CELEX: 62020CJ0075
Преюдициално запитване
Митнически съюз
Митнически кодекс на Общността
Регламент (ЕИО) № 2913/92
Член 29, параграф 1
Член 32, параграф 1, буква д), подточка i)
Митнически кодекс на Съюза
Регламент (ЕС) № 952/2013
Член 70, параграф 1
Член 71, параграф 1, буква д), подточка i)
Определяне на митническата стойност
Договорна стойност
Корекция
Цена, включваща доставката на границата

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 29, параграф 1 и на член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 302, 1992 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 5, стр. 58) (наричан по-нататък „Митническият кодекс на Общността“) и на член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза (
ОВ L 269, 2013 г., стр. 1
; наричан по-нататък „Митническият кодекс на Съюза“).
Това запитване е отправено в рамките на спор между „Lifosa“ UAB (наричано по-нататък „вносителят“) и Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Митническа служба към Министерството на финансите, Литва) по повод на решението на митническите органи да наложат на вносителя корекция на митническата стойност на внесените стоки.
Правна уредба
Правото на Съюза
Митнически кодекс на Общността
Член 29, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността предвижда:
„Митническата стойност на внасяни стоки е договорната им стойност, а именно, платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с разпоредбите на членове 32 и 33, при условие че:
[…]
б)
продажбата или цената не са подчинени на условия или съображения, чиято стойност по отношение на подлежащите на остойностяване стоки не може да бъде определена;
[…]“.
Текстът на член 29, параграф 3, буква а) от този кодекс е следният:
„Действително платената цена или подлежащата на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати за внасяните стоки на продавача или в полза на продавача, като включва всички плащания, които са извършени или трябва да се извършат като условие за продажбата, от купувача на продавача или от купувача на трета страна за удовлетворяване на задължения на продавача. Плащането не е задължително да бъде във формата на превеждане на пари. То може да се извърши и чрез акредитив или други договоряеми инструменти и може да бъде пряко или косвено“.
Член 32, параграфи 1—3 от посочения кодекс гласи:
„1.   При определяне на митническата стойност съгласно член 29, към действително платената или подлежаща на плащане цена за внасяните стоки се прибавят:
[…]
д)
i) транспортните и застрахователните разходи за внасяните стоки
[…]
до мястото на въвеждане на стоките на митническата територия на Общността.
2.   Всеки елемент, който се добавя към действително платената или подлежащата на плащане цена във връзка с прилагането на този член се основава само на обективни и подлежащи на количествена оценка данни.
3.   При определяне на митническата стойност не се добавят никакви елементи към действително платената или подлежаща на плащане цена, освен посочените в този член“.
Регламент (ЕИО) № 2454/93
Член 164, буква в) от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент № 2913/92 (
ОВ L 253, 1993 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3), който се съдържа в част I, дял V, глава 4, озаглавена „Разпоредби относно транспортните разходи“ от този регламент, гласи:
„При прилагането на член 32, параграф 1, буква д) […] от [Митническия кодекс на Общността]:
[…]
в)
когато транспортът е безплатен или предоставен от купувача, в МОС се включват транспортни разходи до мястото на влизане, изчислени на база на навлото, което обикновено се прилага за същия вид транспорт“.
Митнически кодекс на Съюза
Член 70 от Митническия кодекс е озаглавен „Метод за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност“ и гласи:
„1.   Базата за митническата стойност на стоките е договорната стойност, тоест действително платената или подлежащата на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза, коригирана при необходимост.
2.   Действително платената или подлежащата на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати на продавача или която купувачът е платил или трябва да плати на трета страна в полза на продавача за внасяните стоки, и включва всички суми, които са платени или трябва да бъдат платени като условие за продажбата на внасяните стоки.
3.   Договорната стойност се прилага, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
[…]
б)
продажбата или цената не зависят от условия или съображения, които не могат да получат стойностно изражение по отношение на подлежащите на остойностяване стоки;
[…]“.
Член 71 от този кодекс е озаглавен „Елементи на договорната стойност“ и гласи:
„1.   При определяне на митническата стойност съгласно член 70, към действително платената или подлежащата на плащане цена за внасяните стоки се прибавят:
[…]
д)
следните разходи до мястото, на което стоките са въведени на митническата територия на Съюза:
i)
разходите за транспорт и застраховка за внасяните стоки;
[…]
2.   Всеки елемент, който се добавя към действително платената или подлежащата на плащане цена съгласно параграф 1, се основава само на обективни и подлежащи на количествена оценка данни.
