežastinio ryšio sąlyga tenkinama, kai egzistuoja tiesioginis priežastinis ryšys tarp atitinkamos institucijos neteisėtų veiksmų ir nurodytos žalos; tokį ryšį turi įrodyti ieškovas. Sąjunga gali atsakyti tik už žalą, pakankamai tiesiogiai atsiradusią dėl atitinkamos institucijos neteisėtų veiksmų (šiuo klausimu žr. 2007 m. liepos 5 d. Nutarties Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret / Taryba ir Komisija,
C‑255/06 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2007:414
,
punktą).
Kai viena iš trijų Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygų nėra įvykdyta, ieškinys dėl žalos atlyginimo turi būti atmestas, nesant reikalo nagrinėti, ar įvykdytos kitos dvi sąlygos (1994 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo KYDEP / Taryba ir Komisija,
C‑146/91
,
EU:C:1994:329
,
punktas ir 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija,
T‑297/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:888
,
punktas).
Reikia išnagrinėti, ar šiuo atveju buvo įvykdytos šios sąlygos.
a)

Dėl neteisėtumo
Ieškovė iš esmės nurodo du atskirus neteisėtus veiksmus, t. y., pirma, nepakankamą viešojo pirkimo procedūros priežiūrą ir bendrovės A. interesų konfliktą ir, antra, vėlavimą ją informuoti apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo ir sutarties pasirašymo.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad ieškovė, grįsdama šį ieškinį ir siekdama įrodyti neteisėtą elgesį, kuris šiuo atveju leistų patvirtinti Sąjungos atsakomybę, remiasi 2014 m. sausio 27 d. ombudsmeno sprendimu, konstatuojančiu, kad, leidusi laimėjusio dalyvio ekspertui dalyvauti rengiant TU (dėl to susidarė akivaizdus interesų konfliktas), Komisija netinkamai administravo konkursą. Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip nurodo Komisija, pačios ombudsmeno išvados nėra privalomos Sąjungos teismui ir jos gali būti laikomos tik prielaida, kad atitinkama institucija pažeidė gero administravimo principą. Iš tiesų galimybė pateikti skundą Europos ombudsmenui, kuris neturi įgaliojimų priimti privalomus sprendimus, yra Sąjungos piliečių neteisminė ieškinio pareiškimo Sąjungos teismuose alternatyva, kuri atitinka specialius kriterijus ir kurios paskirtis nebūtinai yra ta pati kaip kreipimosi į teismą. Todėl ombudsmeno pateikta išvada dėl „netinkamo administravimo“ dar nereiškia, kad atitinkamos institucijos elgesys yra pakankamai aiškus teisės normos pažeidimas, kaip tai suprantama jurisprudencijoje (2007 m. spalio 25 d. Sprendimo Komninou ir kt. / Komisija,
C‑167/06 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2007:633
,
punktas).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, pirma, Bendrasis Teismas atlikęs savo vertinimą turi nustatyti, ar šiuo atveju nurodomas neteisėtas elgesys yra pakankamai aiškus teisės normos pažeidimas, siekiant suteikti teisių privatiems asmenims, ir, antra, šiuo atžvilgiu ombudsmeno sprendimas, priešingai, nei nurodo Komisija, yra reikšmingas, tačiau į jį reikia atsižvelgti tik kaip į Komisijos padaryto gero administravimo principo pažeidimo prielaidą.
1)

Dėl tariamo neteisėtumo, siejamo su nepakankama viešojo pirkimo procedūros priežiūra ir bendrovės A. interesų konfliktu
Dėl pirmojo nurodyto neteisėtumo ieškovė pateikia dvi grupes argumentų, grindžiamų vienodo požiūrio, gero administravimo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, įtvirtintų taip pat Finansiniame reglamente ir PRAG, pažeidimu. Pirma, ieškovė tvirtina, kad nepakankama viešojo pirkimo procedūros priežiūra ir nepakankamas dėmesys tyrimui dėl argumentų apie interesų konfliktą, nes po P. ir bendrovės A. pareiškimų, kad nėra jokio interesų konflikto, nebuvo atliktas tyrimas, nepakankamas interesų konflikto tyrimas, bendrovės A. gautos naudos dėl P. dalyvavimo rengiant TU neįvertinimas, vertinimo komisijos šališkumas ir pateiktos informacijos apie tyrimą netikslumas neatitinka rūpestingumo pareigos ir pažeidžia gero administravimo principą.
Antra, ieškovė nurodo, kad jei interesų konflikto tyrimo trūkumai pažeidžia gero administravimo principą, jie taip pat reiškia, kad nebuvo laikytasi rūpestingumo pareigos, pagal kurią turi būti užtikrintas Finansinio reglamento 89 straipsnio laikymasis. Be to, gavus P. ir bendrovės A. pareiškimus dėl interesų konflikto nebuvimo, turėjo būti taikomas Finansinio reglamento 94 straipsnis. Galiausiai ieškovė mano, kad dėl P. dalyvavimo rengiant TU kilo interesų konfliktas, iškraipęs lygybę tarp konkurso dalyvių, kurio Komisija nesistengė išvengti, nes atliko nepakankamą tyrimą.
Komisija primena, kad pagal jurisprudenciją konkurso dalyvis turi būti pašalintas iš procedūros, jei yra interesų konflikto rizika; ši rizika turi būti vertinama konkrečiai. Be to, iš PRAG matyti, kad rengiant skelbimą apie konkursą dalyvavęs kandidatas turi būti pašalintas iš procedūros, nebent įrodo, kad tai nelemia nesąžiningos konkurencijos.
Komisija tvirtina, kad aplinkybė, jog P. buvo bendrovės A. ekspertas įgyvendinant ankstesnę sutartį, nėra interesų konfliktas, pateisinantis jos pašalinimą iš konkurso, nes interesų konfliktas, o jei reikia, ir jo pasekmės turi būti vertinami konkrečiai. Be to, TU buvo parengtos siekiant užtikrinti sąžiningą konkurenciją. Taigi, net darant prielaidą, kad bendrovė A., kaip ankstesnė rangovė, turėjo pranašumą, kiti kandidatai taip pat galėjo įgyti tokių pačių techninių žinių.
Nors Komisija pripažįsta, kad perkančiosios organizacijos neatsakingumas galėjo sukelti akivaizdų interesų konfliktą, ji teigia, kad, atsižvelgiant į aplinkybes, jokio interesų konflikto nebuvo. Be to, ji mano, kad perkančioji organizacija laikėsi pareigos atlikti išsamų tyrimą dėl galimo interesų konflikto.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 63 ir 64 punktuose nurodytą jurisprudenciją, reikia nustatyti, ar nagrinėjamu atveju ieškovė įrodė pakankamai aiškų teisės normos, kuria siekiama suteikti teisių privatiems asmenims, pažeidimą.
i)

Dėl teisės normų, suteikiančių teisių privatiems asmenims, egzistavimo
Kalbant apie būtinybę įrodyti, kad institucija pažeidė teisės normą, kuria siekiama suteikti teisių privatiems asmenims, pažymėtina, kad ieškovė teigia, jog Komisija pažeidė kelias teisės normas, kuriomis siekiama suteikti teisių privatiems asmenims, t. y. teisėtų lūkesčių apsaugos, vienodo požiūrio ir gero administravimo principus, taip pat įtvirtintus Finansiniame reglamente ir PRAG 2.3.6 punkte, nesilaikė rūpestingumo pareigos, kuri ją įpareigoja užtikrinti, kad būtų laikomasi Finansinio reglamento 89 straipsnio, pažeidė minėto reglamento 94 straipsnį ir Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) interesų konfliktų valdymo viešojoje tarnyboje gaires.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad teisėtų lūkesčių apsaugos principas yra teisės norma, suteikianti teisių privatiems asmenims (žr. 2001 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Emesa Sugar / Taryba,
T‑43/98
,
EU:T:2001:279
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Kalbant apie vienodo požiūrio principą, užtikrinantį Finansinio reglamento 89 ir 94 straipsnių, taip pat PRAG 2.3.6 punkto veikimą, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad jis pats taip pat suteikia teisių privatiems asmenims (1979 m. spalio 4 d. Sprendimo Ireks-Arkady / EEB,
238/78
,
EU:C:1979:226
,
punktas). Todėl Finansinio reglamento 89 straipsnio 1 dalis, pagal kurią visi viešieji pirkimai, visiškai ar iš dalies finansuojami iš biudžeto, sudaromi laikantis vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų, ir minėto reglamento 94 straipsnis, pagal kurį kandidatai ar konkurso dalyviai, kurie viešųjų pirkimų procedūros metu yra patekę į interesų konfliktą arba yra pripažinti kaltais dėl klaidingų pareiškimų, pašalinami iš konkurso, taip pat turi būti laikomi teisės normomis, kuriomis siekiama suteikti teisių privatiems asmenims, nes jais siekiama užtikrinti vienodo požiūrio principo laikymąsi vykdant viešųjų pirkimų procedūras.
Kalbant apie gero administravimo principą, iš jurisprudencijos matyti, kad su šiuo principu siejama rūpestingumo pareiga bendrai taikoma Sąjungos administracijos veiksmams jos santykiuose su visuomene (2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Masdar (UK) / Komisija,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
punktas; 2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo MyTravel / Komisija,
T‑212/03
,
EU:T:2008:315
,
punktas ir 2015 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Chart / SEAE,
T‑138/14
,
EU:T:2015:981
,
punktas) ir pagal ją kompetentinga institucija turi atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visas reikšmingas bylos aplinkybes (žr. 2015 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Chart / SEAE,
T‑138/14
,
EU:T:2015:981
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Be to, jurisprudencijoje buvo pripažinta, kad Sąjungos administracijai gali kilti deliktinė atsakomybė dėl neteisėto elgesio, jei ji neveikė taip rūpestingai, kaip reikalaujama, ir todėl padarė žalos (žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Masdar (UK) / Komisija,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją). Konkrečiai kalbant, pažeidimo, kurio tokiomis pačiomis aplinkybėmis nepadarytų apdairi ir rūpestinga administracija, konstatavimas leidžia daryti išvadą, kad institucijos veiksmai yra tokie neteisėti, kad gali sukelti Sąjungos atsakomybę, kaip tai suprantama pagal SESV 340 straipsnį (2001 m. liepos 12 d. Sprendimo Comafrica ir Dole Fresh Fruit Europe / Komisija,
T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 ir T‑225/99
,
EU:T:2001:184
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju ieškovė tvirtina, kad neteisėtumas dėl nepakankamos konkurso procedūros priežiūros kyla iš gero administravimo principo pažeidimo. Todėl ji konkrečiai ieškinio 28 ir 43 punktuose ir dubliko 15 punkte nurodo, kad šis neteisėtumas yra rūpestingumo pareigos pažeidimo pasekmė. Taigi, ieškovė mano, kad Komisija turėjo atlikti pakankamai išsamų ir teisingą tyrimą, kad nustatytų, ar P. dalyvavimas rengiant TU bendrovei A. konkurse suteikė pranašumą.
Tai darydama ieškovė remiasi ne tik Komisijos bendra pareiga užtikrinti, kad ši institucija laikytųsi taisyklių, kad būtų užtikrinta teisinė sąjunga. Atvirkščiai, ieškovė remiasi rūpestingumo pareiga, nes šios pareigos laikymosi, užtikrinant, kad Komisija rimtai ir išsamiai išnagrinės visas aplinkybes, susijusias, pirma, su P. dalyvavimu rengiant TU ir, antra, su sutarties sudarymu su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., tikslas yra apsaugoti privačius asmenis ir suteikti jiems teisių.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad ieškovės nurodyti gero administravimo principas ir Chartijos 41 straipsnis yra konkrečių teisių, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą, t. y. teisės į tai, kad jos reikalai būtų tvarkomi nešališkai ir sąžiningai, ir kompetentingos institucijos pareigos atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visas konkrečiu atveju svarbias aplinkybes, išraiška. Todėl gero administravimo principas ir Chartijos 41 straipsnis šiuo atveju turi būti laikomi teisės normomis, kuriomis siekiama suteikti teisių privatiems asmenims.
Galiausiai, kadangi EBPO interesų konfliktų valdymo viešojoje tarnyboje gairės neprivalomos Sąjungos institucijoms (2014 m. birželio 11 d. Sprendimo Communicaid Group / Komisija,
T‑4/13
, nepaskelbtas Rinki,
EU:T:2014:437
,
punktas), jos negali būti laikomos teisės norma, kuria siekiama suteikti teisių privatiems asmenims.
ii)

