CELEX: 62017TJ0699
Miljö
Direktiv 2010/75/EU
Industriutsläpp
Genomförandebeslut (EU) 2017/1442
Stora förbränningsanläggningar
Slutsatser om bästa tillgängliga teknik (BAT)
Artikel 16.4 och 16.5 FEU
Artikel 3.2 och 3.3 i protokoll (nr 36) om övergångsbestämmelser
Tillämpning i tiden
Kommittéförfarande

Tillämpliga bestämmelser

Förfarandet

för

antagande

av

slutsatser

om

bästa

tillgängliga

teknik

(BAT)

Enligt  artikel 14.3  i  Europaparlamentets  och  rådets  direktiv 2010/75/EU  av  den  24 november 2010  om  industriutsläpp  (samordnade  åtgärder  för  att  förebygga  och  begränsa  föroreningar)  (EUT L 334,  2010, s. 17  och  rättelser  i  EUT L 158,  2012, s. 25  och  EUT L 27,  2019, s. 50)  ska  slutsatserna  om  bästa  möjliga  teknik  (BAT‑slutsatserna)  användas  som  referens  vid  fastställande  av  tillståndsvillkoren  för  drift  av  förbränningsanläggningar.
I  enlighet  med  artikel 13  i  direktiv 2010/75  och  bilagan  till  kommissionens  genomförandebeslut 2012/119/EU  av  den  10 februari 2012  om  regler  för  de  riktlinjer  om  insamlingen  av  uppgifter  och  om  utarbetande  av  BAT‑referensdokument  och  om  deras  kvalitetssäkring  som  avses  i  Europaparlamentets  och  rådets  direktiv 2010/75/EU  om  industriutsläpp  (EUT L 63,  2012, s. 1)  antas  slutsatserna  om  bästa  möjliga  teknik  (BAT‑slutsatserna)  i  två  steg.
Det  första  steget  består  i  att  upprätta  ett  tekniskt  referensdokument  avseende  BAT  (nedan  kallat  BREF-dokumentet)  efter  ett  informationsutbyte  med  Europeiska  kommissionen,  medlemsstaterna,  berörda  industrier  och  icke-statliga  miljöskyddsorganisationer.  I  detta  sammanhang  ska  en  teknisk  arbetsgrupp  utarbeta  de  handlingar  som  är  hänförliga  till  BREF-dokumentet  med  beaktande  av  resultaten  av  informationsutbytet  för  den  aktuella  industrin.  Det  slutliga  utkastet  till  BREF-dokumentet  översänds  till  det  forum  som  ska  inrättas  enligt  artikel 13.3  i  direktiv 2010/75.  Forumet  yttrar  sig  om  det  föreslagna  innehållet  i  BREF-dokumentet  efter  det  arbete  som  utförts  på  teknisk  nivå.
I  det  andra  steget  ska  kommissionen,  i  enlighet  med  artikel 13.5  och  artikel 75.2  i  direktiv 2010/75,  lägga  fram  ett  utkast  till  genomförandebeslut  avseende  BAT‑slutsatserna  i  den  kommitté  som  ska  inrättats  enligt  artikel 75  i  direktiv 2010/75  (nedan  kallad  kommittén)  och  som  består  av  företrädare  för  medlemsstaterna.  Kommittén  ska  i  enlighet  med  det  granskningsförfarande  som  avses  i  artikel 5  i  Europaparlamentets  och  rådets  förordning  (EU) nr 182/2011  av  den  16 februari 2011  om  fastställande  av  allmänna  regler  och  principer  för  medlemsstaternas  kontroll  av  kommissionens  utövande  av  sina  genomförandebefogenheter  (EUT L 55, 2011, s. 13)  avge  sitt  yttrande  över  kommissionens  utkast  till  genomförandebeslut  med  kvalificerad  majoritet,  såsom  definierad  enligt  artikel 16.4  och  16.5  FEU.  Om  kommittén  avger  ett  positivt  yttrande  ska  kommissionen  anta  utkastet  till  genomförandebeslutet  om  fastställande  av  BAT‑slutsatserna.

