CELEX: 62019TJ0305
Eiropas Savienības preču zīme
Iebildumu process
Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību
Vārdiska preču zīme “welmax”
Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “valmex”
Termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai apelācijas padomē
Nokavējums
Termiņa sākums
Paziņošana
Pierādījums par nosūtīšanu ar ierakstīto vēstuli
Paziņošana pa e‑pastu
Pienākuma samaksāt apelācijas nodevu noteiktajā termiņā neievērošana
Apelācijas sūdzība, kas uzskatāma par neiesniegtu
Lūgumu novērst trūkumus tvērums
Regulas (ES) 2017/1001 68. panta 1. punkts
Deleģētās regulas (ES) 2018/625 23. un 56. līdz 58. pants

)
[
..
]
Juridiskais pamatojums
Prasības pamatošanai prasītāja būtībā izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz Regulas 2017/1001 68. panta 1. punkta, to lasot kopsakarā ar Regulas 2018/625 23. panta 3. punktu, pārkāpumu. Šo vienīgo prasības pamatu veido trīs iebildumi par kļūdām vērtējumā, kas attiecas, pirmkārt, uz Iebildumu nodaļas lēmuma paziņošanas datumu, otrkārt, termiņa, kurā iesniedzama apelācijas sūdzība par minēto lēmumu, beigu datumu un, treškārt, termiņa, kurā ir maksājama apelācijas nodeva saistībā ar minēto lēmumu, beigu datumu.
[..]
Par apelācijas nodevas samaksas termiņa ievērošanu un par EUIPO lūgumu novērst trūkumus tvērumu
Saskaņā ar judikatūru Regulas Nr. 207/2009 60. pants (tagad Regulas 2017/1001 68. panta 1. punkts) ir vienveidīgi jāinterpretē tādējādi, ka apelācijas nodevas samaksa ir nepieciešama, lai apelācijas sūdzība tiktu uzskatīta par iesniegtu, no kā izriet, ka šī samaksa ir saistīta ar apelācijas sūdzības iesniegšanu un šī samaksa, tāpat kā minētā iesniegšana, ir jāveic divu mēnešu laikā, sākot no pārsūdzamā lēmuma paziņošanas datuma. Četru mēnešu termiņš, sākot no lēmuma paziņošanas, ir piemērojams vienīgi rakstveida paziņojuma, kurā izklāstīts apelācijas pamatojums, iesniegšanai, nevis apelācijas nodevas samaksai (spriedums, 2014. gada 21. maijs, Melt Water/ITSB (NUEVA),
T‑61/13
,
EU:T:2014:265
,
31.
punkts).
Konkrētajā lietā divu mēnešu apelācijas nodevas samaksas termiņš, kurš sācies līdz ar paziņošanu, kas veikta ar 2018. gada 21. septembra e‑pasta vēstuli, beidzās 2018. gada 21. novembrī.
Taču prasītāja pārskaitīja
EUIPO
apelācijas nodevu 2018. gada 21. decembrī un tas to saņēma 2018. gada 24. decembrī.
Ir jāsecina, ka apelācijas nodeva ir tikusi samaksāta novēloti – pēc termiņa, kas noteikts apelācijas sūdzības iesniegšanai un nodevas samaksai, beigšanās, kura notika 2018. gada 21. novembrī.
Šo secinājumu nevar atspēkot prasītājas arguments, kas balstīts uz apgalvotajiem lūgumiem novērst “formālus trūkumus”, kuri izrietot no divām
EUIPO
2018. gada 26. novembra vēstulēm (skat. šā sprieduma 16. un 17. punktu).
Šajā ziņā, ņemot vērā Deleģētās regulas 2018/625 23. pantu, ir jāprecizē šādu trūkumu novēršanas lūgumu, kas iesniegti pēc apelācijas sūdzības iesniegšanai un nodevas samaksai noteiktā termiņa beigām, tvērums.
Tādējādi ir jānorāda, ka Deleģētās regulas 2018/625 23. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētās iespējas novērst trūkumus, lai izvairītos no apelācijas sūdzības nepieņemamības, attiecas nevis uz apelācijas nodevas nesamaksu, bet gan tikai uz apelācijas sūdzības iesniedzēja vārdu/nosaukumu un adresi, tā pārstāvja vārdu/nosaukumu un darījumdarbības adresi vai strīdīgo preču un pakalpojumu skaidru un nepārprotamu identifikāciju.
Turpretim ir jāsecina, ka apelācijas nodevas nesamaksa noteiktajā termiņā nevar būt trūkumu novēršanas priekšmets Deleģētās regulas 2018/625 23. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Saskaņā ar šīs pašas regulas 23. panta 3. punktu, ja apelācijas nodeva ir samaksāta pēc noteiktā termiņa beigām, apelācijas sūdzība tiek uzskatīta par neiesniegtu un nepastāv iespēja novērst šo trūkumu, izņemot
restitutio in integrum
, uz ko attiecas specifisks režīms, kurš ir paredzēts Regulas 2017/1001 104. pantā.
Ir taisnība – lai gan šāds termiņš jau ir beidzies,
EUIPO
, kā šajā lietā tas to izdarījis ar savu otro 2018. gada 26. novembra vēstuli, var ļaut attiecīgajam procesa dalībniekam paust nostāju un iesniegt šim birojam iespējamos lietderīgos pierādījumus, it īpaši attiecībā uz iespējamiem neparedzētiem apstākļiem vai nepārvaramu varu, vai arī atvainojamu maldību, kas varētu pamatot apelācijas nodevas nesamaksu noteiktajā termiņā.