Dėl pakankamai aiškaus pažeidimo buvimo
Dėl pakankamai aiškaus pažeidimo buvimo ieškovė teigdama, kad Komisija padarė pakankamai aiškų vienodo požiūrio, gero administravimo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų bei Finansinio reglamento 89 ir 94 straipsnių pažeidimą, pateikia dvi grupes argumentų, susijusių su, pirma, nepakankama konkurso priežiūra ir nepakankamu argumentų apie interesų konfliktą tyrimu, kuris, be kita ko, neleido perkančiajai organizacijai laikytis Finansinio reglamento ir vienodo požiūrio principo, ir, antra, aplinkybe, kad buvo bendrovės A. interesų konfliktas.
Visų pirma argumentai dėl pakankamai aiškaus teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimo turi būti atmesti.
Iš tikrųjų pagal suformuotą jurisprudenciją teisėtų lūkesčių apsaugos principu gali remtis kiekvienas ūkio subjektas, kuriam institucija suteikė pagrįstų lūkesčių (žr. 1995 m. liepos 13 d. Sprendimo O’Dwyer ir kt. / Taryba,
T‑466/93, T‑469/93, T‑473/93, T‑474/93 ir T‑477/93
,
EU:T:1995:136
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Tačiau viešojo pirkimo sutartis pasirašoma perkančiajai organizacijai atlikus lyginamąjį pasiūlymų vertinimą ir nė vienas konkurso dalyvis neturi teisės į tai, kad sutartis su juo būtų sudaryta automatiškai.
Be to, ieškovė netvirtino, kad nagrinėjamu atveju perkančioji organizacija suteikė tam tikrų lūkesčių dėl konkurso ar tyrimo, susijusio su argumentais apie interesų konfliktą, baigties.
Todėl ieškovė negali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu ir šis argumentas turi būti atmestas kaip nepagrįstas. Vis dėlto reikia patikrinti, ar savo kitais argumentais ieškovė įrodė, kad nagrinėjamu atveju buvo padarytas pakankamai aiškus Sąjungos teisės pažeidimas.
Pirma, ieškovė tvirtina, kad nepakankama viešojo pirkimo procedūros priežiūra ir nepakankamas argumentų dėl interesų konflikto tyrimas yra pakankamai aiškus Sąjungos teisės pažeidimas, o konkrečiai tai yra rūpestingumo pareigos, kurią apima gero administravimo principas ir Chartijos 41 straipsnis, nesilaikymas. Ji priduria, kad šis rūpestingumo pareigos nesilaikymas lėmė Finansinio reglamento 89 ir 94 straipsnių ir vienodo požiūrio principo pažeidimą. Grįsdama šį teiginį, ieškovė tvirtina, kad tyrimas negalėjo būti nešališkas dėl vertinimo komisijos sudėties, kad pateikta informacija apie argumentų dėl interesų konflikto tyrimą yra netiksli, kad konkurso procedūra buvo nepakankamai prižiūrima ir kad tyrimas dėl argumentų apie interesų konfliktą buvo nepakankamas.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad perkančioji organizacija privalo kiekviename konkurso procedūros etape užtikrinti, kad būtų laikomasi vienodo požiūrio principo, taigi – kad visi konkurso dalyviai turėtų lygias galimybes (žr. 2007 m. liepos 12 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija,
T‑250/05
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2007:225
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Pagal vienodo požiūrio į viešojo pirkimo dalyvius principą, kurio tikslas – skatinti sveiką ir veiksmingą konkurenciją tarp viešojo pirkimo procedūroje dalyvaujančių įmonių, visi dalyviai turi turėti vienodas galimybes rengdami savo pasiūlymų sąlygas, o tai reiškia, kad visų konkurentų pasiūlymams turi būti taikomos vienodos sąlygos (žr. 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Brink’s Security Luxembourg / Komisija,
T‑437/05
,
EU:T:2009:318
,
punktą ir nurodytą jurisprudencija).
Be to, vienodo požiūrio principas reiškia, kad konkurso dalyviai turi turėti vienodas galimybes tiek tuomet, kai jie rengia pasiūlymus, tiek tuomet, kai perkančioji organizacija juos vertina (2014 m. birželio 11 d. Sprendimo Communicaid Group / Komisija,
T‑4/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:437
,
punktas).
Tačiau jei asmuo, atitinkamo viešojo konkurso dalyvis, nors ir neturėdamas tokių ketinimų, gali palankiai sau daryti įtaką minėto konkurso sąlygoms, toks asmuo negali būti tokioje situacijoje, kuri gali lemti interesų konfliktą. Tokia situacija gali iškreipti konkurenciją tarp dalyvių (2005 m. kovo 3 d. Sprendimo Fabricom,
C‑21/03 ir C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
punktas ir 2014 m. birželio 11 d. Sprendimo Communicaid Group Limited / Komisija,
T‑4/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:437
,
punktas) ir jai gali būti būdinga nelygybė tarp konkurso dalyvių.
Konkrečiai kalbant, remiantis jurisprudencija ir PRAG 2.3.6 punktu, yra interesų konflikto pavojus, kai asmuo, kuriam buvo pavesta atlikti viešojo pirkimo procedūros parengiamuosius darbus, dalyvauja toje pačioje procedūroje, nes tokiu atveju šiam asmeniui gali kilti interesų konfliktas (2005 m. kovo 3 d. Sprendimo Fabricom,
C‑21/03 ir C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
–
punktai).
Vis dėlto, kai pagal Finansinio reglamento 94 straipsnį kandidatams ar konkurso dalyviams vykstant viešojo pirkimų procedūrai kyla interesų konfliktas, su jais viešojo pirkimo sutartis nesudaroma; ši nuostata iš viešojo pirkimo procedūros konkurso dalyvį leidžia pašalinti tik jei interesų konfliktas yra realus, o ne hipotetinis. Todėl interesų konflikto pavojus turi būti realiai konstatuotas atlikus konkretų konkurso dalyvių pasiūlymo ir situacijos vertinimą (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 3 d. Sprendimo Fabricom,
C‑21/03 ir C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
–
punktus; 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimo Assitur,
C‑538/07
,
EU:C:2009:317
,
–
punktus ir 2007 m. balandžio 18 d. Sprendimo Deloitte Business Advisory / Komisija,
T‑195/05
,
EU:T:2007:107
,
punktą).
Perkančioji organizacija turi įvertinti ir patikrinti realų elgesio, galinčio kelti grėsmę skaidrumui ir iškreipti dalyvių konkurenciją, pavojų, o konkurso dalyviams, kurie gali būti pašalinti iš procedūros, suteikti galimybę įrodyti, jog jų atveju nėra pavojaus, kad kils interesų konfliktas (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 3 d. Sprendimo Fabricom,
C‑21/03 ir C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
ir
punktus; 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimo Assitur,
C‑538/07
,
EU:C:2009:317
,
punktą ir 2009 m. gruodžio 23 d. Sprendimo Serrantoni ir Consorzio stabile edili,
C‑376/08
,
EU:C:2009:808
,
punktą).
Vis dėlto, nepaisant to, jog nėra absoliučios perkančiosios organizacijos pareigos visada iš konkurso pašalinti dalyvius, kuriems kyla interesų konfliktas, dalyvį, kuriam kyla interesų konfliktas, būtina pašalinti, jei nėra tinkamesnės priemonės, kurią taikant būtų galima išvengti bet kokio vienodo požiūrio į kandidatus ir skaidrumo principų pažeidimo (žr. 2013 m. kovo 20 d. Sprendimo Nexans France / Entreprise commune Fusion for Energy,
T‑415/10
,
EU:T:2013:141
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo atžvilgiu, kadangi perkančioji organizacija ūkio subjektus vertina vienodai ir nediskriminuodama, taip pat veikia skaidriai, jai suteiktas aktyvus vaidmuo taikant šiuos principus ir jų laikantis. Konkrečiai kalbant, perkančioji organizacija bet kuriuo atveju privalo patikrinti, ar egzistuoja interesų konfliktai, ir imtis tinkamų priemonių, skirtų jiems išvengti, nustatyti ir pašalinti (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 12 d. Sprendimo eVigilo,
C‑538/13
,
EU:C:2015:166
,
ir
punktus).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad perkančioji organizacija turi, pirma, kiekviename konkurso procedūros etape užtikrinti vienodo požiūrio principo laikymąsi ir, antra, kiekvienu atveju konkrečiai prieš priimant sprendimą dėl to, ar šalinti, ar nešalinti iš konkurso ir su kuo sudaryti sutartį, įvertinti, ar asmuo arba kandidatas nepatenka į interesų konfliktą.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pažeidimo, kurio tokiomis pačiomis aplinkybėmis nepadarytų apdairi ir rūpestinga administracija, konstatavimas leidžia daryti išvadą, kad institucijos veiksmai yra tokie neteisėti, kad gali sukelti Sąjungos atsakomybę pagal SESV 340 straipsnį (2001 m. liepos 12 d. Sprendimo Comafrica ir Dole Fresh Fruit Europe / Komisija,
T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 ir T‑225/99
,
EU:T:2001:184
,
punktas).
Taigi rūpestingumo pareiga reikalauja, kad institucijos veiktų rūpestingai ir apdairiai (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Masdar (UK) / Komisija,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
ir
punktus), ir suponuoja pareigą atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visas konkrečiu atveju svarbias aplinkybes (šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Technische Universität München,
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
,
punktą; 2008 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija,
C‑405/07 P
,
EU:C:2008:613
,
punktą ir 2011 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Dow AgroSciences ir kt. / Komisija,
T‑475/07
,
EU:T:2011:445
,
punktą).
Konkrečiai kalbant, jei viešųjų pirkimų srityje kyla interesų konflikto pavojus, perkančioji organizacija turi, remdamasi turima informacija, rūpestingai parengti ir priimti sprendimą dėl šio viešojo pirkimo procedūros tęsimo. Ši pareiga išplaukia, be kita ko, iš gero administravimo ir vienodo požiūrio principų, nes kiekviename konkurso procedūros etape turi būti užtikrinta, kad bus laikomasi vienodo požiūrio principo ir atitinkamai visiems dalyviams bus sudarytos vienodos galimybės (2005 m. kovo 17 d. Sprendimo AFCon Management Consultants ir kt. / Komisija,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
punktas).
Galiausiai reikia priminti, kad kai administracija turi atlikti tyrimą, ji tai turi padaryti kuo kruopščiau siekdama išsklaidyti esamas abejones ir išsiaiškinti situaciją (šiuo klausimu žr. 1986 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Irish Grain Board,
254/85
,
EU:C:1986:422
,
punktą).
Atsižvelgiant į šias aplinkybes reikia įvertinti neteisėtumą, siejamą su nepakankama viešojo pirkimo procedūros priežiūra ir bendrovės A. interesų konfliktu.
Pirma, įvairios ieškovės grindžiant rūpestingumo pareigos nesilaikymą nurodytos aplinkybės turi būti atmestos kaip nepagrįstos.
Argumentas, kad tyrimas nebuvo nešališkas dėl vertinimo komisijos, kuri, vertindama, ar buvo interesų konfliktas, ir teikdama rekomendacijas perkančiajai organizacijai, atliko tyrimą, sudėties, turi būti atmestas, nes, pirma, aplinkybė, kad vertinimo komisiją iš esmės sudarė Komisijos darbuotojai, neįrodo tyrimo šališkumo ir, antra, ieškovė nepateikia jokių įrodymų, kurie patvirtintų, kad ši aplinkybė yra rūpestingumo pareigos nesilaikymas.
Dėl argumento, kad informacija apie tyrimą, atliktą gavus argumentų apie interesų konfliktą, yra netiksli ir tai, pažeidžiant gero administravimo principą, neleido ieškovei suprasti, kaip buvo įrodytas interesų konflikto nebuvimas, reikia pažymėti, kad iš bylos medžiagos matyti, jog Sąjungos delegacija ieškovei ir visiems kandidatams bei dalyviams pateikė informacijos apie tai, kaip vyko šis tyrimas ir apie jo rezultatus.
Gavusi 2010 m. spalio 15 d. ieškovės prašymą pateikti paaiškinimus Sąjungos delegacija 2010 m. spalio 22 d. jai atsakė, jog perkančioji organizacija parengė TU, kad suteiktų dalyviams kuo daugiau informacijos, leidžiančios jiems parengti pasiūlymus, todėl sąžiningos konkurencijos sąlygos buvo tenkinamos. Be to, iš 2011 m. sausio 27 d. rašto, kuriuo ieškovė buvo informuota, kad jos pasiūlymas nebuvo atrinktas, matyti, kad vertinimo komisija išnagrinėjo argumentus dėl interesų konflikto. Šiuo klausimu rašte minimas tyrimas, būtent dokumentų ir laiškų nagrinėjimas, ir nurodomos priežastys, dėl kurių P. laikomas „Word“ dokumento, kuriame išdėstomos TU, autoriumi.
Atsižvelgdama į visą šią informaciją, ieškovė, be abejo, galėjo suprasti, kuo remdamasi vertinimo komisija ir Sąjungos delegacija nepripažino nei interesų konflikto pavojaus, nei jo buvimo. Todėl, neatsižvelgiant į tai, ar pakanka įrodymų, kad būtų atmesti argumentai dėl interesų konflikto, Komisijos negalima kaltinti dėl to, kad jos pateikta netiksli informacija neleido ieškovei suprasti, kaip buvo įrodyta, jog nėra interesų konflikto, taigi kad ji nesilaikė rūpestingumo pareigos.
Antra, vis dėlto reikia konstatuoti, kad visos kitos ieškovės nurodytos aplinkybės įrodo pakankamai aiškų rūpestingumo pareigos nesilaikymą per viešojo pirkimo procedūrą.
Dėl procedūros nepakankamos priežiūros, nes, gavus bendrovės A., vėliau – P. pareiškimus dėl interesų konflikto nebuvimo, nebuvo atliktas tyrimas, reikia pažymėti, kad pagal Finansinio reglamento 94 straipsnio b punktą su kandidatais ar konkurso dalyviais, kurie vykstant viešojo pirkimo procedūrai yra pripažinti kaltais dėl klaidingų pareiškimų pateikiant perkančiajai organizacijai jos reikalaujamą informaciją, kad būtų leista dalyvauti konkurse, sutartis nesudaroma.
Nagrinėjamu atveju, kaip teigia ieškovė, mažai tikėtina, kad perkančioji organizacija nežinojo apie tai, kad P. buvo bendrovės A. ekspertas vykdant ankstesnę viešojo pirkimo sutartį ir kad Sąjungos delegacijos projekto vadovas jo prašė parengti TU.
Iš tikrųjų, viena vertus, būtent dėl to, kad P. buvo bendrovės A. ekspertas vykdant pirmąją sutartį, Sąjungos delegacijos projekto vadovas paprašė jo parengti TU. Kita vertus, Komisija netvirtino, kad Sąjungos delegacija nežinojo, jog P. buvo paprašyta parengti TU.
Be to, neginčijama, kad bendrovė A. pasirašė paraiškos formą ir žinojo, kad kandidatas gali būti pašalintas iš procedūros, jei siūlo ekspertą, dalyvavusį rengiant viešojo pirkimo konkursą, ir kad P., kaip numatomas bendrovės A. ekspertas, deklaravo neturintis interesų konflikto.
Vis dėlto, kadangi Sąjungos delegacija negalėjo nežinoti, kad P. dalyvavo rengiant TU, perkančioji organizacija turėjo patikrinti, ar tenkinamos Finansinio reglamento 94 straipsnio b punkto taikymo sąlygos. Iš tikrųjų, pirma, reikia konstatuoti, kad Finansinio reglamento 94 straipsnio b punkto turinys šiuo klausimu labai aiškus, nes nurodyta, kad klaidingus pareiškimus pateikęs kandidatas ar konkurso dalyvis pašalinamas iš konkurso. Antra, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, perkančioji organizacija negalėjo nežinoti, kad P. dalyvavo rengiant TU. Todėl perkančioji organizacija turi patikrinti, ar nereikėjo taikyti minėtos nuostatos.
Kalbant apie ieškovės argumentą, kad Sąjungos delegacija nagrinėjamu atveju turėjo
ex officio
patikrinti galimą interesų konfliktą, reikia pažymėti, kad Komisija nei įrodė, nei teigė, kad Sąjungos delegacija būtų prašiusi bendrovės A. įrodyti, kad nėra interesų konflikto dėl P dalyvavimo rengiant TU, kol kiti kandidatai ar konkurso dalyviai nenurodė, jog bendrovė A. patenka į interesų konfliktą.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nors iš tikrųjų PRAG 2.3.6 punkte, pagal kurį, pirma, interesų konfliktas gali kilti asmeniui, kuris, būdamas atsakingas už viešojo pirkimo parengiamuosius darbus, pats dalyvauja tame viešajame pirkime, ir, antra, kandidatas arba konkurso dalyvis, patenkantis į interesų konfliktą, turi būti pašalintas iš konkurso procedūros, nebent įrodytų, kad ši aplinkybė nesukuria nesąžiningos konkurencijos, aiškiai nenustatyta perkančiosios organizacijos pareiga
ex officio
atlikti tyrimą, reikia konstatuoti, kad ši nuostata nedraudžia nustatyti tokios pareigos.