Tillämpliga

bestämmelser

om

kvalificerad

majoritet
I  artikel 16.4  och  16.5  FEU  föreskrivs  följande:
”4.      Från  och  med  den  1 november 2014  ska  kvalificerad  majoritet  definieras  som  minst  55 %  av  rådets  medlemmar,  dock  minst  15  rådsmedlemmar,  vilka  ska  företräda  medlemsstater  som  tillsammans  omfattar  minst  65 %  av  unionens  befolkning.
En  blockerande  minoritet  ska  omfatta  minst  fyra  rådsmedlemmar;  i  annat  fall  ska  kvalificerad  majoritet  anses  vara  uppnådd.
Övriga  bestämmelser  som  gäller  för  omröstning  med  kvalificerad  majoritet  fastställs  i  artikel 238.2  [FEUF].
5.      De  övergångsbestämmelser  som  avser  definitionen  av  kvalificerad  majoritet  och  som  ska  tillämpas  till  och  med  den  31 oktober 2014  liksom  de  övergångsbestämmelser  som  ska  tillämpas  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017  fastställs  i  protokollet  om  övergångsbestämmelser.”
I  artikel 3  i  protokoll  (nr  36)  om  övergångsbestämmelser  (EUT C 202,  2016, s. 321)  (nedan  kallat  protokoll nr 36)  föreskrivs  följande:
”1.      I  enlighet  med  artikel 16.4  [FEU]  ska  bestämmelserna  i  den  punkten  och  bestämmelserna  i  artikel 238.2  [FEUF]  angående  definitionen  av  kvalificerad  majoritet  i  Europeiska  rådet  och  rådet  få  verkan  den  1 november 2014.
2.      Under  tiden  1 november 2014–31 mars 2017  kan  en  rådsmedlem,  när  ett  beslut  ska  fattas  med  kvalificerad  majoritet,  begära  att  beslutet  ska  fattas  med  kvalificerad  majoritet  enligt  definitionen  i punkt 3.  I  det  fallet  är punkterna 3  och  4  tillämpliga.
3.      Till  och  med  den  31 oktober 2014  ska  följande  bestämmelser  gälla,  utan  att  det  påverkar  tillämpningen  av  artikel 235.1  andra  stycket  [FEUF]:
När  Europeiska  rådet  och  rådet  ska  besluta  med  kvalificerad  majoritet,  ska  medlemmarnas  röster  viktas  på  följande  sätt:
Belgien
Bulgarien
Republiken  Tjeckien
Danmark
Tyskland
Estland
Irland
Grekland
Spanien
Frankrike
Kroatien
Italien
Cypern
Lettland
Litauen
Luxemburg
Ungern
Malta
Nederländerna
Österrike
Polen
Portugal
Rumänien
Slovenien
Slovakien
Finland
Sverige
Förenade  kungariket
För  beslut  ska  krävas  minst  260  röster  från  en  majoritet  av  medlemmarna,  när  beslut  i  enlighet  med  fördragen  ska  fattas  på  förslag  av  kommissionen.  I  andra  fall  ska  minst  260  röster  från  minst  två  tredjedelar  av  medlemmarna  krävas  för  beslut.
När  en  akt  antas  av  Europeiska  rådet  eller  rådet  med  kvalificerad  majoritet,  får  en  medlem  av  Europeiska  rådet  eller  rådet  begära  en  kontroll  av  att  de  medlemsstater  som  utgör  denna  kvalificerade  majoritet  motsvarar  minst  62 %  av  unionens  totala  befolkning.  Om  det  visar  sig  att  detta  villkor  inte  är  uppfyllt,  ska  akten  inte  antas.
4.  Till  och  med  den  31 oktober 2014  ska,  i  de  fall  då,  med  tillämpning  av  fördragen,  inte  samtliga  rådsmedlemmar  deltar  i  omröstningen,  nämligen  när  det  hänvisas  till  kvalificerad  majoritet  i  enlighet  med  definitionen  i  artikel 238.3  i  fördraget  om  Europeiska  unionens  funktionssätt,  kvalificerad  majoritet  definieras  som  samma  andel  av  de  viktade  rösterna  och  samma  andel  av  rådsmedlemmarnas  antal  samt,  i  förekommande  fall,  samma  procentandel  av  de  berörda  medlemsstaternas  befolkning  som  fastställs  i punkt 3  i  den  här  artikeln.”
I  artikel 5  i  förordning nr 182/2011  föreskrivs  bland  annat  följande:
”1.      När  granskningsförfarandet  tillämpas  ska  kommittén  yttra  sig  med  den  majoritet  som  anges  i  artikel 16.4  och  16.5  [FEUF]  och  i  tillämpliga  fall  artikel 238.3  [FEUF],  när  det  gäller  akter  som  ska  antas  på  förslag  från  kommissionen.  Rösterna  från  medlemsstaternas  företrädare  i  kommittén  ska  viktas  på  det  sätt  som  anges  i  de  artiklarna.  Rösterna  från  medlemsstaternas  företrädare  i  kommittén  ska  viktas  på  det  sätt  som  anges  i  de  artiklarna.
2.      Om  kommittén  avger  ett  positivt  yttrande  ska  kommissionen  anta  utkastet  till  genomförandeakt.
…”

Bakgrund till tvisten
I  enlighet  med  direktiv 2010/75  lade  kommissionen  den  9 mars 2017,  i  egenskap  av  ordförande,  fram  ett  utkast  för  kommittén.  Utkastet  avsåg  ett  genomförandebeslut  om  fastställande  av  BAT‑slutsatser  för  stora  förbränningsanläggningar.
Genom  skrivelse  av  den  23 mars 2017  kallade  kommissionen  ledamöterna  i  kommittén  till  ett  sammanträde  som  skulle  äga  rum  den  28 april 2017.  Syftet  med  detta  sammanträde  var  att  hålla  en  omröstning  om  yttrandet  avseende  utkastet  till  genomförandebeslut.  Ett  utkast  till  dagordning  var  bifogat  denna  skrivelse.
Den  30 mars 2017  begärde  Republiken  Polen  att  kommitténs  omröstning  om  yttrandet  avseende  utkastet  till  genomförandebeslut  skulle  ske  i  enlighet  med  omröstningsreglerna  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36.
Europeiska  unionens  råds  rättstjänst  tillställde  den  4 april 2017  kommittén  med  medlemsländernas  ständiga  representanter  ett  yttrande  i  vilket  det  i  huvudsak  angavs  att  för  att  en  omröstning  om  ett  utkast  till  rättsakt  skulle  kunna  genomföras  i  enlighet  med  de  regler  som  var  tillämpliga  innan  Lissabonfördraget  trädde  i  kraft,  krävdes  det  att  medlemsstaten  framställde  en  sådan  begäran  senast  den  31 mars 2017  och  att  den  omröstning  som  är  föremål  för  begäran  också  ägde  rum  före  detta  datum.
Den  10 april 2017  avslog  kommissionens  generaldirektorat  för  miljö  Republiken  Polens  begäran  av  den  30 mars 2017  med  motiveringen  att  omröstningen  om  yttrandet  var  planerad  till  den  28 april 2017,  det  vill  säga  efter  den  31 mars 2017,  vilket  är  det  datum  som  anges  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36.
Den  28 april 2017  höll  kommittén  ett  sammanträde  under  vilket  ledamöterna  röstade  för  att  anta  ett  yttrande  om  ett  ändrat  utkast  till  genomförandebeslut.  Omröstningen  genomfördes  med  tillämpning  av  omröstningsreglerna  i  artikel 16.4  FEU  och  inte  med  tillämpning  av  omröstningsreglerna  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36.  Omröstningen  utmynnade  i  att  kommittén  avgav  ett  positivt  yttrande  efter  det  att  20  medlemsstater,  som  motsvarar  65,14 procent av  befolkningen  och  71,43 procent av  ledamöterna  i  kommittén,  hade  röstat  för  yttrandet.  Åtta  medlemsstater,  däribland  Republiken  Polen,  röstade  emot.
Efter  denna  omröstning  antog  kommissionen  den  31 juli 2017  genomförandebeslut  (EU)  2017/1442  om  fastställande  av  BAT‑slutsatser  för  stora  förbränningsanläggningar,  i  enlighet  med  Europaparlamentets  och  rådets  direktiv 2010/75/EU  (EUT L 212,  2017, s. 1)  (nedan  kallat  det  angripna  beslutet).
I  det  angripna  beslutet  föreskrivs  bland  annat  de  utsläppsnivåer  som  motsvarar  bästa  tillgängliga  teknik  (nedan  kallade  BAT‑AEL)  avseende  utsläpp  av  kväveoxider  (NOx),  kvicksilver  (Hg)  och  väteklorid  (HCl)  för  stora  förbränningsanläggningar,  det  vill  säga  anläggningar  med  en  installerad  tillförd  effekt  på  minst  50  megawatt  (MW)  oberoende  av  vilken  typ  av  bränsle  som  används.