3.   При определяне на митническата стойност не се добавят никакви елементи към действително платената или подлежаща на плащане цена, освен посочените в настоящия член“.
Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2447
Член 138 от регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2447 на Комисията от 24 ноември 2015 година за определяне на подробни правила за прилагането на някои разпоредби на Регламент № 952/2013 (
ОВ L 343, 2015 г., стр. 558
), озаглавен „Транспортни разходи“, предвижда в параграф 3:
„Когато транспортът е безплатен или се осигурява от купувача, транспортните разходи, които се включват в митническата стойност на стоките, се изчисляват съгласно обичайно прилаганата тарифа на навлото за същите видове транспорт“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
Вносителят е установено в Литва дружество, което произвежда по-специално торове. В изпълнение на договор, сключен на 23 септември 2011 г., в периода от 1 януари 2014 г. до 31 октомври 2016 г. това дружество купува от посредника „Transchema“ UAB и внася на митническата територия на Съюза различни количества техническа сярна киселина, произведена от установеното в Беларус дружество Naftan JSC (наричано по-нататък „производителят“).
За всяка сделка е сключен допълнителен договор, в който е уговорена специална цена, като се посочва „Доставено на граница“ (DAF), според код по Инкотермс DAF, който е част от Инкотермс 2000, издадени от Международната търговска камара, по силата на който всички разходи за превоз на внасяните стоки се поемат от производителя до мястото на доставката, уговорено на границата.
Като митническа стойност на декларираните от вносителя стоки се посочват действително платените суми, както последните са посочени в издадените фактури от посредника.
При извършена проверка митническото бюро в Каунас (Литва) установява, че така декларираната митническа стойност на внасяните стоки е по-ниска от действително направените от производителя разходи за железопътен превоз на тези стоки до гранично-пропускателния пункт. Тъй като счита, че тези транспортни разходи трябва да се добавят към договорната стойност на посочените стоки, на 9 февруари 2017 г. митническата служба на Каунас приема решение, с което коригира декларираната от вносителя митническа стойност, като добавя към нея транспортните разходи за същите стоки извън митническата територия на Съюза. Поради това жалбоподателят е задължен да заплати суми в размер на: 25876 EUR — корекцията на тази митническа стойност, 412 EUR — лихви за забава върху съответната част от неплатените мита, 187152 EUR — дължимият при вноса данък върху добавената стойност, 42492 EUR — лихви за забава върху този данък, като и имуществена санкция в размер на 42598 EUR.
Вносителят оспорва това решение по административен ред пред митническия отдел към Министерството на финансите, който го потвърждава.
Вносителят подава жалба пред Vilniaus apygardos administracinis teismas (Окръжен административен съд Вилнюс, Литва).
С решение от 28 ноември 2017 г. Vilniaus apygardos administracinis teismas (Окръжен административен съд Вилнюс) отхвърля като неоснователна жалбата на вносителя, който обжалва това решение пред Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва).
Според запитващата юрисдикция страните в главното производство не спорят, че продажната цена на внасяните стоки включва разходите за доставка на границата, които се дължат от производителя съгласно договорените условия за доставка, описани в точка 11 от настоящото съдебно решение.
Освен това този съд пояснява, че посочената от вносителя в неговите митнически декларации митническата стойност на тези стоки се състои от платените за посочените стоки суми и че те съответствали на реалната стойност на стоките. За сметка на това така декларираната митническа стойност била по-ниска от направените от производителя разходи за железопътен транспорт на същите стоки до литовската граница.
В това отношение митническите органи изтъкват, че при липсата на корекция на договорната стойност на внасяните стоки, при която да се добавят направените от производителя разходи за транспорт, с цел да се определи митническата стойност на тези стоки, митническите декларации не отразяват всички елементи на посочените стоки, които имат икономическа стойност.
Обратно, вносителят изтъква, че продажната цена на внасяните стоки отразява реалната им стойност, тъй като, от една страна, производителят няма възможност да преработва или складира тези стоки, и от друга страна, рециклирането на посочените стоки е свързано с много високи разходи. При това положение, макар тази цена да не покривала всички направени от производителя разходи за транспорт, посочената цена оставала обоснована и икономически изгодна за него, тъй като размерът на екологичния данък, начисляван в Беларус с оглед на рециклирането на внасяните стоки, надвишавал размера на декларираната митническа стойност и разходите за транспорт на тези стоки.