Be to, Finansinio reglamento 94 straipsnio ir PRAG 2.3.6 punkto nuostatų laikymasis yra būtinas, nes šios nuostatos yra konkreti skaidrumo, proporcingumo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų, kurių pagal Finansinio reglamento 89 straipsnį turi būti laikomasi organizuojant visus viešuosius pirkimus, visiškai ar iš dalies finansuojamus iš Sąjungos biudžeto, išraiška. Siekdama užtikrinti šių nuostatų laikymąsi ir jų veiksmingumą perkančioji organizacija gali būti įpareigota
ex officio
atlikti tyrimą, kai aplinkybės leidžia įtarti interesų konfliktą.
Tačiau nagrinėjamu atveju, kadangi Sąjungos delegacijos projekto vadovas pats paprašė P. parengti TU, perkančioji organizacija negalėjo nežinoti, kad P. dalyvavo rengiant TU ir kad dėl šio dalyvavimo ankstesniuose konkurso etapuose galėjo kilti interesų konfliktas ir gali atsirasti nesąžininga konkurencija.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šiuo atveju Sąjungos delegacija negalėjo netikrinti konkurso dalyvio ir vieno iš jo ekspertų pareiškimų ir negalėjo
ex officio
neatlikti tyrimo, kad būtų nustatyta, ar minėtam konkurso dalyviui kilo interesų konfliktas.
Dėl argumento, kuriuo ieškovė tvirtina, kad tyrimas buvo nepakankamas, nes daugiausia dėmesio buvo skirta P. dalyvavimui rengiant TU, o dėl šio dalyvavimo susidaręs bendrovės A. strateginis pranašumas nebuvo nagrinėjamas, nors iš jos pasiūlymui skirtų balų matyti, kad pranašumas buvo realus, reikia priminti, kad, remiantis šio sprendimo 106 punkte nurodyta jurisprudencija, nustačiusi interesų konfliktą perkančioji organizacija, kuri kiekviename konkurso procedūros etape privalo užtikrinti vienodo požiūrio principo laikymąsi, turi remdamasi turima informacija rūpestingai parengti ir priimti sprendimą dėl tokio viešojo pirkimo procedūros tęsimo.
Kadangi perkančioji organizacija privalo kiekviename konkurso procedūros etape užtikrinti vienodo požiūrio principo laikymąsi, perkančioji organizacija privalo laikytis tokios rūpestingumo pareigos, kai turi informacijos, susijusios su galimu interesų konfliktu, ir, kaip nagrinėjamu atveju, turi patikrinti, ar ši tikimybė pasitvirtino.
Šios pareigos turi būti laikomasi ypač atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, nes, pirma, Sąjungos delegacijos projekto vadovas paprašė bendrovės, priklausančios konsorciumui, kuris pateikė paraišką dalyvauti konkurse, eksperto parengti TU ir šis yra „Word“ dokumento, kuriame išdėstomos TU, autorius, o taip sukuriamas akivaizdus interesų konflikto pavojus, ir, antra, kai kurie kiti kandidatai vykstant konkurso procedūrai nurodė, jog dėl tokios situacijos kyla interesų konfliktas.
Iš to matyti, kad nagrinėjamu atveju perkančioji organizacija laikydamasi rūpestingumo pareigos turėjo kruopščiai ir nešališkai išnagrinėti visas reikšmingas aplinkybes, kad galėtų patvirtinti arba atmesti interesų konflikto galimybę.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš vertinimo komisijos ataskaitos, gavusi kelių konkurso dalyvių argumentų dėl interesų konflikto minėta komisija, remdamasi bendrovės A. pareiškimu, Sąjungos delegacijos projekto vadovo pareiškimais, dokumentais, rodančiais, kad TU nuostatos, susijusios su ekspertais, buvo pakeistos pasikeitus nuomonėmis tarp perkančiosios organizacijos ir sutarties vykdytojo, specifikacijomis dėl 1 ir 2 ekspertų ir pasiūlymų vertinimo, kiek tai susiję su ekspertais, rezultatais, nusprendė, kad nėra jokio interesų konflikto.
Iš 2011 m. sausio 27 d. rašto, kuriuo ieškovė buvo informuota, kad jos pasiūlymas nebuvo atrinktas, taip pat matyti, kad vertinimo komisija išnagrinėjo argumentus dėl interesų konflikto. Šiuo klausimu šiame rašte minimas tyrimas, būtent dokumentų, laiškų nagrinėjimas, ir nurodoma, kad nors P. yra „Word“ dokumento, kuriame išdėstomos TU, autorius, jis tik pateikė bendrąją informaciją apie TU 1.4 ir 1.5 skirsnius.
Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad perkančioji organizacija veikė nepakankamai rūpestingai ir apdairiai, kai remdamasi šia informacija nusprendė, kad nėra interesų konflikto.
Iš tikrųjų, kaip matyti iš kartu vertintinų Finansinio reglamento nuostatų ir PRAG 2.3.6 punkto, perkančioji organizacija turi kiekvienu atveju konkrečiai prieš priimdama sprendimą dėl to, ar šalinti, ar nešalinti iš konkurso ir su kuo pasirašyti sutartį, įvertinti, ar yra asmens arba kandidato interesų konfliktas.
Atsižvelgiant į tai, kad interesų konfliktas pažeidžia konkurso dalyvių lygybę, sprendimas nepašalinti kandidato, dėl kurio buvo pateikta argumentų dėl interesų konflikto, gali būti priimtas tik tuo atveju, jei perkančioji organizacija įsitikina, kad minėtas kandidatas nepatenka į interesų konfliktą.
Nagrinėjamu atveju vertinimo komisijos išvados, taigi ir perkančiosios organizacijos išvados grindžiamos pareiškimais ir susirašinėjimais, iš kurių matyti, kad kai kurie TU skirsniai buvo iš dalies pakeisti, taip pat vertinimo, kiek tai susiję su ekspertais, rezultatais.
Iš vertinimo komisijos ataskaitos matyti, jog bendrovės A. ir Sąjungos delegacijos projekto vadovo pareiškimai pagrindžia prielaidą, kad P. dalyvavimas rengiant TU apsiribojo tik bendrosios informacijos apie TU 1.4 ir 1.5 skirsnius pateikimu.
Vis dėlto remiantis jurisprudencija, dokumento patikimumas, taigi ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio pagrįstumo bei patikimumo (2000 m. kovo 15 d. Sprendimo Cimenteries CBR ir kt. / Komisija,
T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95,T‑87/95,T‑88/95,T‑103/95 ir T‑104/95
,
EU:T:2000:77
,
punktas). Be to, priesaika patvirtinto pareiškimo ir
a fortiori
pareiškimo įrodomoji galia pripažįstama tik tuo atveju, kai jį patvirtina kiti įrodymai (šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 12 d. Sprendimo Globosat Programadora / VRDT – Sport TV Portugal (SPORT TV INTERNACIONAL),
T‑348/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:116
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju reikia atsižvelgti į tai, kad bendrovės A. pareiškimas padarytas subjekto, kuris gali būti tiesiogiai suinteresuotas byla (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 3 d. Sprendimo Siemens / Komisija,
T‑110/07
,
EU:T:2011:68
,
ir
punktai).
Be to, pareiškimai nėra patvirtinti kitais įrodymais, leidžiančiais aiškiai atmesti interesų konflikto galimybę, todėl aplinkybė, kad P. dalyvavimas rengiant TU apsiribojo tik bendrosios informacijos, susijusios su TU 1.4 ir 1.5 skirsniais, pateikimu, negali būti laikoma įrodyta.
Tiesa, vertinimo komisijos ataskaitoje patikslinama, kad, pirma, TU nuostatos dėl ekspertų buvo iš dalies pakeistos pasikeitus nuomonėmis tarp perkančiosios organizacijos ir sutarties vykdytojo ir kad šie pakeitimai rodo, jog kokybės reikalavimai išaugo rengiant konkurso dokumentus, ir, antra, penktasis konkurso dalyvis surinko daugiausia balų dėl 3 ir 4 ekspertų, o bendrovė A. gavo daugiausia balų dėl 1 ir 2 ekspertų.
Iš to matyti, kad vertinimo komisija ir perkančioji organizacija stengėsi įvertinti P. dalyvavimo rengiant TU mastą ir patikrino galimą strateginį pranašumą vertinant ekspertus, kurį galėjo suteikti šis dalyvavimas.
Iš tiesų, vertinimo komisijos ataskaitoje pabrėžiama, kad P. dalyvavimas apėmė tik TU 1.4 ir 1.5 skirsnius, kuriuose pateikiama informacija apie situaciją rinkoje, o ne reikalavimai ekspertams. Be to, šioje ataskaitoje nurodomi TU skirsnių, susijusių su reikalavimais ekspertams, pakeitimai, kurie buvo padaryti perkančiajai organizacijai apsikeitus informacija su sutarties vykdytoju, siekiant įrodyti, kad šie reikalavimai iš esmės pasikeitė darant TU pakeitimus. Galiausiai, ataskaitoje nurodomi pasiūlymų vertinimo, kiek tai susiję su ekspertais, rezultatai.
Nors ši aplinkybė iš esmės patvirtina, kad vertinimo komisija ir perkančioji organizacija vertino ne tik P. dalyvavimą rengiant TU, bet ir siekė išsiaiškinti, ar bendrovė A. turėjo strateginį pranašumą, ji, priešingai, nei reikalaujama pagal PRAG, neįrodo, kad bendrovė A. neturėjo strateginio pranašumo, ir akivaizdžiai nepaneigia interesų konflikto galimybės, todėl ji neleidžia daryti išvados, kad jos laikėsi rūpestingumo pareigos.
Iš tikrųjų iš bylos medžiagos negalima daryti išvados, kad vertinimo komisija patikrino, kokiomis aplinkybėmis Sąjungos delegacijos projekto vadovas prašė P. pateikti jam informacijos, reikalingos rengiant TU. Todėl nei vertinimo komisija, nei perkančioji organizacija negalėjo nustatyti Sąjungos delegacijos prašymo apimties ir patikrinti, ar šis prašymas iš tikrųjų apsiribojo tik bendra informacija, reikalinga rengiant tik TU 1.4 ir 1.5 skirsnius.
Iš bylos medžiagos taip pat negalima daryti išvados, kad vertinimo komisija prašė leisti susipažinti su P. parengtu ir Sąjungos delegacijos projekto vadovui perduotu „Word“ dokumentu ar kad ji galėjo patikrinti šį dokumentą, nors tai buvo ne tik reikšmingas, bet ir lemiamas įrodymas tikrinant, ar P. dalyvavimas rengiant TU apsiribojo tik TU 1.4 ir 1.5 skirsniais, ir nustatant, ar buvo supainioti interesai. Paklausta šiuo atžvilgiu per teismo posėdį, Komisija nurodė neturinti USB atmintuko, kuriuo, kaip pripažino Bendrajame Teisme, P. perdavė informaciją, ir tai buvo pažymėta teismo posėdžio protokole.
Be šio dokumento vertinimo komisija ir perkančioji organizacija niekaip negalėjo patikrinti, pirma, ar P. dalyvavimas rengiant TU iš tikrųjų apsiribojo tik TU 1.4 ir 1.5 skirsniais ir, antra, ar jis neparengė visos pirminės TU versijos. Todėl jos negalėjo atmesti galimybės, kad P. neparengė visos pirminės TU versijos ir kad todėl jis turėjo viešai neatskleistos informacijos, nors kita informacija, kuria rėmėsi vertinimo komisija, t. y. dokumentų, įrodančių, kad TU nuostatos dėl ekspertų buvo iš dalies pakeistos perkančiajai organizacijai apsikeitus informacija su sutarties vykdytoju, specifikacijos, susijusios su 1 ir 2 ekspertais, ir pasiūlymų vertinimo, kiek tai susiję su ekspertais, rezultatai, rodo, kad TU skirsniai dėl ekspertų vėliau buvo iš dalies pakeisti. Todėl vertinimo komisija ir perkančioji organizacija neturėjo visos informacijos, kuri leistų aiškiai nustatyti, ar bendrovė A. turėjo strateginį pranašumą, pažeidžiantį konkurso dalyvių lygybės principą.
Atsižvelgiant į tai, vertinimo komisija ir perkančioji organizacija kruopščiai ir rūpestingai neišnagrinėjo visų reikšmingų aplinkybių, kurios būtų leidusios išsklaidyti visas buvusias abejones ir išsiaiškinti bendrovės A. situaciją.
Be to, kadangi perkančiosios organizacijos pareigos esant interesų konfliktui aiškiai nurodytos tiek PRAG, tiek Finansiniame reglamente, šių nuostatų apimtis nekelia ypatingų aiškinimo ir taikymo sunkumų. Be to, Komisija nepateikė jokių įrodymų, kad aplinkybės buvo ypač sudėtingos.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nagrinėjamu atveju, neatlikusi patikrinimų po to, kai gavo bendrovės A. ir P. pareiškimus, kad nėra jų interesų konflikto,
ex officio
neatlikusi tyrimo, kad nustatytų, ar yra minėtos bendrovės interesų konfliktas, ir neatlikusi tyrimo, leidžiančio aiškiai nustatyti, kad P. dalyvavimas rengiant TU nesukėlė interesų konflikto, Sąjungos delegacija padarė pažeidimą, kurio tokioje situacijoje apdairi ir rūpestinga administracija nebūtų padariusi. Toks pažeidimas turi būti kvalifikuojamas kaip akivaizdus ir sunkus rūpestingumo pareigos nesilaikymas, taigi kaip pakankamai aiškus šios pareigos, gero administravimo principo ir Chartijos 41 straipsnio pažeidimas.
Be to, kaip teisingai nurodo ieškovė, toks rūpestingumo pareigos nesilaikymas, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, taip pat yra pakankamai aiškus vienodo požiūrio principo, įtvirtinto Finansinio reglamento 89 straipsnyje ir PRAG, pažeidimas.
Iš tikrųjų rūpestingumo pareigos nesilaikymas, nes vykstant konkursui nebuvo atliktas tyrimas, leidžiantis aiškiai paneigti interesų konfliktą, taip pat pažeidžia vienodo požiūrio į visus konkurso dalyvius principą (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo AFCon Management Consultants ir kt. / Komisija,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
ir
punktus).
Kaip šio sprendimo 94–103 punktuose nurodė Bendrasis Teismas, perkančioji organizacija privalo kiekviename konkurso procedūros etape užtikrinti, kad būtų laikomasi vienodo požiūrio principo, taigi – kad visi konkurso dalyviai turėtų lygias galimybes. Taigi tam, kad užtikrintų vienodo požiūrio principo laikymąsi, perkančioji organizacija turi kiekvienu atveju konkrečiai prieš priimdama sprendimą dėl to, ar šalinti, ar nešalinti iš konkurso ir ar pasirašyti sutartį, įvertinti, ar yra asmens arba kandidato interesų konfliktas.
Tačiau nagrinėjamu atveju, kadangi Sąjungos delegacija kruopščiai, atidžiai ir nešališkai neišnagrinėjo visos informacijos, kuri leistų aiškiai nustatyti bendrovės A. interesų konfliktą ir paneigti akivaizdų intereso konflikto pavojų, remiantis PRAG 2.3.6 punktu atsiradusį dėl P. dalyvavimo rengiant TU, ji negalėjo visų konkurso dalyvių vertinti vienodai. Taigi vien tai, kad Sąjungos delegacija neatliko tinkamo tyrimo, leidžiančio aiškiai atmesti tam tikrų konkurso dalyvių nurodytą akivaizdų interesų konflikto pavojų, yra vienodo požiūrio principo, įtvirtinto Finansinio reglamento 89 straipsnyje ir PRAG, pažeidimas, o atsižvelgiant į pasekmių, kurių galimas interesų konfliktas gali sukelti viešojo pirkimo procedūros baigčiai, sunkumą, – ir teisės normų, kuriomis siekiama suteikti teisių privatiems asmenims, pakankamai aiškus pažeidimas.
Antra, ieškovė remiasi Finansinio reglamento 89 ir 94 straipsnių ir vienodo požiūrio principo pažeidimu, nes perkančioji organizacija visus konkurso dalyvius vertino vienodai, nors P. dalyvavimas rengiant TU sukėlė interesų konfliktą, kuris suteikė bendrovei A. pranašumą rengiant pasiūlymą.
Šis argumentas turi būti atmestas.
Iš tikrųjų, nors ieškovės nurodytos aplinkybės ir informacija rodo, kad šiuo atveju egzistuoja akivaizdus interesų konflikto pavojus ir tai yra pakankamai aiškus rūpestingumo pareigos ir vienodo požiūrio principo pažeidimas, to nepakanka, kad Bendrasis Teismas aiškiai konstatuotų interesų konfliktą, todėl ieškovės argumentas turi būti atmestas. Vis dėlto šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Bendrojo Teismo negalėjimą nagrinėjamu atveju aiškiai konstatuoti interesų konflikto ar jo atmesti lėmė Komisijos, kuri vykstant konkurso procedūrai pakankamai neišnagrinėjo argumentų dėl interesų konflikto ir nepateikė Bendrajam Teismui jokios informacijos, kuri leistų atlikti tokį tyrimą, elgesys.
Todėl ieškovė, pirma, įrodė, kad nagrinėjamu atveju buvo pakankamai aiškus rūpestingumo, taigi ir gero administravimo principo bei Chartijos 41 straipsnio pažeidimas, nes Sąjungos delegacija, gavusi bendrovės A. pareiškimus, jog jai nekyla interesų konfliktas, neatliko patikrinimų, nepradėjo
ex officio
tyrimo, kad nustatytų, ar buvo konsorciumo, kuriam priklausė minėta bendrovė, interesų konfliktas, taip pat pakankamai neįvertino P. dalyvavimo rengiant TU ir kruopščiai ir rūpestingai neišnagrinėjo visų reikšmingų aplinkybių, kad aiškiai konstatuotų interesų konflikto ir bendrovės A. strateginio pranašumo nebuvimą. Antra, ieškovė įrodė pakankamai aiškų vienodo požiūrio principo, įtvirtinto Finansinio reglamento 89 straipsnyje ir PRAG, pažeidimą, nes perkančioji organizacija visus konkurso dalyvius vertino vienodai, nors tyrimo trūkumai jai neleido aiškiai atmesti bendrovės A. interesų konflikto.
2)