Förfarandet och parternas yrkanden
Genom  ansökan  som  inkom  till  tribunalens  kansli  den  11 oktober 2017,  väckte  Republiken  Polen  förevarande  talan.
Genom  handlingar  som  inkom  till  tribunalens  kansli  den  4  respektive  den  15 januari 2018  ansökte  Ungern  och  Republiken  Bulgarien  om  att  få  intervenera  i  målet  till  stöd  för  Republiken  Polens  yrkanden.  Ordföranden  på  tribunalens  tredje  avdelning  (tidigare  sammansättning)  biföll  dessa  interventionsansökningar  genom  beslut  av  den  19 februari 2018.
Genom  handlingar  som  inkom  till  tribunalens  kansli  den  16  respektive  den  25 januari 2018  ansökte  Konungariket  Belgien,  Republiken  Frankrike  och  Konungariket  Sverige  om  att  få  intervenera  i  målet  till  stöd  för  kommissionens  yrkanden.  Ordföranden  på  tribunalens  tredje  avdelning  (tidigare  sammansättning)  biföll  dessa  interventionsansökningar  genom  beslut  av  den  19  respektive  den  21 februari 2018.
Intervenienterna  inkom  med  sina  inlagor  och  parterna  yttrade  sig  över  dessa  inlagor  inom  föreskrivna  tidsfrister.
Tribunalens  ordförande  beslutade  den  11 mars 2019  i  enlighet  med  artikel 27.3  i  tribunalens  rättegångsregler  att  målet  skulle  tilldelas  en  annan  referent,  som  tjänstgör  på  tredje  avdelningen  (tidigare  sammansättning).
I  samband  med  att  sammansättningen  av  tribunalens  avdelningar  ändrades,  förordnades  referenten  att  tjänstgöra  på  tredje  avdelningen  (ny  sammansättning).  Målet  tilldelades  därför  i  enlighet  med  artikel 27.5  i  rättegångsreglerna  denna  avdelning.
På  förslag  av  tredje  avdelningen  (ny  sammansättning)  beslutade  tribunalen,  med  tillämpning  av  artikel 28  i  rättegångsreglerna,  att  hänskjuta  målet  till  en  avdelning  i  utökad  sammansättning.
På  förslag  av  referenten  beslutade  tribunalen  (tredje  avdelningen  i  utökad  sammansättning)  att  inleda  det  muntliga  förfarandet  och  att,  som  en  åtgärd  för  processledning  enligt  artikel 89.3 a  och  b  i  rättegångsreglerna,  ställa  skriftliga  frågor  till  parterna  och  uppmanade  dem  att  yttra  sig  skriftligen  om  vissa  aspekter  av  saken.  Parterna  besvarade  dessa  frågor  inom  den  föreskrivna  fristen.
Parterna  utvecklade  sin  talan  och  svarade  på  tribunalens  muntliga  frågor  vid  förhandlingen  den  17 september 2020.
Republiken  Polen  har,  med  stöd  av  Republiken  Bulgarien  och  Ungern,  yrkat  att  tribunalen  ska
–        ogiltigförklara  det  angripna  beslutet,
–        förplikta  kommissionen  att  ersätta  rättegångskostnaderna.
Kommissionen  har,  med  stöd  av  Konungariket  Belgien,  Republiken  Frankrike  och  Konungariket  Sverige,  yrkat  att  tribunalen  ska
–        ogilla  talan,  och
–        förplikta  Republiken  Polen  att  ersätta  rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning
Republiken  Polen  har  åberopat  fem  grunder  till  stöd  för  sin  talan.
Den  första  grunden  avser  åsidosättande  av  tillämpliga  bestämmelser  om  kvalificerad  majoritet.  Republiken  Polen  anser  att  till  följd  av  medlemsstatens  begäran  och  i  enlighet  med  artikel 3.2  och  3.3  i  protokoll nr 36,  borde  det  angripna  beslutet  ha  antagits  enligt  reglerna  om  kvalificerad  majoritet  i  Nicefördraget  och  inte  enligt  de  regler  som  föreskrivs  i  Lissabonfördraget.
Republiken  Polen  har  som  andra  och  tredje  grund  gjort  gällande  att  de  BAT‑AEL  som  föreskrivs  i  det  angripna  beslutet  för  utsläpp  av  kväveoxider  (NOx),  kvicksilver  (Hg)  och  väteklorid  (HCl)  från  stora  förbränningsanläggningar  samt  vissa  BAT‑AEL  som  är  tillämpliga  på  stora  förbränningsanläggningar  vars  årliga  driftstid  understiger  1 500  timmar,  har  fastställts  på  grundval  av  felaktiga  och  icke-representativa  uppgifter  och  strider  mot  proportionalitetsprincipen.
Republiken  Polen  har  som  fjärde  och  femte  grund  ifrågasatt  lagenligheten  av  det  undantag  som  genom  det  angripna  beslutet  beviljas  vissa  öregioner  vid  tillämpningen  av  BAT‑AEL  på  motorer  som  använder  tung  eldningsolja  eller  dieselbrännolja.

