CELEX: 62018TJ0163
Skupna zunanja in varnostna politika
Omejevalni ukrepi glede na razmere v Demokratični republiki Kongo
Zamrznitev sredstev
Podaljšanje vpisa imena tožeče stranke na seznamu zadevnih oseb
Obveznost obrazložitve
Pravica do obrambe
Obveznost Sveta, da sporoči nove elemente, ki upravičujejo podaljšanje omejevalnih ukrepov
Napačna uporaba prava
Očitna napaka pri presoji
Lastninska pravica
Sorazmernost
Domneva nedolžnosti
Ugovor nezakonitosti

)
Dejansko stanje
Tožeča stranka, Gabriel Amisi Kumba, je državljan Demokratične republike Kongo.
Ta zadeva se umešča v okvir omejevalnih ukrepov, ki jih je Svet Evropske unije uvedel za vzpostavitev trajnega miru v Demokratični republiki Kongo in za izvajanje pritiska na osebe in subjekte, ki kršijo embargo na orožje glede te države.
Svet je 18. julija 2005 na podlagi členov 60, 301 in 308 ES sprejel Uredbo (ES) št. 1183/2005 o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov za osebe, ki kršijo embargo na orožje glede Demokratične republike Kongo (
UL 2005, L 193, str. 1
).
Svet je 20. decembra 2010 na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep 2010/788/SZVP o omejitvenih ukrepih proti Demokratični republiki Kongo in razveljavitvi Skupnega stališča 2008/369/SZVP (
UL 2010, L 336, str. 30
).
Svet je 12. decembra 2016 na podlagi člena 215 PDEU sprejel Uredbo (EU) 2016/2230 o spremembi Uredbe št. 1183/2005 (
UL 2016, L 336, str. 1
).
Svet je istega dne na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep (SZVP) 2016/2231 o spremembi Sklepa 2010/788 (
UL 2016, L 336, str. 7
).
V uvodnih izjavah od 2 do 4 Sklepa 2016/2231 je navedeno:
„(2)
Svet je 17. oktobra 2016 sprejel sklepe, v katerih je izrazil globoko zaskrbljenost zaradi političnih razmer v Demokratični republiki Kongo (v nadaljnjem besedilu: DR Kongo). Zlasti je odločno obsodil skrajno nasilje, ki je izbruhnilo 19. in 20. septembra 2016 v Kinšasi, in opozoril, da je to še dodatno prispevalo k brezizhodnemu položaju, v katerem se je znašla država, ker v ustavno določenem roku, tj. do 20. decembra 2016, ni razpisala predsedniških volitev.
(3)
Svet je poudaril, da se mora vlada DR Kongo jasno zavezati, da bo spoštovala človekove pravice in pravno državo ter končala vse zlorabe pravosodnega sistema v politične namene, da bi lahko zagotovili ustrezno okolje za izvedbo dialoga in volitev. Vse akterje je tudi pozval, naj se odrečejo uporabi nasilja.
(4)
Svet je izrazil pripravljenost uporabiti vsa razpoložljiva sredstva, vključno z omejevalnimi ukrepi proti tistim, ki so odgovorni za hude kršitve človekovih pravic in spodbujanje k nasilju, ter tistim, ki poskušajo ovirati sporazumno in miroljubno rešitev krize, s katero bi ustregli želji ljudstva DR Kongo, da izvoli svoje predstavnike.“
Člen 3(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„Omejitveni ukrepi, določeni v členu 4(1) ter členu 5(1) in (2), se uveljavijo za osebe in subjekte, ki:
(a)
ovirajo sporazumno in miroljubno rešitev, ki bi omogočila izvedbo volitev v [Demokratični republiki Kongo], tudi z nasilnimi dejanji, represijo ali pozivanjem k nasilju ali s spodkopavanjem pravne države;
(b)
sodelujejo pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v [Demokratični republiki Kongo];
(c)
so povezani z osebami in subjekti iz točk (a) in (b);
kot so navedeni na seznamu v Prilogi II.“
Člen 4(1) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa, da „[d]ržave članice sprejmejo ukrepe, ki so potrebni, da se osebam iz člena 3 prepreči vstop na njihovo ozemlje ali tranzit prek njega“.