Dėl nurodomo neteisėtumo, grindžiamo vėlavimu pranešti ieškovei apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo ir sutarties pasirašymo
Ieškovė tvirtina, kad Komisija pažeidė PRAG 2.9.3 punktą, nes „nedelsdama“ nepranešė apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo, nors šis sprendimas buvo priimtas iki sutarties pasirašymo. Be to, nepranešusi per penkiolika kalendorinių dienų nuo pasirašytos sutarties gavimo dienos, kaip numatyta PRAG 2.9.3 punkte, Komisija pažeidė bendrąjį gero administravimo vertinant pasiūlymus principą.
Nors Komisija pripažįsta, kad ieškovė apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo nebuvo informuota per nustatytą terminą, t. y. per penkiolika kalendorinių dienų nuo pasirašytos sutarties gavimo dienos, ji tvirtina, kad dėl šio vėlavimo nebuvo pažeista ieškovės teisė apskųsti sprendimą ir kad pati ieškovė nenurodo tokio pažeidimo.
Proceso ekonomijos sumetimais ir atsižvelgiant į tai, kad pagal šio sprendimo 67 punkte nurodytą jurisprudenciją, kai viena iš trijų Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygų nėra įvykdyta, ieškinys dėl žalos atlyginimo turi būti atmestas, nesant reikalo nagrinėti, ar įvykdytos kitos dvi sąlygos, šie ieškovės argumentai bus nagrinėjami atsižvelgiant į priežastinio ryšio reikalavimą.
b)