Den

första

grunden:

Åsidosättande

av

artikel
16.4

och

16.5

FEU,

jämförd

med

artikel
3.2

och

3.3

i

protokoll
nr
Republiken  Polen,  med  stöd  av  Ungern,  anser  att  det  angripna  beslutet  antagits  med  åsidosättande  av  reglerna  om  kvalificerad  majoritet  i  artikel 16.4  och  16.5  och  i  artikel 3.2  och  3.3  i  protokoll nr 36.  Enligt  Republiken  Polen  räcker  det  att  en  medlemsstat,  under  den  period  som  är  fastställd  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  (det  vill  säga  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017),  begär  att  reglerna  om  kvalificerad  majoritet  i  artikel 3.3  i  nämnda  protokoll  ska  tillämpas  för  att  dessa  regler  ska  bli  tillämpliga.  Republiken  Polen  framställde  sin  begäran  den  30 mars 2017  och  dessa  regler  om  kvalificerad  majoritet  borde  ha  tillämpats  vid  kommitténs  omröstning  om  utkastet  till  det  angripna  beslutet  den  28 april 2017.

Ungern  har  tillagt  att  enligt  nämnda  regler  hade  det  antal  röster  som  krävs  för  antagandet  av  utkastet  inte  kunnat  uppnås  och  utgången  av  omröstningen  skulle  ha  varit  en  annan.
Kommissionen  har,  med  stöd  av  Konungariket  Belgien,  Republiken  Frankrike  och  Konungariket  Sverige,  genmält  att  den  period  som  anges  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  innefattar  både  det  datum  då  rådsmedlemmen  framställer  sin  begäran  och  det  datum  då  omröstningen  äger  rum.  Enligt  kommissionen  föreskrivs  det  i  denna  bestämmelse  ett  undantag  från  huvudregeln  i  artikel 16.4  FEU  och  bestämmelsen  ska  därför  tolkas  restriktivt.  I  artikel 16.5  FEU  fastställs  på  ett  entydigt  sätt  det  materiella  tillämpningsområdet  för  övergångsbestämmelserna  i  protokoll nr 36  och  det  framgår  tydligt  av  denna  bestämmelses  lydelse,  liksom  av  lydelsen  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36,  att  den  kvalificerade  majoritet  som  definieras  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36  endast  är  tillämplig  på  omröstningar  som  äger  rum  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017.  Kommissionen  anser  att  Republiken  Polens  inställning  innebär  att  övergångsbestämmelserna  om  definitionen  av  kvalificerad  majoritet  uteslutande  blev  beroende  av  en  medlemsstats  ensidiga  beslut  och  de  skulle  kunna  vara  tillämpliga  under  obegränsad  tid,  vilket  skulle  frånta  artikel 16.4  FEU  och  kommittéförfarandet  deras  ändamålsenliga  verkan  och  skulle  innebära  ett  åsidosättande  av  rättssäkerhetsprincipen.  Kommissionen  har  preciserat  att  övergångsperiodens  längd  måsta  vara  känd  på  förhand  och  att  denna  har  klart  fastställts  av  fördragets  upphovsmän.
Tribunalen  ska  inom  ramen  för  denna  grund  pröva  räckvidden  av  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  och  närmare  bestämt  frågan  huruvida  det  räcker  att  en  medlemsstat,  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017,  framställer  en  begäran  om  att  reglerna  om  kvalificerad  majoritet  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36  ska  tillämpas  för  att  dessa  regler  ska  bli  tillämpliga,  eller  huruvida  det  också  krävs  att  beslutet  måste  fattas  under  denna  period.
Tribunalen  erinrar  om  att  vid  tolkningen  av  en  unionsbestämmelse  ska  inte  bara  dess  lydelse  beaktas,  utan  också  sammanhanget  och  de  mål som  eftersträvas  med  den  rättsakt  som  bestämmelsen  ingår  i.  Även  en  unionsbestämmelses  tillkomsthistoria  kan  vara  relevant  för  tolkningen  av  bestämmelsen  (dom  av  den  25 juni 2020,  A  m.fl.  (Vindkraftverk  i  Aalter  och  Nevele),  C‑24/19,  EU:C:2020:503, punkt 37).  Det  ska  således  göras  följande  tolkningar  av  artikel 3.2  i  protokoll nr 36:  bokstavstolkning,  kontextuell  tolkning,  teleologisk  tolkning  och  historisk  tolkning.  I detta  sammanhang  ska  hänsyn  tas  till  den  omständigheten  att  unionsbestämmelser  är  avfattade  på  flera  olika  språk  och  att  samtliga  språkversioner  äger  vitsord,  vilket  kan  göra  det  nödvändigt  att  jämföra  de  olika  språkversionerna  (se  dom  av  den  14 juli 2016,  Lettland/kommissionen,  T‑661/14,  EU:T:2016:412, punkt 39  och  där  angiven  rättspraxis).
Vad  för  det  första  gäller  bokstavstolkningen  är  parterna  överens  om  att  lydelsen  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  inte  gör  det  möjligt  att  skingra  tvivlen  beträffande  bestämmelsens  exakta  räckvidd.  Det  framgår  nämligen  inte  av  lydelsen  ”[u]nder  tiden  1 november 2014–31 mars 2017  kan  en  rådsmedlem,  när  ett  beslut  ska  fattas  med  kvalificerad  majoritet,  begära  att  beslutet  ska  fattas  med  kvalificerad  majoritet  enligt  definitionen  i punkt 3  om  nämnda  beslut  även  ska  fattas  under  denna  period”  huruvida  omröstningen  också  måste  äga  rum  inom  samma  tidsperiod.
Inte  heller  övriga  språkversioner  av  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  gör  det  möjligt  att  skingra  tvivlen  beträffande  bestämmelsens  exakta  räckvidd.
För  det  andra  är  det  inte  heller  möjligt  att  genom  en  historisk  tolkning  av  bestämmelsen  klarlägga  dess  lydelse.  Det  ska  i  detta  hänseende  påpekas  att  Lissabonfördraget,  i  vilket  reglerna  för  beräkning  av  kvalificerad  majoritet  ändrades,  antogs  efter  det  att  den  regeringskonferens  som  sammankallats  i  syfte  att  utarbeta  ett  utkast  till  fördrag  om  ändring  av  EU-fördraget  och  EG‑fördraget  hade  getts  ett  mandat.  Enligt  mandatet  kan  en  rådsmedlem  ”under  en  övergångsperiod  fram  till  den  31 mars 2017,  när  ett  beslut  skall  antas  med  kvalificerad  majoritet,  …  begära  att  beslutet  skall  fattas  med  kvalificerad  majoritet  enligt  definitionen  i  artikel 205.2  i  nuvarande  EG‑fördrag (punkt 13  i  mandatet  i  ordförandeskapets  slutsatser  från  Europeiska  rådet  i  Bryssel  den  21  och  22 juni 2007,  11177/1/07  REV  1,  bilaga I, s. 18).  Den  formulering  som  används  i  mandatet  ligger  mycket  nära  formuleringen  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  och  tribunalen  delar  därför  kommissionens  bedömning  att  den  inte  gör  det  möjligt  att  klarlägga  den  tvetydighet  som  nämnts  i punkt 35  ovan.  Såsom  Republiken  Polen  har  gjort  gällande  framgår  det  emellertid  inte  av  mandatet  att  omröstningen  enligt  bestämmelserna  i  Nicefördraget  måste  äga  rum  före  den  1 april 2017.