Člen 5(1), (2) in (5) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„1.   Zamrznejo se vsa sredstva, drugo finančno premoženje in gospodarski viri, ki so v lasti oseb ali subjektov iz člena 3 oziroma jih ti neposredno ali posredno nadzorujejo ali ki jih imajo subjekti v lasti teh oseb ali subjektov oziroma jih ti neposredno ali posredno nadzorujejo ali delujejo v njihovem imenu oziroma po njihovih navodilih in so navedeni v prilogah I in II.
2.   Osebam ali subjektom iz odstavka 1 se niti neposredno niti posredno ne dajo na voljo sredstva, drugo finančno premoženje ali gospodarski viri niti ne smejo od njih imeti koristi.
[…]
5.   V zvezi z osebami in subjekti iz člena 3(2) lahko pristojni organ države članice pod pogoji, za katere meni, da so primerni, odobri sprostitev ali dajanje na voljo določenih zamrznjenih sredstev ali gospodarskih virov, potem ko je ugotovil, da so zadevna sredstva ali gospodarski viri:
(a)
potrebni za zadovoljitev osnovnih potreb oseb in subjektov ter vzdrževanih družinskih članov teh fizičnih oseb, vključno s plačili za živila, najemnine ali hipoteke, zdravila in zdravljenje, davke, zavarovalne premije in pristojbine za javne storitve;
(b)
namenjeni izključno za plačilo zmernih strokovnih honorarjev in za povrnitev nastalih izdatkov, povezanih z zagotavljanjem pravnih storitev;
[…]
(d)
potrebni za izredne stroške, če je pristojni organ o razlogih, zaradi katerih meni, da bi bilo treba izdati posebno odobritev, uradno obvestil pristojne organe drugih držav članic in Komisijo vsaj dva tedna pred odobritvijo.“
Člen 6(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„2.   Svet na predlog države članice ali visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko pripravi oziroma spremeni seznam iz Priloge II.“
Člen 7(2) in (3) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa:
„2.   Svet o svoji odločitvi iz člena 6(2), vključno z razlogi za uvrstitev na seznam, obvesti zadevno osebo ali subjekt, bodisi neposredno, če je naslov znan, bodisi z objavo obvestila, s čimer da tej osebi ali subjektu možnost, da predloži pripombe.
3.   V primeru predložitve pripomb ali novih materialnih dokazov Svet ponovno preuči svojo odločitev in o tem ustrezno obvesti zadevno osebo ali subjekt.“
V skladu s členom 9(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, se „[u]krepi iz člena 3(2) […] uporabljajo do 12. decembra 2017“, in „[č]e Svet meni, da cilji ukrepov niso bili doseženi, jih po potrebi obnovi ali spremeni“.
Člen 2b(1) Uredbe št. 1183/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2016/2230, določa:
„1.   Priloga Ia vsebuje fizične ali pravne osebe, subjekte ali organe, ki jih je Svet uvrstil na seznam iz katerega koli od naslednjih razlogov:
[…]
(b)
načrtovanje, vodenje in izvajanje dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v Demokratični republiki Kongo“.
Ime tožeče stranke je bilo s Sklepom 2016/2231 dodano na seznam oseb in subjektov v Prilogi II k Sklepu 2010/788 (v nadaljevanju: sporni seznam) in z Uredbo 2016/2230 na seznam oseb in subjektov v Prilogi Ia k Uredbi št. 1183/2005.
Svet je v Prilogi II k Sklepu 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, in Prilogi Ia k Uredbi št. 1183/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2016/2230, sprejetje omejevalnih ukrepov proti tožeči stranki utemeljil s to obrazložitvijo:
„Poveljnik 1. obrambnega območja kongovske vojske (FARDC), katere sile so bile udeležene pri nesorazmerni uporabi sile in nasilni represiji septembra 2016 v Kinšasi. V tej funkciji je Gabriel Amisi Kumba torej sodeloval pri načrtovanju, vodenju in izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve človekovih pravic v [Demokratični republiki Kongo].“
Svet je 13. decembra 2016 v
Uradnem listu Evropske unije
objavil Obvestilo osebam, za katere veljajo omejevalni ukrepi iz Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, in iz Uredbe št. 1183/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2016/2230, o omejevalnih ukrepih proti Demokratični republiki Kongo (
UL 2016, C 463, str. 2
). V tem obvestilu je bilo med drugim navedeno, da lahko zadevne osebe zahtevek za pregled odločitve o njihovi uvrstitvi na sporni seznam in na seznam oseb in subjektov v Prilogi Ia k Uredbi št. 1183/2005 skupaj z dokazili pošljejo Svetu pred 1. oktobrom 2017. V tem obvestilu je bilo navedeno še, da bo Svet vse prejete pripombe upošteval pri naslednjem pregledu v Svetu v skladu s členom 9 Sklepa 2010/788.