Dėl žalos ir priežastinio ryšio
1)

Dėl priežastinio ryšio tarp nurodomo neteisėtumo, grindžiamo vėlavimu pranešti ieškovei apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo ir sutarties pasirašymo, ir nurodomos žalos
Kaip matyti iš šio sprendimo 66 punkto, ieškovė turi įrodyti, kad yra tiesioginis priežastinis ryšys tarp neteisėtumo ir nurodytos žalos. Nagrinėjamu atveju ieškovė tvirtina, kad patyrė žalos dėl išlaidų ir mokesčių, susijusių su dalyvavimu konkurse, išlaidų dėl konkurso procedūros teisėtumo ginčijimo, negauto pelno, galimybės praradimo ir galimybės dalyvauti ir laimėti kitus konkursus ir kad šią žalą lėmė netinkamas Komisijos administravimas, bendrųjų vienodo požiūrio, gero administravimo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų nesilaikymas, taip pat Finansinio reglamento 94 straipsnio ir PRAG 2.3.6 punkto pažeidimas. Tačiau nors ieškovė nurodo priežastinį ryšį tarp neteisėto sprendimo pasirašyti sutartį su konsorciumu, kuriam priklausė bendrovė A., priėmimo ir patirtos žalos, ji neįrodo ir net netvirtina, kad vėlavimas informuojant ją apie vertinimo procedūros rezultatus tiesiogiai ir realiai sukėlė nurodomą žalą. Be to, iš visų ieškovės pateiktų argumentų matyti, kad nurodytą žalą lėmė perkančiosios organizacijos pažeidimai vykstant konkursui, o ne aplinkybė, kad apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo ir sutarties pasirašymo jai buvo pranešta per vėlai.
Iš to matyti, kad kadangi nėra priežastinio ryšio, ieškovės kaltinimai dėl vėlavimo informuoti ją apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo ir sutarties pasirašymo turi būti atmesti, net nesant reikalo nustatyti, ar ieškovė įrodė pakankamai aiškų teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimą.
2)

Dėl nurodomos žalos ir priežastinio ryšio tarp neteisėtumo, susijusio su nepakankama viešųjų pirkimų procedūros priežiūra, ir minėtos žalos
Kadangi Bendrasis Teismas konstatavo neteisėtumą dėl nepakankamos konkurso procedūros priežiūros, reikia nustatyti, ar ieškovės nurodyta žala yra reali ir apibrėžta ir, jei taip, ar yra tiesioginis priežastinis ryšys tarp Teisingumo Teismo konstatuoto neteisėtumo ir minėtos žalos.
Ieškovė nurodo patyrusi penkių atskirų tipų žalą: pirma, negautas pelnas, antra, išlaidos, susijusios su konkurso procedūros teisėtumo ginčijimu, trečia, prarasta galimybė dalyvauti ir laimėti kitus viešųjų pirkimų konkursus, ketvirta, prarasta galimybė laimėti konkursą ir, penkta, išlaidos ir mokesčiai, susiję su dalyvavimu viešojo pirkimo konkurse.
i)

Dėl žalos dėl negauto pelno
Ieškovė tvirtina, kad po jos skundo bendrovė A. turėjo būti pašalinta iš konkurso ir kad tokiu atveju konkursą būtų laimėjusi ji. Nors Bendrasis Teismas nagrinėdamas pažeidimus viešojo pirkimo srityje niekada nėra priteisęs nuostolių dėl negauto pelno, ji mano, kad šios bylos aplinkybės ir akivaizdžiai netinkamas Komisijos elgesys leidžia nukrypti nuo jurisprudencijos.
Komisija ginčija šiuos argumentus ir tvirtina, kad šioje byloje negautas pelnas nėra atlygintina žala. Ji pažymi, kad perkančioji organizacija turi didelę diskreciją priimdama sprendimą dėl viešojo pirkimo sutarties sudarymo ir neprivalo laikytis vertinimo komisijos rekomendacijos. Be to, negalima užtikrintai teigti, kad ieškovė būtų laimėjusi konkursą, jei jame nebūtų bendrovės A. Galiausiai Komisija mano, kad apskaičiuojant kompensacijos dydį 33,3 % pelno marža yra nepagrįsta.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad šioje byloje, priešingai šio sprendimo 65 punkte nurodytiems reikalavimams, žala dėl negauto pelno ar prarasto pelno yra ne atsiradusi ir esama, o būsima ir hipotetinė (2012 m. gegužės 22 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija,
T‑17/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:243
,
punktas). Iš tikrųjų nurodyta žala dėl negauto pelno ar prarasto pelno leidžia manyti, kad jei nebūtų nurodomo neteisėto Komisijos elgesio, ieškovė, kurios pasiūlymas buvo atmestas, būtų turėjusi teisę sudaryti nagrinėjamą viešojo pirkimo sutartį. Tačiau net jei vertinimo komisija būtų pasiūliusi su ja sudaryti sutartį, perkančioji organizacija neprivalo laikytis vertinimo komisijos rekomendacijų ir turi didelę diskreciją dėl to, į kokią informaciją reikia atsižvelgti priimant sprendimą dėl sutarties sudarymo (žr. 2011 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija,
T‑39/08
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:721
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija). Be to, iš Finansinio reglamento 101 straipsnio matyti, kad kol sutartis dar nepasirašyta, perkančioji organizacija gali arba atsisakyti viešojo prikimo, arba atšaukti sutarties sudarymo procedūrą, ir tokiu atveju kandidatai arba dalyviai negali reikalauti jokio žalos atlyginimo.
Iš to matyti, kad ieškovės nurodyta žala, susijusi su negautu pelnu ar prarastu pelnu dėl nagrinėjamos sutarties sudarymo su kitu konkurso dalyviu, nėra reali ir apibrėžta, todėl prašymas dėl žalos atlyginimo turi būti atmestas.
ii)