Vad  för  det  tredje  gäller  en  teleologisk  tolkning  erinrar  tribunalen  om  att  syftet  med  protokoll nr 36  enligt  dess  enda skäl är  ”att  organisera  övergången  mellan  de  institutionella  bestämmelser  i  fördragen  som  är  tillämpliga  före  ikraftträdandet  av  Lissabonfördraget  och  de  bestämmelser  som  fastställs  i  det  fördraget”.
För  detta  ändamål  ger  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  en  medlemsstat  rätt  att  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017  begära  att  den  kvalificerade  majoritet  som  anges  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36,  vilken  motsvarar  den  kvalificerade  majoriteten  enligt  Nicefördraget,  ska  tillämpas.  Detta  förefaller  för  övrigt  ostridigt  mellan  parterna.
Parterna  har  däremot  olika  uppfattningar  i  frågan  huruvida  omröstningen  även  måste  äga  rum  under  samma  period.  Medlemsstaternas  rätt  enligt  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  att  begära  omröstning  med  kvalificerad  majoritet  i  enlighet  med  reglerna  i  Nicefördraget  under  den  period  som  anges  i  den  artikeln  innebär  dock  med  nödvändighet  att  omröstningen,  efter  det  att  en  medlemsstat  har  framställt  en  sådan  begäran,  ska  ske  enligt  dessa  regler,  även  om  den  äger  rum  efter  den  31 mars 2017.  Det  är  nämligen  endast  genom  en  sådan  tolkning  som  det  kan  säkerställas  att  en  medlemsstat,  under  hela  denna  period  och  fram  till  och  med  dess  sista  dag,  kan  utöva  denna  rättighet  på  ett  ändamålsenligt  sätt.
En  motsatt  tolkning  skulle  innebära  att  det  uttryckliga  fastställandet  av  en  period  under  vilken  rättigheten  i fråga  kan  utövas  (1 november 2014–31 mars 2017)  förlorade  sin  ändamålsenliga  verkan  samt  skulle  innebära  en  avsevärd  inskränkning  av  den  period  under  vilken  en  omröstning  enligt  reglerna  i  Nicefördraget  i  praktiken  kunde  begäras  av  en  medlemsstat.  En  sådan  tolkning  skulle  nämligen  få  till  följd  att  en  begäran  som  framställs  i  slutet  av  denna  period  i  praktiken  har  framställts  för  sent  för  att  bestämmelserna  i  Nicefördraget  ska  kunna  vara  tillämpliga.  En  sådan  motsatt  tolkning  skulle  tvinga  medlemsstaterna  att,  i  förekommande  fall,  framställa  sin  begäran  vid  ett  mycket  tidigt  datum,  beroende  på  den  icke-förutsebara  dagen  för  omröstningen.  Ett  sådant  resultat  skulle  strida  mot  medlemsstaternas  rätt  att  begära  omröstning  enligt  bestämmelserna  i  Nicefördraget  fram  till  och  med  den  sista  dagen  av  den  period  som  föreskrivs  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36.
Det  följer  således  av  en  teleologisk  tolkning  av  den  aktuella  bestämmelsen  att  definitionen  av  kvalificerad  majoritet  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36  även  får  tillämpas  på  en  omröstning  som  äger  rum  efter  den  31 mars 2017,  under  förutsättning  att  en  medlemsstat,  före  detta  datum,  har  begärt  att  den  ska  tillämpas.
För  det  fjärde  påpekar  tribunalen  att  denna  slutsats  även  stöds  av  en  kontextuell  tolkning  av  den  aktuella  bestämmelsen.  Artikel 3.2  i  protokoll nr 36  ingår  i  de  tre  övergångsfaser  avseende  ikraftträdandet  av  bestämmelserna  om  kvalificerad  majoritet  i  Lissabonfördraget.
Lissabonfördraget  trädde  visserligen  i  kraft  den  1 december 2009,  men  definitionen  av  kvalificerad  majoritet  i  artikel 16.4  FEU  fick  verkan  först  från  och  med  den  1 november 2014.  Enligt  artikel 16.5  FEU  var  övergångsbestämmelser  tillämpliga  dels  till  och  med  den  31 oktober 2014,  dels  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017,  i  enlighet  med  vad  som  fastställts  i  protokollet  om  övergångsbestämmelser,  det  vill  säga  protokoll nr 36.
Det  ska  således  göras  åtskillnad  mellan  tre  tidsperioder:  1)  perioden  1 december 2009–31 oktober 2014,  2)  perioden  1 november 2014–31 mars 2017  och  3)  perioden  från  och  med  den  1 april 2017.
Under  den  första  perioden  var  de  regler  om  kvalificerad  majoritet  som  definieras  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36  tillämpliga.  Detta  utgjorde  en  förlängd  tillämpning  av  bestämmelserna  i  Nicefördraget,  vilka  de  motsvarade.  Under  den  andra  perioden  kunde  en  rådsmedlem  med  stöd  av  den  omtvistade  bestämmelsen,  det  vill  säga  artikel 3.2  i  protokoll nr 36,  begära  att  ett  beslut  skulle  fattas  i  enlighet  med  dessa  regler  i  Nicefördraget.  Om  någon  sådan  begäran  inte  hade  framställts,  var  definitionen  av  kvalificerad  majoritet  i  artikel 16.4  FEU  tillämplig,  vilket  understryks  i  artikel 3.1  i  protokoll nr 36.  Under  den  tredje  perioden  definieras  den  kvalificerade  majoriteten  i  enlighet  med  artikel 16.4  FEU,  utan  möjlighet  att  begära  att  rösterna  ska  räknas  på  något  annat  sätt.
I  motsats  till  vad  kommissionen  anser,  utgör  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  således  inte  något  undantag  från  huvudregeln  i  artikel 16.4  FEU,  utan  utgör  en  övergångsbestämmelse  som  reglerar  en  av  de  tre  övergångsfaserna  som  successivt  tillämpades  efter  Lissabonfördragets  ikraftträdande.  Att  det  är  fråga  om  en  övergångsbestämmelse  bekräftas  av  det  enda  skälet  i  protokoll nr 36  (se punkt 38  ovan)  och  lydelsen  i  rubriken  till  protokoll nr 36  om  ”övergångsbestämmelser”  och  lydelsen  i  artikel 16.5  FEU,  i  vilken  det  föreskrivs  att  ett  protokoll  ska  fastställa  ”övergångsbestämmelser”  för  perioden  1 november 2014-31 mars 2017.
Den  tolkning  som  gjorts  i punkt 42  ovan  är  förenlig  med  kraven  i  artikel 16.5  FEU,  med  stöd  av  vilken  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  antogs.  Enligt  denna  tolkning  var  nämligen  artikel 3.2  i  nämnda  protokoll  dels  tillämplig  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017,  eftersom  fristen  för  att  begära  tillämpning  av  kvalificerad  majoritet  enligt punkt 3  i  samma  artikel löpte  ut  den  31 mars 2017,  dels  en  övergångsåtgärd,  eftersom  omröstning  med  denna  kvalificerade  majoritet  endast  ägde  rum  för  de  utkast  till  rättsakter  för  vilka  en  sådan  begäran  framställts  under  nämnda  period.  Kommissionens  ståndpunkt  att  artikel 16.5  FEU  kräver  att  kvalificerad  majoritet  enligt  artikel 3.3  i  protokoll nr 36  endast  är  tillämplig  på  omröstningar  som  äger  rum  under  perioden  1 december 2009–31 oktober 2014  är  således  felaktig.  På  motsvarande  sätt  har  Republiken  Polen  inte  fog  för  att  hävda  att  tillämpningsområdet  för  artikel 16.5  FEU  inte  avser  definitionen  av  kvalificerad  majoritet.