В конкретния случай запитващата юрисдикция иска да установи дали за целите на определянето на митническата стойност на внесените стоки член 29, параграф 1 и член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Общността, както и член 70, параграф 1 и член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Съюза изискват към договорната цена на тези стоки да се добавят разходите за техния транспорт в положение като разглежданото в главното производство, при което, макар условията за продажбата на тези стоки включва разходите за транспорт, тези понесени от производителя разходи надвишават цената, на която последният продава стоките на вносителя.
При тези условия Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва) решава да спре производството по делото и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 29, параграф 1 и член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от [Митническия кодекс на Общността], както и член 70, параграф 1 и член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от [Митническия кодекс на Съюза] да се тълкуват в смисъл, че договорната стойност трябва да се коригира, за да се включат всички действително направени от […] производителя разходи за транспортирането на стоките до мястото на въвеждането им на митническата територия на Съюза, когато, както в настоящия случай, 1) […] задължението за покриване на тези разходи се поема от […] производителя и 2) тези разходи за транспорт надвишават цената, която е договорена и действително платена […] от вносителя, но 3) цената, която е действително платена […] от вносителя, съответства на реалната стойност на стоките, въпреки че тази цена е недостатъчна за покриване на всички направени от […] производителя разходи за транспорт?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 29, параграф 1 и член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Общността, както и член 70, параграф 1 и член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Съюза трябва да се тълкуват в смисъл, че за да се определи митническата стойност на внесените стоки, към договорната им стойност следва да се добавят разходите, които производителят действително е направил за транспорта на тези стоки до мястото на въвеждането им на митническата територия на Съюза, при положение че съгласно договорените условия за доставка производителят има задължението да заплати тези разходи, и макар и те да надвишават действително платената от вносителя цена, последната съответства на реалната стойност на стоките.
Преди всичко останало трябва да се припомни, че правото на Съюза относно митническото остойностяване цели да установи справедлива, еднообразна и обективна система, която изключва използването на субективно определени или фиктивни митнически стойности. Поради това митническата стойност трябва да отразява реалната икономическа стойност на внесената стока и да отчита всички елементи на тази стока, които имат икономическа стойност. Макар действително платената цена на стоките по общо правило да формира базата при изчисляване на митническата стойност на тези стоки, тази цена е параметър, който евентуално трябва да бъде коригиран, когато това е необходимо, за да се избегне определянето на произволна или фиктивна митническа стойност (решение от 20 юни 2019 г., Oribalt Rīga,
C‑1/18
,
EU:C:2019:519
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че цената, заплатена за внасяните стоки, съответства на реалната им стойност и че няма никакво основание да се твърди, че действително платената от вносителя цена за тези стоки е фиктивна, тъй като е следствие от измама или злоупотреба с право.
Следователно спорът в главното производство не изглежда да се отнася до произволна или фиктивна митническа стойност — обстоятелство, което запитващата юрисдикция ще бъде длъжна да провери — а се засяга единствено въпроса дали в случай като разглеждания в главното производство, за да се определи митническата стойност на внасяните стоки, член 29, параграф 1 и член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Общността, както и член 70, параграф 1 и член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Общността налагат към договорната стойност на тези стоки да се добавят разходите за транспорт, заплатени от производителя съгласно договорните условия и включени в продажната цена, при положение че тази цена не покрива всички направени транспортни разноски.
На първо място, съгласно член 29, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността и съгласно член 70, параграф 1 от Митническия кодекс на Съюза договорна стойност на внасяните стоки съставлява „базата“ при определянето на митническата стойност на тези стоки. Определени други елементи могат да бъдат добавяни единствено като допълнение към тази база, за да може съгласно член 32 от Митническия кодекс на Общността и съгласно член 71 от Митническия кодекс на Съюза да бъде отразена реалната икономическа стойност на тези стоки.
Макар член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Общността и член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Съюза да позволяват да се допълни действително платената цена, като бъдат добавени разходите за транспорт, тези разпоредби изискват тези разходи вече да не са били включени в тази цена, какъвто е случаят, когато условията за продажба предвиждат цена „Доставено на граница“.