Tožeča stranka je 6. marca 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo, s katero v bistvu predlaga razglasitev ničnosti Uredbe 2016/2230 v delu, v katerem se ta akt nanaša nanjo. Ta tožba je bila vpisana pod opravilno številko T‑141/17.
Svet je 29. maja 2017 na podlagi člena 31(2) PEU in člena 6(2) Sklepa 2010/788 sprejel Izvedbeni sklep (SZVP) 2017/905 o izvajanju Sklepa 2010/788 (
UL 2017, L 138
I, str. 6). Svet je istega dne sprejel Izvedbeno uredbo (EU) 2017/904 o izvajanju člena 9(2) Uredbe št. 1183/2005 (
UL 2017, L 138
I, str. 1). S tema aktoma so bila na sporni seznam in seznam v Prilogi Ia k Uredbi št. 1183/2005 dodana imena drugih fizičnih oseb.
Svet je 11. decembra 2017 po postopku pregleda spornih ukrepov na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep (SZVP) 2017/2282 o spremembi Sklepa 2010/788 (
UL 2017, L 328, str. 19
, v nadaljevanju: izpodbijani sklep). S členom 1 tega sklepa je bilo torej besedilo člena 9(2) Sklepa 2010/788 nadomeščeno z naslednjim:
„Ukrepi iz člena 3(2) se uporabljajo do 12. decembra 2018. Če Svet meni, da cilji ukrepov niso bili doseženi, jih po potrebi obnovi ali spremeni.“
Potem ko je tožeča stranka umaknila tožbo, je bila zadeva T‑141/17, omenjena v točki 18 zgoraj, s sklepom z dne 7. decembra 2018 izbrisana iz registra Splošnega sodišča.
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 8. marca 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Predsednik devetega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 12. oktobra 2018 odločil, da se ta zadeva združi z zadevami T‑164/18, Kampete/Svet, T‑165/18, Kahimbi Kasagwe/Svet, T‑166/18, Luyoyo/Svet, T‑167/18, Kanyama/Svet, T‑168/18, Numbi/Svet, in T‑169/18, Kibelisa Ngambasai/Svet, za pisni del in morebitni ustni del postopka.
Splošno sodišče je na predlog sodnika poročevalca odločilo, da začne ustni del postopka. Splošno sodišče je 15. maja 2019 to zadevo predodelilo devetemu razširjenemu senatu.
Stranki sta na obravnavi 4. julija 2019 podali ustne navedbe in odgovorili na ustna vprašanja Splošnega sodišča.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša nanjo;
–
plačilo stroškov naloži Svetu.
Svet Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
podredno, v primeru razglasitve ničnosti izpodbijanega sklepa ohrani njegove učinke v zvezi s tožečo stranko do izteka roka za vložitev pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča, ali če se pritožba vloži v tem roku, do njene zavrnitve;
–
plačilo stroškov naloži tožeči stranki.
Pravo
Tožeča stranka v podporo svojim predlogom za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa navaja štiri tožbene razloge, ki se nanašajo, prvič, na kršitev obveznosti obrazložitve in pravice do izjave, drugič, na napačno uporabo prava in očitno napako pri presoji, tretjič, na kršitev pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, lastninske pravice in načela sorazmernosti ter, četrtič, na nezakonitost člena 3(2)(b) Sklepa 2010/788 in člena 2b(1)(b) Uredbe št. 1183/2005.
Prvi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve in pravice do izjave
Prvi tožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov, ki se nanašata prvi na kršitev obveznosti obrazložitve in drugi na kršitev pravice do izjave.