Såsom  framgår  av  de  olika  tolkningar  som  parterna  har  redogjort  för,  är  lydelsen  i  artikel 16.5  FEU  under  alla  omständigheter  så  tvetydig  att  den  inte  kan  påverka  tolkningen  i punkt 42  ovan.
I  motsats  till  vad  kommissionen  har  hävdat  är  den  tolkning  som  tribunalen  tagit  fasta  på  i punkt 42  även  förenlig  med  det  krav  som  följer  av  fast  rättspraxis  enligt  vilket  en  övergångsbestämmelse  ska  tolkas  restriktivt  (se  dom  av  den  27 februari 2019,  Grekland/kommissionen,  C‑670/17  P,  EU:C:2019:145, punkt 52  och  där  angiven  rättspraxis;  se  även,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  28 oktober 2010,  kommissionen/Polen,  C‑49/09,  EU:C:2010:644, punkt 41  och  där  angiven  rättspraxis).  Enligt  denna  tolkning  förblir  nämligen  tillämpningen  av  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  underkastad  en  tydligt  definierad  begränsning  i  tiden,  vilket  garanterar  bestämmelsens  övergångskaraktär  (se punkt 38  ovan).  För  det  andra  är  denna  tolkning  nödvändig  för  att  en  medlemsstat  på  ett  ändamålsenligt  och  effektivt  sätt  ska  kunna  utöva  sin  rätt  till  och  med  den  sista  dagen  av  den  tidsperiod  som  föreskrivs  i  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  (se punkterna 40  och  41  ovan)  och  således  inte  går  längre  än  vad  som  är  nödvändigt  för  utövandet  av  denna  rättighet.
Kommissionen  saknar  vidare  fog  för  att  göra  gällande  att  den  tolkning  som  det  redogjorts  för  i punkt 42  ovan  fråntar  artikel 16.4  FEU  och  kommittéförfarandet,  vilka  enligt  kommissionen  stärker  demokratisk  legitimitet  och  medborgarrepresentation,  deras  ändamålsenliga  verkan.  Det  ska  i  detta  hänseende  påpekas  att  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  också  ingår  i  primärrätten  och  dess  ändamålsenliga  verkan  därför  ska  säkerställas  av  kommissionen  på  samma  sätt  som  för  samtliga  fördrag,  vilket  innebär  att  den  inte  kan  försummas  till  förmån  för  en  föregripande  tillämpning  av  artikel 16.4  FEU.
En  kontextuell  analys  bekräftar  följaktligen  den  tolkning  av  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  som  gjorts  ovan  i punkt 42.
För  det  femte  ska  det  påpekas  att  denna  tolkning  stöds  av  rättssäkerhetsprincipen  som  kräver  dels  att  rättsregler  ska  vara  klara  och  precisa,  dels  att  reglernas  tillämpning  ska  vara  förutsebar  för  enskilda.  Enligt  rättssäkerhetsprincipen  krävs  det  i  synnerhet  att  en  lagstiftning  gör  det  möjligt  för  dem  som  berörs  därav  att  få  kännedom  om  den  exakta  omfattningen  av  de  skyldigheter  som  de  därigenom  åläggs  och  att  de  på  ett  otvetydigt  sätt  kan  få  kännedom  om  sina  rättigheter  och  skyldigheter  och  kan  vidta  åtgärder  i  enlighet  därmed  (se  dom  av  den  1 juli 2014,  Ålands  Vindkraft,  C‑573/12,  EU:C:2014:2037, punkterna 127  och  128  och  där  angiven  rättspraxis).
Kommissionen  kan  i  detta  avseende  inte  med  framgång  hävda  att  det  faktum  att  tillämpningen  av  övergångsbestämmelsen  uteslutande  beror  på  en  medlemsstats  ensidiga  begäran  innebär  att  bestämmelsen  skulle  vara  tillämplig  utan  någon  tidsmässig  begränsning,  eftersom  en  rättsakt,  ur  formell  synvinkel,  fortsätter  att  kunna  vara  föremål  för  diskussioner  i  rådet  så  länge  som  kommissionen  inte  har  återkallat  den.  Detta  argument  bortser  inte  bara  från  den  omständigheten  att  det  enda  villkor  som  gäller  för  tillämpningen  av  övergångsbestämmelsen  är  att  medlemsstaten  framställer  en  begäran  om  detta,  vilken  är  begränsad  i  tiden  eftersom  begäran  måste  framställas  senast  den  31 mars 2017,  utan  även  från  omständigheten  att  de  diskussioner  som  leder  fram  till  en  omröstning  innebär  att  tillämpningen  av  övergångsbestämmelsen  upphör,  vilket  innebär  att  den  inte  är  odefinierad.