Този подход се потвърждава от член 164, буква в) от Регламент № 2454/93 и от член 138, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/2447. В действителност тези разпоредби позволяват към договорната стойност на внасяните стоки да се добавят разходите за транспорт само когато превозът е осигурен или безплатно, или чрез средствата на вносителя.
Запитващата юрисдикция обаче посочва, че в главното производство, от една страна, няма основание да се твърди, че договорената продажна цена не включва разходите за транспорт на внасяните стоки, и от друга страна, платената от вносителя цена съответства на реалната стойност на тези стоки.
Следователно нито условията, предвидени в член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Общността и в член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Съюза, нито условията, предвидени в член 164, буква в) от Регламент № 2454/93 и в член 138, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/2447, са изпълнени в положение като разглежданото в главното производство.
Различно тълкуване на тези разпоредби би означавало да се изисква от вносителя да заплати два пъти разходите за транспорта на внасяните стоки и следователно да се приеме, че в случаите на внос, които се уреждат от условия за продажба, предвиждащи включването на тези разходи в продажната цена на посочените стоки, би трябвало автоматично да бъде извършвана корекция на договорната стойност.
Обстоятелството, че в случая понесените от производителя разходи за транспорта на внасяните стоки надвишават действително платената от вносителя цена, не е от естеството да промени този извод, при условие че тази цена отразява реалната стойност на тези стоки, което запитващата юрисдикция следва да провери.
На второ място, рискът, изтъкнат от Европейската комисия в представеното писмено становище, че икономически оператор би могъл да избегне задълженията, свързани с определянето на митническата стойност на внасяните стоки, като се позове на свободата на договаряне, не изглежда обоснован при обстоятелства като разглежданите в главното производство. Този риск всъщност предполагал, че разходите за транспорт на тези стоки не са платени, което, както отбелязва запитващата юрисдикция, не е така в настоящия случай. Освен това от разпоредбите на член 29, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността и на член 70, параграф 1 от Митническия кодекс на Съюза следва, че условията на продажбата се вземат предвид при определянето на митническата стойност на посочените стоки.
Независимо че даден икономически оператор не може да избегне прилагането на правото на Съюза, позовавайки се на договорните си задължения, определянето на митническата стойност на внесените стоки не може да се определя абстрактно. Съгласно практиката на Съда то се основава на условията, при които се извършва съответната продажба, макар те да се различават от търговските обичаи или да могат да се считат за необичайни за съответния вид договор (вж. в този смисъл решение от 4 февруари 1986 г., Van Houten International,
65/85
,
EU:C:1986:53
, т.
). Съдът е постановил, че за да се прецени дали митническата стойност на внасяните стоки отразява тяхната реална икономическа стойност, следва да се вземе предвид конкретното правно положение на страните по договора за покупко-продажба (вж. в този смисъл решение от 15 юли 2010 г., Gaston Schul,
C‑354/09
,
EU:C:2010:439
, т.
). Следователно, ако при определянето на митническата стойност на тези стоки не се вземат предвид условията за продажба, това не само би противоречало на разпоредбите на член 29, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността и на член 70, параграф 1 от Митническия кодекс на Съюза, но и би довело до резултат, който не позволява да се отрази реалната икономическа стойност на посочените стоки.
С оглед на всички изложени съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 29, параграф 1 и член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Общността, както и член 70, параграф 1 и член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Митническия кодекс на Съюза трябва да се тълкуват в смисъл, че за да се определи митническата стойност на внесените стоки, не следва към договорната им стойност да се добавят разходите, които производителят действително е направил за транспорта на тези стоки до мястото на въвеждането им на митническата територия на Съюза, при положение че съгласно договорените условия за доставка производителят има задължението да заплати тези разходи, макар и те надвишават действително платената от вносителя цена, когато тази цена съответства на реалната стойност на стоките, като това обстоятелство следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:

Член 29, параграф 1 и член 32, параграф 1, буква д), подточка i) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, както и член 70, параграф 1 и член 71, параграф 1, буква д), подточка i) от Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза трябва да се тълкуват в смисъл, че за да се определи митническата стойност на внесените стоки, не следва към договорната им стойност да се добавят разходите, които производителят действително е направил за транспорта на тези стоки до мястото на въвеждането им на митническата територия на Европейския съюз, при положение че съгласно договорените условия за доставка производителят има задължението да заплати тези разходи, макар и те да надвишават действително платената от вносителя цена, когато тази цена съответства на реалната стойност на стоките, като това обстоятелство следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: литовски.