Prvi del prvega tožbenega razloga
V prvem delu prvega tožbenega razloga tožeča stranka trdi, da je Svet kršil obveznost obrazložitve akta, ki posega v položaj, iz člena 296 PDEU. Tožeča stranka trdi, da je obrazložitev izpodbijanega sklepa izjemno skopa, saj Svet ni navedel niti nobene natančne obtožbe niti nobenega posamičnega in opredeljivega dejstva, na podlagi katerih bi ji bilo brez resnega dvoma mogoče pripisati očitke, ki so bili proti njej podani v navedeni obrazložitvi. Po mnenju tožeče stranke se izpodbijani sklep tako opira le na trditve, ki temeljijo na domnevah, ki jih ni mogoče preveriti in zaradi katerih mora predložiti dokaze o neobstoju splošnih dejstev, ki se ji očitajo, zaradi česar je dokazno breme obrnjeno.
Svet tem trditvam nasprotuje.
Najprej je treba v zvezi s tem spomniti, da je namen obveznosti obrazložitve akta, ki posega v položaj, kakor je določena v členu 296, drugi odstavek, PDEU, po eni strani dati zadevni osebi na voljo dovolj podatkov, da ugotovi, ali je akt dobro utemeljen in ali vsebuje morebitne napake, na podlagi katerih bi ta lahko izpodbijala njegovo veljavnost pred sodiščem Evropske unije, in po drugi strani temu sodišču omogočiti izvajanje nadzora nad zakonitostjo navedenega akta. Tako določena obveznost obrazložitve je bistveno načelo prava Unije, od katerega so mogoča odstopanja zgolj iz nujnih razlogov. Zato je treba obrazložitev načeloma sporočiti zadevni osebi hkrati z aktom, ki posega v njen položaj, neobstoja obrazložitve pa ni mogoče popraviti s tem, da se zadevna oseba z razlogi za akt seznani med postopkom pred sodiščem Unije (sodba z dne 7. decembra 2011, HTTS/Svet,
T‑562/10
,
EU:T:2011:716
, točka
).
Dalje mora biti obrazložitev prilagojena naravi zadevnega akta in okoliščinam, v katerih je bil sprejet. Zahteva po obrazložitvi se presoja glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino pravnega akta, vrsto navedenih razlogov in interes, ki bi ga lahko imel naslovnik ali druge osebe, na katere se pravni akt neposredno in posamično nanaša, za pridobitev pojasnil. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, ker je treba zadostnost obrazložitve presojati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njen okvir in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje. Natančneje, akt, ki posega v položaj, je dovolj obrazložen, če je bil sprejet v okviru, ki ga zadevna oseba pozna in ji omogoča, da razume obseg ukrepa, sprejetega v zvezi z njo (sodbi z dne 15. novembra 2012, Svet/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, točka
, in z dne 14. oktobra 2009, Bank Melli Iran/Svet,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
, točka
).
Obveznost obrazložitve, ki jo mora Svet izpolniti, se nanaša po eni strani na navedbo pravne podlage sprejetega ukrepa in po drugi strani na okoliščine, na podlagi katerih je mogoče šteti, da je v primeru zadevnih oseb izpolnjeno eno od meril za vpis (sodba z dne 18. septembra 2014, Central Bank of Iran/Svet,
T‑262/12
, neobjavljena,
EU:T:2014:777
, točka
).
Zato je treba preučiti, ali obrazložitev izpodbijanega akta vsebuje izrecno sklicevanje na sporno merilo za vpis in ali se glede na okoliščine ta obrazložitev lahko šteje za zadostno, da se tožeči stranki omogoči, da preveri utemeljenost izpodbijanega akta in se brani pred Splošnim sodiščem, temu pa izvajanje nadzora (glej v tem smislu sodbo z dne 18. septembra 2014, Central Bank of Iran/Svet,
T‑262/12
, neobjavljena,
EU:T:2014:777
, točka
).
Nazadnje, v obrazložitvi akta Sveta, s katerim je bil sprejet omejevalni ukrep, morajo biti poleg pravne podlage tega ukrepa navedeni tudi specifični in konkretni razlogi, zaradi katerih Svet na podlagi diskrecijske pravice meni, da mora tak ukrep veljati za zadevno osebo (sodbi z dne 15. novembra 2012, Svet/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, točka
, in z dne 25. marca 2015, Central Bank of Iran/Svet,
T‑563/12
,
EU:T:2015:187
, točka
).