Dėl žalos, susijusios su išlaidomis dėl viešojo pirkimo konkurso procedūros teisėtumo ginčijimo
Dėl išlaidų, susijusių su konkurso procedūros teisėtumo ginčijimu, ieškovė tvirtina, kad dėl aiškaus Sąjungos teisės pažeidimo vykdant viešąjį pirkimą ji patyrė žalos, nes turėjo konsultuotis su advokatu tiek šiame procese, tiek ombudsmenui nagrinėjant bylą.
Pirmiausia Komisija mano, kad ieškovės teiginys, jog viešųjų pirkimų srityje teisinės išlaidos, susijusios su skundo ombudsmenui patekimu, gali būti laikomos „būtinomis“, yra nepagrįstas. Ji taip pat pažymi, kad ieškovė neprivalėjo kreiptis į ombudsmeną, o galėjo iš karto pareikšti ieškinį Bendrajame Teisme. Galiausiai Komisija ginčija teisinių išlaidų dydį, nes ieškovės pateiktoje sąskaitoje nenurodoma nei kokios teisinės paslaugos buvo suteiktos, nei kokie tarifai joms buvo taikomi. Komisija priduria, kad pagal jurisprudenciją išlaidos, ieškovės patirtos dėl savo pačios gynybos, priskiriamos ne materialinei žalai, o bylinėjimosi išlaidoms ir kad išlaidos advokatui, patirtos iki teismo proceso, susidarė dėl laisvo ieškovės pasirinkimo, todėl negali būti tiesiogiai jai priskiriamos.
Šiuo atžvilgiu, siekdama įrodyti žalos buvimą ir dydį, ieškovė Bendrajam Teismui pateikė sąskaitą (pateikta ieškinio priede A 12), patvirtinančią, kad ji 2014 m. sausio 29 d. turėjo sumokėti 10000 EUR teisinių išlaidų, susijusių su viešojo pirkimo konkursu „Maisto saugumo sistemos stiprinimas Albanijoje“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL), už laikotarpį nuo 2010 m. gruodžio mėn. iki 2014 m. sausio mėn.
Tačiau reikia konstatuoti, kad tuo ieškovė, priešingai, nei reikalaujama pagal šio sprendimo 65 punkte nurodytą jurisprudenciją, neįrodė jos nurodomos žalos realumo ir dydžio.
Iš tikrųjų ieškovė nepateikė jokių įrodymų, leidžiančių suprasti, kam konkrečiai buvo skirtos šios išlaidos, ir pagrindžiančių jų sumą. Ieškinio A 12 priede pateiktoje sąskaitoje nurodoma tik bendra 10000 EUR suma ir nepatikslinamos išlaidos dėl viešojo pirkimo procedūros teisėtumo ginčijimo toje pačioje procedūroje ir išlaidos, susijusios su ombudsmeno bylos nagrinėjimu, be to, šios išlaidos nėra detalizuojamos.
Be to, ieškovės sprendimams teikti skundą ombudsmenui ir būti atstovaujamai advokato šioje ombudsmeno nagrinėjamoje byloje, nors ši procedūra yra tokia, kad advokato pagalba nėra būtina, yra jos pačios pasirinkimas. Todėl negalima tvirtinti, kad dėl galimo netinkamo Sąjungos institucijų administravimo tiesiogiai kilo nurodoma žala (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 11 d. Nutarties Internationaler Hilfsfonds / Komisija,
T‑294/04
,
EU:T:2005:280
,
,
ir
punktus ir 2010 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo C-Content / Komisija, T‑247/08, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2010:409
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Iš to matyti, kad ieškovei negali būti atlygintos išlaidos, susijusios su viešojo prikimo konkurso procedūros teisėtumo ginčijimu.
iii)

Dėl žalos, susijusios su prarasta galimybe dalyvauti kituose konkursuose ir juos laimėti
Ieškovė teigia, kad kadangi konkurso procedūros pažeidimai ir sutarties su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., sudarymas jai neleido dalyvauti kituose konkursuose ir jų laimėti, Komisija turi kompensuoti už šią prarastą galimybę.
Komisija mano, kad net jei ieškovė būtų laimėjusi nagrinėjamą konkursą ir būtų atitikusi techninius kitų konkursų reikalavimus, nėra garantijos, kad ji būtų laimėjusi kitus konkursus, todėl, priešingai, nei reikalaujama pagal jurisprudenciją, tokia žala nėra „atsiradusi ir esama“.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad ieškovė remiasi aplinkybe, jog neteisėti veiksmai, dėl kurių konkursą laimėjo konsorciumas, kuriam priklauso bendrovė A., jai neleido ne tik dalyvauti kituose konkursuose, bet taip pat ir laimėti tų kitų konkursų.
Dėl prarastos galimybės dalyvauti kituose konkursuose reikia konstatuoti, kad ieškovės nurodyta žala nėra tiesioginė ir apibrėžta šioje byloje nustatytų pažeidimų pasekmė. Iš tikrųjų ieškovė mano, kad dėl to, jog vykstant konkursui nebuvo atliktas išsamus tyrimas, ji prarado galimybę laimėti nagrinėjamą konkursą ir todėl prarado galimybę remtis tokios sutarties sudarymu ir vykdymu, kad patvirtintų tenkinanti dalyvavimo kituose vėlesniuose konkursuose atrankos kriterijus. Šiuo atžvilgiu ieškovė nurodo du konkursus, kuriuose, kalbant apie kandidatų techninius pajėgumus, reikalaujama, kad šie mažiausiai dviejuose projektuose tam tikrose konkrečiose veiklos srityse būtų teikę paslaugas. Vis dėlto ieškovė netvirtino ir juo labiau neįrodė, kad nagrinėjamo viešojo pirkimo konkurso laimėjimas buvo vienintelė galimybė įgyti pakankamai patirties, kad būtų tenkinamas šių vėlesnių konkursų atrankos kriterijus, ir kad tai buvo būtina šiam tikslui pasiekti. Atvirkščiai, iš ieškovės pateiktų dokumentų matyti, kad šios patirties buvo galima įgyti įgyvendinant bet kurį projektą išvardytuose veiklos sektoriuose. Iš to matyti, kad prarasta galimybė dalyvauti kituose viešųjų pirkimų konkursuose susijusi daugiau su ieškovės patirties stoka nei su nagrinėjamo konkurso nelaimėjimu ir kad dėl to aptariami pažeidimai negalėjo konkrečiai ir tiesiogiai sukelti ieškovės nurodytos žalos.
Galiausiai dėl prarastos galimybės laimėti kitus konkursus pakanka konstatuoti, kad net jei ieškovė galėjo patirti žalos dėl prarastos galimybės laimėti konkursą, šios aplinkybės nepakanka realiai ir konkrečiai žalai dėl prarastos galimybės laimėti kitus konkursus pripažinti (šiuo klausimu žr. 2011 m. birželio 22 d. Nutarties Evropaïki Dynamiki / Komisija,
T‑409/09
,
EU:T:2011:299
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją). Iš tikrųjų, atsižvelgiant į viešųjų konkursų sistemą, kaip antai nagrinėjamąją šioje byloje, perkančioji organizacija turi didelę diskreciją priimdama sprendimą sudaryti tam tikrą sutartį. Todėl negalima daryti prielaidos, kad ieškovė būtų atitikusi visas kitų konkursų atrankos sąlygas. Todėl ši žala turi būti vertinama kaip neaiški ir hipotetinė žala.
Iš to matyti, kad ieškovei negali būti atlyginta žala dėl prarastos galimybės dalyvauti kituose konkursuose ir juos laimėti.
iv)