Den  av  kommissionen  förordade  tolkningen  innebär  att  tillämpningen  av  övergångsbestämmelsen  är  underkastad  de  kombinerade  kraven  att  medlemsstaten  i fråga  ska  framställa  sin  begäran  senast  den  31 mars 2017  och  att  omröstningen  ska  äga  rum  senast  samma  datum.  En  sådan  tolkning  skulle  vid  utgången  av  övergångsperioden  tvärtom  leda  till  osäkerhet  beträffande  tillämpningen  i  tiden  av  den  kvalificerade  majoriteten  såsom  definierad  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36.  Den  tid  som  det  tar  att  utarbeta  en  rättsakt  kan  nämligen  variera  och  en  medlemsstat  som  utövar  sin  rätt  enligt  den  bestämmelsen  under  övergångsperioden,  särskilt  när  begäran  framställts  kort  innan  den  31 mars 2017,  skulle  därför  inte  ha  någon  förvissning  om  att  omröstning  skulle  äga  rum  enligt  nämnda  regler.  För  det  fall  utarbetandet  av  ett  utkast  till  rättsakt  skulle  pågå  efter  den  31 mars 2017,  skulle  den  tolkning  som  kommissionen  förordar  få  till  följd  att  omröstningen  sker  med  den  kvalificerade  majoritet  som  avses  i  artikel 16.4  FEU,  medan  den  kvalificerade  majoritet  som  definieras  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36  skulle  tillämpas  om  utarbetandet  av  rättsakten  hade  avslutats  före  detta  datum  och  omröstningen  äger  rum  före  den  31 mars 2017.  En  sådan  tolkning  skulle  vidare  inte  enbart  innebära  att  förutsebarheten  gick  förlorad,  utan  skulle  även  kunna  leda  till  ett  kringgående  av  den  aktuella  övergångsbestämmelsen  genom  att  omröstningen  fastställs  till  ett  senare  datum  än  31 mars 2017.
Mot  bakgrund  av  det  ovan  anförda  ska  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  tolkas  så,  att  för  att  få  ett  utkast  till  rättsakt  antaget  enligt  de  regler  om  kvalificerad  majoritet  som  definieras  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36,  vilka  motsvarar  reglerna  om  kvalificerad  majoritet  i  Nicefördraget,  räcker  det  att  en  medlemsstat,  under  perioden  1 november 2014–31 mars 2017,  har  begärt  att  dessa  regler  ska  tillämpas,  utan  att  det  krävs  att  omröstningen  om  det  aktuella  utkastet  till  rättsakt  även  sker  under  denna  period.
I  förevarande  fall  har  Republiken  Polen  framställt  en  begäran  enligt  artikel 3.2  i  protokoll nr 36  den  30 mars 2017  och  nämnda  regler  borde  därför  ha  tillämpats  vid  omröstningen  om  utkastet  till  det  angripna  beslutet  den  28 april 2017.
Det  framgår  av  praxis  att  underlåtenhet  att  följa  omröstningsregler  utgör  ett  åsidosättande  av  väsentliga  formföreskrifter,  i  den  mening  som  avses  i  artikel 263  FEUF  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  23 februari 1988,  Förenade  kungariket/rådet,  68/86,  EU:C:1988:85, punkt 49,  dom  av  den  28 april 2015,  kommissionen/rådet,  C‑28/12,  EU:C:2015:282, punkt 55,  och  dom  av  den  20 september 2017,  Tilly-Sabco/kommissionen,  C‑183/16  P,  EU:C:2017:704, punkt 115),  vilket  medför  att  en  rättsakt  som  är  behäftad  med  ett  sådant  fel  ska  ogiltigförklaras,  oberoende  av  huruvida  åsidosättandet  har  medfört  skada  för  den  som  åberopar  det  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  6 april 2000,  kommissionen/ICI,  C‑286/95  P,  EU:C:2000:188, punkt 52,  dom  av  den  21 september 2017,  Feralpi/kommissionen,  C‑85/15  P,  EU:C:2017:709, punkterna 45–47,  och  dom  av  den  8 september 2016,  Goldfish  m.fl./kommissionen,  T‑54/14,  EU:T:2016:455, punkt 47).
Frågan  huruvida  kommissionen  skulle  ha  kunnat  hålla  omröstningen  före  den  1 april 2017  och  frågan  huruvida  Republiken  Polen  skulle  ha  kunnat  begära  att  omröstningen  ägde  rum  före  detta  datum  är  därför  inte  relevant.  Under  alla  omständigheter  skulle,  med  hänsyn  till  det  ovan  i punkt 13  angivna  resultatet  av  omröstningen,  det  erforderliga  antalet  röster  för  att  anta  utkastet  till  det  angripna  beslutet  inte  ha  uppnåtts  om  de  regler  om  kvalificerad  majoritet  som  definieras  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36  hade  tillämpats.
Talan  ska  således  bifallas  såvitt  avser  första  grunden  och  det  angripna  beslutet  ska  ogiltigförklaras,  utan  att  det  är  nödvändigt  att  pröva  de  övriga  grunder  som  sökanden  har  åberopat.