V obravnavani zadevi je treba poudariti, da je namen izpodbijanega sklepa podaljšati vpis imena tožeče stranke na spornem seznamu z ohranitvijo razlogov, ki jih je Svet uporabil pri prvotnem vpisu njenega imena v Sklepu 2016/2231, s katerim je bil spremenjen Sklep 2010/788.
Po mnenju tožeče stranke so ti razlogi posebej kratki, saj Svet ni navedel nobenega natančnega očitka, na podlagi katerega bi ji bilo mogoče pripisati obtožbe, ki so bile proti njej podane v navedenih razlogih.
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 3(2)(b) Sklepa 2010/788, ki je bil v ta sklep vstavljen s Sklepom 2016/2231, določa, da Priloga II vključuje osebe in subjekte, za katere Svet šteje, da „sodelujejo pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v [Demokratični republiki Kongo]“.
Spomniti je treba tudi, da se obrazložitev, ki jo je Svet uporabil za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam in je povzeta v točki 16 zgoraj, nanaša na njen status poveljnika 1. obrambnega območja oboroženih sil Demokratične republike Kongo (FARDC) in udeležbo teh sil pri nesorazmerni uporabi sile in nasilni represiji, ki sta bili odrejeni septembra 2016 v Kinšasi (Demokratična republika Kongo).
V taki obrazložitvi so opredeljeni specifični in konkretni elementi, ki zadevajo tako poklicne funkcije, ki jih je opravljala tožeča stranka, kot vrsto zadevnega dejanja, navedeno pa je tudi, da je bila tožeča stranka udeležena pri hudih kršitvah človekovih pravic v Demokratični republiki Kongo. Na podlagi te obrazložitve je namreč mogoče razumeti razloge, iz katerih je Svet sprejel omejevalne ukrepe proti tožeči stranki in ki se nanašajo na njeno domnevno odgovornost, ki jo je imela kot poveljnik 1. obrambnega območja FARDC pri nesorazmerni uporabi sile in nasilni represiji, ki sta bili odrejeni septembra 2016 v Kinšasi.
Kot Svet pravilno trdi, so v obrazložitvi vpisa imena tožeče stranke na sporni seznam, podaljšanega z izpodbijanim sklepom, navedeni specifični in konkretni razlogi, na podlagi katerih so se zanjo uporabila merila za vpis, zlasti pa je po eni strani v njej navedena pravna podlaga, ki je jasno opredeljena in napotuje na merila za vpis, po drugi strani pa ta obrazložitev temelji na razlogih, ki so povezani z dejavnostmi tožeče stranke in ki tej omogočajo, da razume razloge za vpis njenega imena na sporni seznam. Poleg tega je tožeča stranka poznala okvir sprejetja izpodbijanega sklepa, glede na to, da je pred Splošnim sodiščem v bistvu izpodbijala zakonitost prvega vpisa svojega imena, kot je bilo opozorjeno v točkah 18 in 21 zgoraj, in glede na to, da razlogi za ta vpis z izpodbijanim sklepom niso bili spremenjeni.
Zato tožeča stranka ni mogla razumno prezreti, da se je Svet, ko je v izpodbijanem sklepu potrdil razloge za prvotni vpis njenega imena na sporni seznam, za katerega se je odločil v Sklepu 2016/2231, skliceval na dejstvo, da je tožeča stranka glede na funkcijo poveljnika 1. obrambnega območja FARDC imela dejansko moč, da neposredno vpliva na ravnanje vojakov FARDC, ki naj bi bili udeleženi pri nesorazmerni uporabi sile in nasilni represiji, ki sta bili odrejeni septembra 2016 v Kinšasi.
Glede na razloge za vpis njenega imena na sporni seznam je tožeča stranka lahko učinkovito izpodbijala utemeljenost omejevalnih ukrepov, ki so bili sprejeti proti njej. Torej je lahko izpodbijala resničnost dejstev, na katerih temelji izpodbijani sklep, med drugim z zanikanjem svojega statusa poveljnika v FARDC ali svoje odgovornosti pri nesorazmerni uporabi sile in nasilni represiji, pri katerih so sile FARDC sodelovale septembra 2016 v Kinšasi, ali z izpodbijanjem obstoja takih dogodkov ali tudi z zavračanjem dejstva, da je sodelovala pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v Demokratični republiki Kongo. To je sicer v bistvu storila v okviru drugega dela drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na očitno napako pri presoji.