Dėl žalos, susijusios su prarasta galimybe, taip pat su išlaidomis ir mokesčiais, susijusiais su dalyvavimu viešojo pirkimo konkurse
Ieškovė tvirtina, kad jai turėtų būti atlyginta dėl prarastos galimybės sudaryti sutartį, dėl kurios buvo skelbiamas konkursas, jeigu Teisingumo Teismas atsisakytų priteisti negautą pelną. Ji pažymi, kad tai yra atlygintina žala ir kad šiuo atveju, kadangi Komisija nereagavo į argumentus dėl interesų konflikto, ieškovė prarado galimybę laimėti konkursą, nors ir turėjo akivaizdžią galimybę tai padaryti.
Komisija tvirtina, kad ieškovės nurodyta jurisprudencija nesusijusi su ginčais dėl viešųjų pirkimų, ir nurodo, kad tokioje situacijoje Bendrasis Teismas atmetė ieškinius dėl nuostolių dėl negauto pelno ar prarastos galimybės atlyginimo.
Ieškovė pripažįsta, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, dalyvavimas viešojo pirkimo procedūroje iš principo nėra žalą lemiantis veiksnys, tačiau mano, kad šiuo atveju taikytina jurisprudencija, pagal kurią tokios išlaidos išimtiniais atvejais turi būti atlygintos, jei kompetentingos valdžios institucijos Sąjungos teisės pažeidimas per viešojo pirkimo procedūrą sumažino konkurso dalyvio galimybes sudaryti sutartį. Iš tikrųjų ji įrodė, kad Komisija vykdydama viešojo pirkimo procedūrą padarė gana aiškų Sąjungos teisės pažeidimą, nes leido kilti interesų konfliktui ir pažeidė vienodo požiūrio principą, taip sumažindama jos galimybes sudaryti sutartį. Be to, prie šios sumos turėtų būti pridėtos kompensacinės palūkanos, skaičiuojamos nuo mokesčių ir išlaidų, reikalingų norint dalyvauti bendrame konkurse.
Komisija primena, kad dalyvavimo viešojo pirkimo procedūroje išlaidos nėra laikomos žala, kurią atlyginti būtų galima reikalauti pateikiant ieškinį dėl nuostolių atlyginimo, ir mano, kad nagrinėjamu atveju ieškovės nurodyta jurisprudencija netaikytina.
Atsižvelgdamas į sąlygas, taikomas kompensacijai dėl galimybės praradimo, taip pat mokesčių ir išlaidų, susijusių su dalyvavimu viešojo pirkimo procedūroje, kompensacijai, Bendrasis Teismas mano esant tikslinga jas išnagrinėti paeiliui. Toliau bus nagrinėjamas klausimas dėl kompensacinių palūkanų.
Pirma, kiek tai susiję su žala dėl prarastos galimybės, pirmiausia reikia atmesti Komisijos argumentus, kad ieškovės nurodyta žala dėl prarastos galimybės nėra apibrėžta.
Iš tikrųjų, tvirtindama, kad Bendrasis Teismas daugeliu atvejų atmetė ieškinius dėl žalos dėl negauto pelno ar galimybės praradimo atlyginimo, nes perkančioji organizacija turi didelę diskreciją nuspręsti, su kuo sudaryti sutartį, Komisija klaidingai sugretino žalą dėl negauto pelno ir žalą dėl prarastos galimybės.
Tačiau šių dviejų žalų negalima painioti. Iš tikrųjų negautas pelnas susijęs su kompensacija už pačią nesudarytą sutartį, o galimybės praradimas susijęs su kompensacija už prarastą galimybę sudaryti minėtą sutartį (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 21 d. Sprendimo Belfass / Taryba,
T‑495/04
,
EU:T:2008:160
,
punktą ir 2011 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / EIB,
T‑461/08
,
EU:T:2011:494
,
punktą).
Aplinkybė, kad perkančioji organizacija turi didelę diskreciją pasirašydama atitinkamą sutartį, nekliudo atsirasti realiai ir apibrėžtai žalai, kaip tai suprantama pagal jurisprudenciją dėl galimybės praradimo (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Agraz ir kt. / Komisija,
C‑243/05 P
,
EU:C:2006:708
,
–
punktus ir generalinio advokato Cruz Villalón išvados byloje Giordano / Komisija,
C‑611/12 P
,
EU:C:2014:195
,
ir
punktus). Be to, aplinkybė, kad perkančioji organizacija neturi pareigos sudaryti viešojo pirkimo sutartį, nereiškia, kad negalima šiuo atveju konstatuoti galimybės praradimo. Iš tikrųjų, nors ši aplinkybė turi įtakos dalyvio tikrumui dėl konkurso laimėjimo ir susijusios žalos atlyginimo, ji negali daryti jokio poveikio tikimybei sudaryti minėtą sutartį ir galimybės praradimui. Bet kuriuo atveju, nors perkančioji organizacija iki sutarties pasirašymo gali bet kada atsisakyti sudaryti sutartį arba anuliuoti konkursą, o kandidatai ir dalyviai negali reikalauti jokios kompensacijos, šiuo atveju nebuvo nei atsisakyta sudaryti sutartį, nei anuliuotas konkursas, todėl dėl per konkursą padarytų pažeidimų ieškovė prarado galimybę jį laimėti (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 29 d. Sprendimo Vanbreda Risk & Benefits / Komisija,
T‑199/14
,
EU:T:2015:820
,
punktą).
Kaip matyti iš šio sprendimo 156 punkto, Bendrasis Teismas nusprendė, jog Komisija vykstant konkursui atlikdama tyrimą dėl interesų konflikto padarė keletą pažeidimų. Tokie pažeidimai vykstant konkursui turėjo esminę įtaką procedūrai ir ieškovės, kurios pasiūlymas užėmė antrą vietą, galimybei sudaryti sutartį. Iš tikrųjų, jei Sąjungos delegacija būtų laikiusis rūpestingumo pareigos ir būtų pakankamai išnagrinėjusi P. dalyvavimo rengiant TU apimtį, negalima atmesti galimybės, kad ji būtų nustačiusi bendrovės A. interesų konfliktą, leidžiantį ją pašalinti iš konkurso. Todėl, kai nusprendė sudaryti sutartį su konsorciumu, kuriam priklauso bendrovė A., neįsitikinusi, ar nėra šios bendrovės interesų konflikto, nors buvo rimtų įrodymų, leidžiančių manyti, kad toks konfliktas yra, Sąjungos delegacija panaikino ieškovės galimybę sudaryti sutartį.
Tokiomis aplinkybėmis nurodyta žala dėl prarastos galimybės nagrinėjamu atveju turi būti laikoma realia ir apibrėžta, nes įrodyta, kad ieškovė, kaip konkurso dalyvė, galutinai prarado galimybę sudaryti sutartį ir kad ši galimybė buvo reali, o ne hipotetinė.
Galiausiai žala tiesiogiai ir iš karto kilo dėl Sąjungos delegacijos šiuo atveju padarytų pažeidimų. Iš tiesų, sąlyga dėl tokio priežastinio ryšio buvimo turi būti vertinama atsižvelgiant į nurodomą žalą. Tačiau, nesant reikalo nustatyti, ar nagrinėjamu atveju buvo interesų konfliktas, akivaizdu, kad dėl nepakankamo tyrimo ir sutarties su konsorciumui, kuriam priklauso bendrovė A., sudarymo Sąjungos delegacija pažeidė konkurso procedūrą ir todėl darė tiesioginę įtaką ieškovės galimybei laimėti konkursą.
Kadangi ieškovė įrodė, kad Sąjungos delegacija padarė kelis pažeidimus atlikdama tyrimą dėl interesų konflikto, kad ji patyrė žalą dėl prarastos galimybės, kad ši žala yra reali ir apibrėžta ir kad ji tiesiogiai išplaukia iš minėtų pažeidimų, reikia konstatuoti, kad sąlygos atlyginti ieškovės patirtą žalą dėl galimybės praradimo yra tenkinamos.
Antra, dėl su dalyvavimu konkurso procedūroje susijusių mokesčių ir išlaidų reikia priminti, kad ūkio subjektai turi prisiimti su jų veikla susijusią riziką. Vykstant viešojo pirkimo procedūrai ši ekonominė rizika apima, be kita ko, su pasiūlymo rengimu susijusias išlaidas. Taigi tokios išlaidos tenka įmonei, kuri nusprendė dalyvauti procedūroje, nes dalyvavimas konkurse neužtikrina, kad šis konkursas bus laimėtas (pagal analogiją žr. 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo CAS Succhi di Frutta / Komisija,
C‑497/06 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2009:273
,
punktą). Šiuo klausimu Finansinio reglamento 101 straipsnyje numatyta, kad Komisija gali nuspręsti apskirtai nesudaryti sutarties. Todėl net naudingiausią pasiūlymą pateikęs dalyvis nėra užtikrintas, kad sudarys sutartį.
Todėl konkurso dalyvio mokesčiai ir išlaidos, susiję su dalyvavimu viešojo pirkimo konkurse, iš principo negali būti laikomi žala, kompensuotina priteisiant nuostolių atlyginimą (2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo CAS Succhi di Frutta / Komisija,
C‑497/06 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2009:273
,
punktas; 1998 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Embassy Limousines & Services / Parlamentas,
T‑203/96
,
EU:T:1998:302
,
punktas ir 2007 m. gegužės 8 d. Sprendimo Citymo / Komisija,
T‑271/04
,
EU:T:2007:128
,
punktas).
Vis dėlto šis principas negali būti taikomas tais atvejais, kai Sąjungos teisės pažeidimas, padarytas vykdant konkurso procedūrą, sumažino dalyvio galimybes, kad su juo bus nuspręsta sudaryti sutartį, nes tai gali pažeisti teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus (2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo CAS Succhi di Frutta / Komisija,
C‑497/06 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2009:273
,
punktas; 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo AFCon Management Consultants ir kt. / Komisija,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
punktas ir 2007 m. gegužės 8 d. Sprendimo Citymo / Komisija,
T‑271/04
,
EU:T:2007:128
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju, kadangi Bendrasis Teismas nusprendė, kad ieškovės nurodyti pažeidimai vykstant viešojo pirkimo procedūrai turėjo įtakos jos galimybėms sudaryti sutartį ir kad todėl reikia atlyginti dėl prarastos galimybės, su dalyvavimu viešojo pirkimo procedūroje susiję mokesčiai ir išlaidos yra žala, kuri gali būti atlyginta priteisus nuostolių atlyginimą.
Be to, dėl priežastinio ryšį tarp šios žalos ir Bendrojo Teismo nustatytų pažeidimų reikia priminti, kad šie pažeidimai yra konkurso procedūros pažeidimai. Todėl dėl šių pažeidimų ieškovė, kaip konkurso dalyvė, patyrė visiškai bereikalingų išlaidų, susijusių su dalyvavimu konkurse. Iš to matyti, kad ieškovės nurodoma žala kyla tiesiogiai iš Bendrojo Teismo nustatytų pažeidimų ir kad tenkinamos sąlygos atlyginti ieškovei su dalyvavimu konkurse susijusius mokesčius ir išlaidas.
Trečia, dėl kompensacinių palūkanų reikia priminti, kad, norėdamas reikalauti kompensacinių palūkanų, ieškovas turi atitikti deliktinės atsakomybės sąlygas (1976 m. birželio 2 d. Sprendimas Kampffmeyer ir kt. / EEB,
56/74–60/74
,
EU:C:1976:78
, ir 1992 m. vasario 26 d. Sprendimo Brazzelli ir kt. / Komisija,
T‑17/89, T‑21/89 ir T‑25/89
,
EU:T:1992:25
,
punktas, apeliacine tvarka patvirtintas 1994 m. birželio 1 d. Sprendimo Komisija / Brazzelli Lualdi ir kt.,
C‑136/92 P
,
EU:C:1994:211
, 42 punktu).
Iš tikrųjų deliktinės atsakomybės atveju žalos atlyginimu siekiama kiek įmanoma atkurti žalą atlyginti prašančio turtinę padėtį. Todėl kai yra tenkinamos deliktinės atsakomybės sąlygos, negalima nepaisyti nepalankių padarinių, atsiradusių dėl laiko nuo žalą nulėmusio įvykio iki kompensacijos įvertinimo, dėl to reikia atsižvelgti į infliaciją (2000 m. sausio 27 d. Sprendimo Mulder ir kt. / Taryba ir Komisija,
C‑104/89 ir C‑37/90
,
EU:C:2000:38
,
punktas ir 2005 m. liepos 13 d. Sprendimo Camar / Taryba ir Komisija,
T‑260/97
,
EU:T:2005:283
,
punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 1994 m. vasario 3 d. Sprendimo Grifoni / Komisija,
C‑308/87
,
EU:C:1994:38
,
punktą). Taigi kompensacinėmis palūkanomis iš esmės siekiama kompensuoti laiką, praėjusį iki tada, kai patirtos žalos dydį įvertina teismas, nepriklausomai nuo jokio skolininko vėlavimo (2015 m. vasario 12 d. Sprendimo Komisija / IPK International,
C‑336/13 P
,
EU:C:2015:83
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju, kadangi, kaip matyti iš šio sprendimo 197 ir 198 punktų, ieškovei turi būti kompensuota žala, kurią ji patyrė dėl su dalyvavimu konkurse susijusių mokesčių ir išlaidų, ir kadangi kompensacija siekiama kiek įmanoma labiau atkurti ieškinį pateikusios šalies turtinę padėtį, ieškovės reikalavimas atlyginti žalą, kurią sudaro su dalyvavimu konkurse susiję mokesčiai ir išlaidos kartu su kompensacinėmis palūkanomis, turi būti pripažintas pagrįstu.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovės reikalavimą atlyginti žalą, patirtą dėl galimybės laimėti nagrinėjamą konkursą praradimo ir dėl su dalyvavimu konkurse susijusių mokesčių ir išlaidų, kartu su kompensacinėmis palūkanomis reikia patenkinti, o likusią ieškinio dalį atmesti.
2.