Tomēr prasītāja nav nedz pierādījusi, nedz pat apgalvojusi neparedzētu apstākļu, nepārvaramas varas vai atvainojamas maldības esamību, kas tai liegtu samaksāt nodevu noteiktajā termiņā, t.i., 2018. gada 21. novembrī. It īpaši
EUIPO
nebija jāatgādina prasītājai par nepieciešamību samaksāt apelācijas nodevu noteiktajā termiņā, jo šī prasība skaidri un nepārprotami izriet no Regulas 2017/1001 68. panta 1. punkta, kas bija zināms prasītājai.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru no Savienības regulējuma, kas attiecas uz procesuālajiem termiņiem, piemērošanas var atkāpties tikai tad, ja pastāv ārkārtas apstākļi, ņemot vērā, ka šo noteikumu stingra piemērošana atbilst tiesiskās drošības prasībai un vajadzībai novērst jebkādu patvaļīgu rīcību tiesas spriešanā. Neatkarīgi no tā, vai šie apstākļi ir kvalificēti kā neparedzēti apstākļi vai nepārvarama vara, vai arī kā atvainojama maldība, tie katrā ziņā ietver subjektīvu elementu, kas ir saistīts ar personas, kura rīkojas labā ticībā, pienākumu izrādīt visu rūpību un uzmanību, kāda no samērā informēta uzņēmēja tiek prasīta attiecībā uz sekošanu procesa gaitai un paredzēto termiņu ievērošanu (skat. spriedumu, 2014. gada 21. maijs, NUEVA,
T‑61/13
,
EU:T:2014:265
,
38.
punkts un tajā minētā judikatūra; rīkojumu, 2019. gada 9. oktobris, Esim Chemicals/EUIPO – Sigma‑Tau Industrie Farmaceutiche Riunite (ESIM Chemicals),
T‑713/18
, nav publicēts,
EU:T:2019:744
,
34.
punkts). Tas tā nav prasītājas gadījumā šajā lietā.
Turklāt ir jānorāda, ka prasītājai pēc tam, kad
EUIPO
ar otro 2018. gada 26. novembra vēstuli to bija informējis par apelācijas nodevas nesamaksu noteiktajā termiņā un risku, ka tās apelācijas sūdzība līdz ar to tiks atzīta par neiesniegtu, nebija atņemta pārsūdzības iespēja pašā
EUIPO
. Proti, pat ja tiktu pieņemts, ka prasītāja būtu paredzējusi norādīt, ka, lai gan tā ir izrādījusi visu lietas apstākļos prasīto uzmanību, tai nav bijis iespējams ievērot apelācijas nodevas samaksas termiņu, tai bija pieejama
restitutio in integrum
procedūra
EUIPO
un tā varēja iesniegt lūgumu saskaņā ar Regulas 2017/1001 104. pantu (skat. spriedumu, 2014. gada 21. maijs, NUEVA,
T‑61/13
,
EU:T:2014:265
,
43.
punkts un tajā minētā judikatūra). Taču prasītāja nav iesniegusi nekādu lūgumu par
restitutio in integrum
atbilstoši minētajam pantam.
Ir taisnība, ka prasītāja savā 2018. gada 20. decembra vēstulē deva mājienu uz procesa turpinājumu. Tomēr tā nav iesniegusi nekādu pieprasījumu par procesa turpinājumu saskaņā ar Regulas 2017/1001 105. pantu. Katrā ziņā šāds pieprasījums būtu noraidāms, jo minētais pants – saskaņā ar tā 2. punktu – nav piemērojams minētās regulas 68. pantā paredzētajiem termiņiem, tādiem kā apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņš un apelācijas nodevas samaksas termiņš.
Galu galā ir jāsecina, ka, lai gan apstrīdētā lēmuma 10. punktā Apelācijas padome kļūdaini uzskatīja, ka Iebildumu nodaļas lēmums prasītājai tika paziņots ar 2018. gada 20. jūlija ierakstītu vēstuli un ka apelācijas nodevas samaksas termiņš bija beidzies 2018. gada 20. septembrī, tomēr šī kļūda tātad nevar būt pamats apstrīdētā lēmuma atcelšanai. Proti, Apelācijas padomes secinājums, saskaņā ar kuru apelācijas nodevas, kas saņemta 2018. gada 24. decembrī, samaksa ir uzskatāma par novēlotu, var balstīties uz paziņošanas, kura veikta ar 2018. gada 21. septembra e‑pasta vēstuli, datumu, kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma 11. punkta.
Tātad apstrīdētā lēmuma 12. punktā Apelācijas padome pamatoti uzskatīja, ka prasītājas apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu nav iesniegta, būtībā secinot, ka, pat pamatojoties uz prasītājas apgalvoto – un šajā lietā Vispārējās tiesas konstatēto – paziņošanas datumu, proti, 2018. gada 21. septembri, apelācijas nodeva, kas saņemta 2018. gada 24. decembrī, tomēr tika samaksāta novēloti.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, vienīgais prasības pamats un tātad prasība kopumā ir jānoraida, nepastāvot nepieciešamībai lemt par prasītājas otrā un trešā prasījuma pieņemamību.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (devītā palāta)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Welmax + sp. z o. o. sp.k
.
atlīdzina tiesāšanās izdevumus
.

Costeira
Gratsias
Kancheva
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2020. gada 8. jūlijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.