Iz tega izhaja, da je bila obrazložitev izpodbijanega sklepa zadostna, da je tožeči stranki omogočila izpodbijanje njegove veljavnosti, Splošnemu sodišču pa izvajanje nadzora zakonitosti. Prvi del prvega tožbenega razloga je treba zato zavrniti.
Drugi del prvega tožbenega razloga
Tožeča stranka z drugim delom prvega tožbenega razloga trdi, da je Svet kršil njeno pravico do izjave. Meni, da čeprav učinek presenečenja, potreben za ukrep zamrznitve sredstev, res pomeni, da Svetu pred prvotnim vpisom imena osebe ali subjekta na seznam, s katerim se odrejajo omejevalni ukrepi, ni treba opraviti zaslišanja, to ne spremeni dejstva, da v okviru pregleda take odločitve o prvotnem vpisu, kot je to v obravnavani zadevi, navedeni učinek ni več potreben, načelo kontradiktornosti pa je treba spoštovati tako pri sporočanju razlogov pred odločitvijo o ohranitvi na spornem seznamu kot pri pravici do zaslišanja. Dodaja, da je želela zaslišanje pred Svetom, vendar do datuma vložitve te tožbe ta ni odločil o tej prošnji.
Na eni strani tožeča stranka v repliki trdi, da je Skupni urad Združenih narodov za človekove pravice (UNJHRO) pri pripravi različnih poročil, ki jih je Svet uporabil v podporo izpodbijanemu sklepu, ni nikoli zaslišal, zaradi česar niso bila upoštevana merila iz sodne prakse in kar dokazuje, da bi morala biti zaslišana pred sprejetjem izpodbijanega sklepa, zlasti ker je Svetu 21. februarja 2018 predložila elemente, s katerimi je mogoče povzročiti dvom o utemeljenosti upoštevanih razlogov. Na drugi strani tožeča stranka trdi, da je Svet glede na prvotni sklep o vpisu njenega imena na sporni seznam proti njej uporabil nove dokaze, da bi sprejel izpodbijani sklep.
Svet izpodbija te trditve in poudarja, da izpodbijani sklep temelji na istih razlogih, kot jih je uporabil za utemeljitev prvotnega vpisa imena tožeče stranke na sporni seznam na podlagi Sklepa 2016/2231. Iz tega naj bi izhajalo, da mu tožeče stranke ni bilo treba zaslišati pred sprejetjem izpodbijanega sklepa.
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 41(2)(a) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) določa, da ima vsaka oseba pravico do izjave pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene.
Iz sodne prakse izhaja, da v okviru postopka, ki se nanaša na sprejetje sklepa o vpisu ali ohranitvi vpisa imena osebe na seznamu v prilogi k aktu o omejevalnih ukrepih, spoštovanje pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva zahteva, da pristojni organ Unije zadevni osebi posreduje informacije in dokaze, s katerimi ta organ razpolaga zoper zadevno osebo za utemeljitev svojega sklepa, zato da se tej osebi omogoči zaščita njenih pravic v najboljših možnih okoliščinah in da se ta lahko ob popolnem poznavanju razlogov odloči, ali je smiselno, da se obrne na sodišče Unije. Poleg tega mora pristojni organ Unije ob tem posredovanju tej osebi omogočiti, da učinkovito predstavi svoje stališče glede razlogov, ki so bili navedeni proti njej (sodbi z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točki
in
, ter z dne 12. decembra 2006, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Svet,
T‑228/02
,
EU:T:2006:384
, točka
).
Kar zadeva prvi akt, s katerim se zamrznejo sredstva osebe ali subjekta, Svetu tej osebi ali subjektu ni treba predhodno sporočiti razlogov, na katere namerava opreti prvotni vpis njenega ali njegovega imena na seznam oseb in subjektov, katerih sredstva se zamrznejo. Da ne bi bila ogrožena učinkovitost takega ukrepa, mora namreč ta že po svoji naravi omogočati učinek presenečenja in njegovo takojšnjo uporabo. V takem primeru načeloma zadošča, da institucija zadevni osebi ali subjektu sporoči razloge in zagotovi spoštovanje njegove pravice do zaslišanja sočasno s sprejetjem sklepa o zamrznitvi sredstev ali takoj potem (sodba z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, točka
).