Dėl kompensavimo
Kalbant apie žalos, atsiradusios dėl su dalyvavimu konkurse susijusių mokesčių ir išlaidų ir dėl galimybės praradimo, įvertinimą, pažymėtina, kad ieškovė nurodo, kad pirmoji sudaro 22916 EUR. Ši suma pagrįsta oficialia ieškovės apskaita, kurią ji už 2010 m. pateikė Graikijos administracijai. Be to, prie šios sumos reikėtų pridėti kompensacines palūkanas, apskaičiuotas pagal atitinkamu laikotarpiu Graikijoje galiojusią palūkanų normą, t. y. 3,67 % 2010 m. spalio mėn., padidintą dviem procentiniais punktais. Palūkanos turėtų būti pradėtos skaičiuoti nuo pirmos mėnesio, einančio po mėnesio, kurį ieškovė ėmėsi paskutinių veiksmų prieš pradėdama teismo procesą, dienos. Kadangi pastabos ombudsmenui buvo pateiktos 2013 m. vasario 27 d., palūkanos turėtų būti skaičiuojamos nuo 2013 m. kovo 1 d.
Dėl antrosios žalos dalies ieškovė tvirtina, kad kadangi ji turėjo realią galimybę laimėti konkursą, ši žala turi būti įvertinta 1002125 EUR, t. y. 50 % konsorciumo, kuriam ji priklauso, pasiūlymo, pateikto vykdant minėtą pirkimą, sumos.
Ieškovė taip pat reikalauja, kad kompensacijos suma būtų padidinta 8 % delspinigiais, skaičiuojamais nuo priteistos sumos ir nuo teismo sprendimo priėmimo dienos iki realaus sumokėjimo dienos.
Komisija mano, kad ieškovės nurodyti su dalyvavimu konkurse susiję mokesčiai ir išlaidos yra nepagrįsti ir kad A 11 priede pateiktas dokumentas neįrodo, kad ji realiai patyrė šias išlaidas. Be to, Komisija tvirtina, kad ieškovė nepatikslina, kokiu teisiniu pagrindu remdamasi prašo atlyginti delspinigius, ir nenurodo, kaip turėtų būti apskaičiuota jų norma ir nuo kada jie turėtų būti skaičiuojami.
Komisija priduria, kad ieškovės nurodyta kompensuotinos žalos suma, susijusi su prarasta galimybe, yra akivaizdžiai per didelė. Priešingai, nei teigia ieškovė, 50 % pasiūlymo sumos negali būti laikoma teisinga ir pagrįsta kompensacija.
Pirma, šiuo klausimu reikia pažymėti, kad perskaičius ieškinio A 11 priedą negalima nustatyti, kas priskirtina šiame dokumente nurodytai „Bendrųjų išlaidų“ kategorijai arba kodėl šios išlaidos skaičiuojamos nuo 12, 14 ar 18 darbo dienos. Paklausta apie tai per teismo posėdį, ieškovė negalėjo pateikti daugiau paaiškinimų.
Antra, dėl kompensacinių palūkanų reikia pažymėti, kad ieškovė nepateikė jokio įrodymo, galinčio patvirtinti, kad su dalyvavimu konkurse susiję mokesčiai ir išlaidos, jei būtų investuoti, būtų davę palūkanų, kurių norma būtų buvusi lygi 2010 m. spalio mėn. Graikijoje galiojusiai palūkanų normai, padidintai dviem procentiniais punktais (šiuo klausimu žr. 2000 m. sausio 27 d. Sprendimo Mulder ir kt. / Taryba ir Komisija,
C‑104/89 ir C‑37/90
,
EU:C:2000:38
,
punktą ir 2008 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Agraz ir kt. / Komisija,
T‑285/03
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2008:526
,
punktą).
Be to, ieškovė nepateikė jokių įrodymų, galinčių patvirtinti, kad pastabų ombudsmenui pateikimas šiuo atveju yra paskutinis ikiteisminis jos atliktas veiksmas.
Trečia, reikia konstatuoti, kad ieškovė savo raštuose nepateikė jokio įrodymo, kuris patvirtintų žalos, patirtos dėl prarastos galimybės, dydį. Be to, paklausta apie tai per posėdį, ji Bendrajam Teismui negalėjo nurodyti jos skaičiavimus patvirtinančių dokumentų.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad nors žala dėl galimybės praradimo ir dėl su dalyvavimu konkurse susijusių mokesčių ir išlaidų kaip atlygintina žala iš principo yra pakankamai įrodyta, šios žalos dydis nėra pakankamai tiesiogiai nustatytinas, kad Bendrasis Teismas galėtų nuspręsti dėl ieškovės reikalaujamų sumų arba nustatyti kitą dydį, atsižvelgdamas į byloje esančius įrodymus.
Kadangi žalos vertinimo klausimo išspręsti neįmanoma, siekiant proceso ekonomijos iš pradžių reikia priimti tarpinį sprendimą dėl Sąjungos atsakomybės. Dėl Komisijos pažeidimų atsiradusios žalos dydis bus nustatytas vėliau šalių susitarimu arba, šalims nesusitarus, Bendrojo Teismo sprendimu (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo ATC ir kt./Komisija,
T‑333/10
,
EU:T:2013:451
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto šiuo klausimu tiek šalys, tiek Bendrasis Teismas turi atsižvelgti į toliau nurodomas aplinkybes.
Pirmiausia reikia atsižvelgti į tai, jog kalbant apie šį konkursą ieškovės, kuri priklauso konsorciumui, kompensacijos dalis turi atitikti dalyvavimo konsorciume apimtį.
Antra, kalbant apie su dalyvavimu konkurse susijusius mokesčius ir išlaidas, pirmiausia reikia atsižvelgti į ieškovės nurodytų „bendrųjų išlaidų“ konkrečią dalį, susijusią su dalyvavimu konkurse, ir šiam dalyvavimui reikalingų darbo dienų skaičių.
Dėl kompensacinių palūkanų reikia atsižvelgti į tai, kad laikotarpio, suteikiančio teisę į valiutos revalvaciją, pradžia ir trukmė turi būti nustatytos atitinkamai pirmą mėnesio, ėjusio po to mėnesio, kurį ieškovė paskutinį kartą ėmėsi ikiteisminių veiksmų, dieną ir sprendimo, kuriuo nustatoma pareiga atlyginti žalą, paskelbimo dieną. Kalbant apie kompensacinių palūkanų normą, būtina atsižvelgti į tai, kad pinigų nuvertėjimas laikui bėgant iš esmės atitinka Eurostato (Europos Sąjungos statistikos tarnybos) nustatytą metinę infliacijos normą atitinkamu laikotarpiu valstybėje narėje, kurioje įsisteigusi ieškovė.
Trečia, dėl galimybės praradimo būtina atsižvelgti į tai, kokia buvo tikimybė, kad ieškovė būtų laimėjusi konkursą, jei nebūtų Bendrojo Teismo nustatytų pažeidimų. Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia įvertinti tikimybę, ar kruopštus tyrimas būtų lėmęs bendrovės A. pasiūlymo atmetimą, atsižvelgiant į tai, jog interesų konfliktas gali pateisinti konkurso dalyvio pašalinimą tik jei tokia situacija lemia nesąžiningą konkurenciją, ar perkančioji organizacija būtų ėmusis priemonių pašalinti pranašumą, kylantį dėl interesų konflikto, ir ar ji būtų galėjusi atšaukti viešojo pirkimo procedūrą. Taip pat reikia atsižvelgti į tai, jog kadangi ieškovės pasiūlymas užėmė antrą vietą, ji turėjo labai dideles galimybes laimėti konkursą, jei bendrovės A. pasiūlymas būtų buvęs atmestas. Galiausiai reikia atsižvelgti į tai, kad šiuo atveju perkančioji organizacija nepasinaudojo Finansiniame reglamente numatyta galimybe atsisakyti sudaryti sutartį arba atšaukti viešojo pirkimo procedūrą.
Taip pat reikia atsižvelgti į grynąjį pelną, kurį būtų gavusi ieškovė iš sutarties vykdymo. Šiuo atžvilgiu reikia nustatyti grynojo pelno maržą, kuri paprastai gaunama vykdant panašias sutartis.
Atsižvelgiant į visa tai ir norint nustatyti visą dėl prarastos galimybės kompensuotiną sumą, reikia įvertinti grynąjį pelną ir tikimybę laimėti konkursą.
Paliekant Bendrajam Teismui galimybę dėl šio klausimo sprendimą priimti vėliau, reikia pasiūlyti šalims susitarti dėl sumos, atsižvelgiant į pirma išdėstytus motyvus, ir per tris mėnesius nuo šio sprendimo paskelbimo pranešti Bendrajam Teismui jų bendru sutarimu nustatytą mokėtiną sumą, o nesudarius tokio susitarimo – per tą patį terminą pateikti Bendrajam Teismui jų siūlomas sumas (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo ATC ir kt./Komisija,
T‑333/10
,
EU:T:2013:451
,
punktą).
Galiausiai, kalbant apie ieškovės reikalavimą, kad kompensacijos suma turi būti padidinta 8 % delspinigiais, skaičiuojamais nuo priteistos sumos ir nuo teismo sprendimo paskelbimo dienos iki faktinio sumokėjimo dienos, iš jurisprudencijos matyti, kad pareiga mokėti delspinigius atsiranda nuo sprendimo, kuriuo konstatuojama pareiga atlyginti žalą, net ir tais atvejais, kai pirmajame etape Bendrasis Teismas tarpiniu sprendimu nustato pareigą atlyginti žalą, o žalos dydžio nustatymą atideda vėlesniam etapui (1979 m. spalio 4 d. Sprendimo Dumortier ir kt. / Taryba,
64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ir 45/79
,
EU:C:1979:223
,
punktas; 1984 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Birra Wührer ir kt. / Taryba ir Komisija,
256/80, 257/80, 265/80, 267/80, 5/81, 51/81 ir 282/82
,
EU:C:1984:341
,
punktas ir 1990 m. birželio 26 d. Sprendimo Sofrimport / Komisija,
C‑152/88
,
EU:C:1990:259
,
punktas).
Taikytina palūkanų norma apskaičiuojama pagal atitinkamu laikotarpiu Europos Centrinio Banko (ECB) pagrindinėms refinansavimo operacijoms nustatytą normą, pridėjus du procentinius punktus (2005 m. kovo 17 d. Sprendimo AFCon Management Consultants ir kt. / Komisija,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
punktas; 2008 m. lapkričio 26 d.Agraz ir kt. / Komisija,
T‑285/03
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2008:526
,
punktas ir 2014 m. lapkričio 25 d. Sprendimo Safa Nicu Sepahan / Taryba,
T‑384/11
,
EU:T:2014:986
,
punktas).
Todėl galimybės praradimo ir su dalyvavimu susijusių mokesčių bei išlaidų, įskaitant ir su šiomis išlaidomis siejamas kompensacines palūkanas, kompensacija turi būti mokama kartu su delspinigiais, skaičiuojamais nuo šio sprendimo paskelbimo iki visiško apmokėjimo, taikant palūkanų normą, kurią ECB nustato savo pagrindinėms perfinansavimo operacijoms, padidintą dviem procentiniais punktais.
IV.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Reikia atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Europos Sąjunga turi atlyginti
Vakakis kai Synergates – Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton
patirtą žalą dėl prarastos galimybės laimėti viešojo pirkimo konkursą „Maisto saugumo sistemos stiprinimas Albanijoje“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL) ir su dalyvavimu šiame konkurse susijusius mokesčius ir išlaidas.

2.
Kartu su šios rezoliucinės dalies 1 punkte nurodyta kompensacija turi būti sumokėti delspinigiai, skaičiuojami nuo šio sprendimo paskelbimo iki visiško atsiskaitymo, pagal Europos centrinio banko pagrindinėms refinansavimo operacijoms nustatytą palūkanų normą, padidintą dviem procentiniais punktais.

3.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

4.
Per tris mėnesius nuo sprendimo paskelbimo bylos šalys praneša Bendrajam Teismui jų bendru susitarimu nustatytą žalos atlyginimo sumą.

5.
Jei šalys nesusitars, per tą patį terminą jos nurodo Bendrajam Teismui sumas, kurių jos reikalauja.

6.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Forrester
Półtorak
Perillo
Paskelbta 2018 m. vasario 28 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge
Parašai.
Turinys

I. Ginčo aplinkybės

II. Procesas ir šalių reikalavimai

III. Dėl teisės

A. Dėl priimtinumo

1. Dėl ieškinio priimtinumo

2. Dėl ieškovės argumentų priimtinumo

B. Dėl esmės

1. Dėl Sąjungos atsakomybės atsiradimo sąlygų

a) Dėl neteisėtumo

1) Dėl tariamo neteisėtumo, siejamo su nepakankama viešojo pirkimo procedūros priežiūra ir bendrovės A. interesų konfliktu

i) Dėl teisės normų, suteikiančių teisių privatiems asmenims, egzistavimo

ii) Dėl pakankamai aiškaus pažeidimo buvimo

2) Dėl nurodomo neteisėtumo, grindžiamo vėlavimu pranešti ieškovei apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo ir sutarties pasirašymo

b) Dėl žalos ir priežastinio ryšio

1) Dėl priežastinio ryšio tarp nurodomo neteisėtumo, grindžiamo vėlavimu pranešti ieškovei apie sprendimą dėl konkurso laimėtojo ir sutarties pasirašymo, ir nurodomos žalos

2) Dėl nurodomos žalos ir priežastinio ryšio tarp neteisėtumo, susijusio su nepakankama viešųjų pirkimų procedūros priežiūra, ir minėtos žalos

i) Dėl žalos dėl negauto pelno

ii) Dėl žalos, susijusios su išlaidomis dėl viešojo pirkimo konkurso procedūros teisėtumo ginčijimo

iii) Dėl žalos, susijusios su prarasta galimybe dalyvauti kituose konkursuose ir juos laimėti

iv) Dėl žalos, susijusios su prarasta galimybe, taip pat su išlaidomis ir mokesčiais, susijusiais su dalyvavimu viešojo pirkimo konkurse

2. Dėl kompensavimo

IV. Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.