Verkningarna

i

tiden

av

att

det

angripna

beslutet

ogiltigförklaras
I  artikel 264  andra  stycket  FEUF  föreskrivs  att  unionsdomstolen,  om  den  anser  det  nödvändigt,  ska ange  vilka  verkningar  av  den  ogiltigförklarade  akten  som  ska  betraktas  som  bestående.  Denna  bestämmelse  har  bland  annat  tolkats  så,  att  det  är  möjligt  att  behålla  verkningarna  av  en  ogiltigförklarad  rättsakt  under  skälig  tid,  när  detta  är  motiverat  av  rättssäkerhetsskäl  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  20 september 2017,  Tilly-Sabco/kommissionen,  C‑183/16  P,  EU:C:2017:704, punkt 124  och  dom  av  den  4 september 2018,  kommissionen/rådet  (Avtal  med  Kazakstan),  C‑244/17,  EU:C:2018:662, punkt 52)  men  även  när  detta  är  motiverat  av skäl som  syftar  till  att  förhindra  avbrott  eller  tillbakagång  i  genomförandet  av  politik  som  drivs  eller  stöds  av  unionen,  såsom  miljö-  eller  hälsoskydd  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  25 februari 1999,  parlamentet/rådet,  C‑164/97  och  C‑165/97,  EU:C:1999:99, punkterna 22–24,  och  dom  av  den  16 april 2015,  parlamentet/rådet,  C‑317/13  och  C‑679/13,  EU:C:2015:223, punkterna 72–74).
Vid  förhandlingen  frågade  tribunalen  parterna  om  deras  inställning  till  en  anpassning  i  tiden  av  verkningarna  av  en  eventuell  ogiltigförklaring.  Republiken  Polen  motsatte  sig  en  sådan  anpassning,  medan  kommissionen  yrkade  att  tribunalen  skulle  förordna  om  en  sådan  anpassning  för  det  fall  det  angripna  beslutet  ogiltigförklarades.
Med  hänsyn  till  att  de  BAT‑AEL  som  fastställs  genom  det  angripna  beslutet  tjänar,  såsom  anges  i punkt 1  ovan,  som  grund  för  nationella  myndigheters  fastställande  av  tillståndsvillkoren  för  drift  av  stora  förbränningsanläggningar  skulle  en  ogiltigförklaring  med  omedelbar  verkan  av  det  angripna  beslutet  kunna  äventyra  de  enhetliga  tillståndsvillkoren  för  denna  typ  av  anläggningar  i  unionen  samt  riskera  att  skapa  rättsosäkerhet  för  berörda  parter,  bland  annat  för  operatörer  av  stora  förbränningsanläggningar  till  dess  att  ett  nytt  beslut  om  BAT‑slutsatserna  träder  i  kraft.
En  ogiltigförklaring  av  det  angripna  beslutet  med  omedelbar  verkan  skulle  dessutom  strida  mot  målsättningarna  att  säkerställa  en  hög  nivå  i  fråga  om  miljöskydd  och  en  förbättring  av  miljöns  kvalitet,  såsom  anges  i  artikel 191.2  FEUF,  artikel 37  i  Europeiska  unionens  stadga  om  de  grundläggande  rättigheterna och skälen 2  och  44  samt  artikel 1  i  direktiv 2010/75.  Det  angripna  beslutet  bidrar  till  dessa  målsättningar.
Verkningarna  av  det  angripna  beslutet  ska  följaktligen  bestå  under  en  skälig  tid,  som  inte  får  överstiga  tolv  månader  från  och  med  dagen  för  meddelandet  av  denna  dom,  till  dess  att  en  ny  rättsakt  trätt i kraft, vilken ersätter nämnda beslut och vilken antagits  i  enlighet  med  reglerna  om  kvalificerad  majoritet  i  artikel 3.3  i  protokoll nr 36.

Rättegångskostnader
Enligt  artikel 134.1  i  rättegångsreglerna  ska  tappande  rättegångsdeltagare  förpliktas  att  ersätta  rättegångskostnaderna,  om  detta  har  yrkats.  Eftersom  kommissionen  har  tappat  målet,  ska  Republiken  Polens  yrkande  bifallas.
Enligt  artikel 138.1  i  rättegångsreglerna  ska  medlemsstater  och  institutioner  som  har  intervenerat  bära  sina  rättegångskostnader.  Följaktligen  ska  Konungariket  Belgien,  Republiken  Bulgarien,  Republiken  Frankrike,  Ungern  och  Konungariket  Sverige  bära  sina  rättegångskostnader.
Mot  denna  bakgrund  beslutar
TRIBUNALEN  (tredje  avdelningen  i  utökad  sammansättning)
följande:
1)
Kommissionens genomförandebeslut (EU) 2017/1442 av den 31 juli 2017 om fastställande av BAT
‑
slutsatser för stora förbränningsanläggningar, i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU ogiltigförklaras.
2)
Verkningarna av det genomförandebeslut som ogiltigförklaras i punkt 1 ska bestå under en skälig tid, som inte får överstiga tolv månader från och med dagen för meddelandet av denna dom, till dess att en ny rättsakt trätt i kraft, vilken ersätter nämnda beslut och vilken antagits i enlighet med reglerna om kvalificerad majoritet i artikel 3.3 i protokoll (nr 36) om övergångsbestämmelser.
3)
Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader samt ersätta Republiken Polens rättegångskostnader.
4)
Konungariket Belgien, Republiken Bulgarien, Republiken Frankrike, Ungern och Konungariket Sverige ska bära sina rättegångskostnader.
Collins
Kreuschitz
Csehi
De  Baere

Steinfatt
Avkunnad  vid  offentligt  sammanträde  i  Luxemburg  den  27 januari 2021.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk:  polska.