Nasprotno pa v primeru poznejšega sklepa o zamrznitvi sredstev, s katerim se na seznamu oseb in subjektov, katerih sredstva se zamrznejo, ohrani vpis imena osebe ali subjekta, ki je že na tem seznamu, ta učinek presenečenja ni več nujen za zagotovitev učinkovitosti ukrepa, tako da je treba zadevno osebo ali subjekt pred sprejetjem takega sklepa načeloma seznaniti z obremenilnimi dokazi in ji oziroma mu omogočiti, da se o tem izreče (sodba z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, točka
).
V zvezi s tem je Sodišče poudarilo, da element varstva, ki se zagotavlja z zahtevo po seznanitvi z obremenilnimi dokazi in pravico do podajanja stališč pred sprejetjem aktov, s katerimi se ime osebe ali subjekta ohrani na seznamu oseb ali subjektov, na katere se nanašajo omejevalni ukrepi, temeljnega in bistvenega pomena za pravico do obrambe. To velja še toliko bolj, ker zadevni omejevalni ukrepi pomembno vplivajo na pravice in svoboščine zadevnih oseb in skupin (sodba z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, točka
).
Ta pravica do izjave pred sprejetjem takih aktov velja, če je Svet v sklepu o ohranitvi vpisa imena osebe na seznamu proti tej osebi uporabil nove elemente, to je elemente, ki v prvotnem sklepu o vpisu njenega imena na ta seznam niso bili upoštevani (glej v tem smislu sodbi z dne 18. junija 2015, Ipatau/Svet,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
, točka
in navedena sodna praksa, ter z dne 7. aprila 2016, Central Bank of Iran/Svet,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, točka
).
V obravnavani zadevi je, kot poudarja Svet, res, da ohranitev vpisa imena tožeče stranke na spornem seznamu, o čemer je bilo odločeno v izpodbijanem sklepu, temelji na istih razlogih, kot so tisti, s katerimi je bilo utemeljeno sprejetje prvotnega akta o zadevnih omejevalnih ukrepih.
Vendar ta okoliščina sama po sebi ne more pomeniti, da Svetu ni bilo treba spoštovati pravice tožeče stranke do obrambe in ji zlasti omogočiti, da učinkovito predstavi svoje stališče do dejanskih okoliščin, na podlagi katerih je sprejel izpodbijani sklep, s katerim se njeno ime ohranja na spornem seznamu.
Obstoj kršitve pravice do obrambe je treba namreč presojati glede na posebne okoliščine vsakega posameznega primera, zlasti glede na vrsto zadevnega akta, okoliščine njegovega sprejetja in pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (glej sodbo z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba poudariti, da so omejevalni ukrepi po naravi varstveni in že po definiciji začasni ukrepi, katerih veljavnost je vedno odvisna od tega, ali so dejanske in pravne okoliščine, na podlagi katerih so bili sprejeti, še vedno veljavne, in od tega, ali jih je treba, da bi bil njihov cilj uresničen, ohraniti v veljavi (glej v tem smislu sodbo z dne 21. marca 2014, Yusef/Komisija,
T‑306/10
,
EU:T:2014:141
, točki
in
). V tem smislu člen 9(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa, da se omejevalni ukrepi proti Demokratični republiki Kongo uporabljajo do 12. decembra 2017 in jih Svet, „[č]e […] meni, da cilji ukrepov niso bili doseženi, […] po potrebi obnovi ali spremeni“.
Iz tega izhaja, da mora Svet pri rednem pregledu teh omejevalnih ukrepov ponovno presoditi razmere in pripraviti analizo učinka takih ukrepov, da se ugotovi, ali so omogočili dosego ciljev prvotnega vpisa imen zadevnih oseb in subjektov na sporni seznam ali pa je v zvezi s temi osebami in subjekti še vedno mogoča enaka ugotovitev.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v sodbi z dne 27. septembra 2018, Ezz in drugi/Svet (
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, točka
in navedena sodna praksa), odločilo, da spoštovanje pravice do obrambe zahteva, da Svet tožečim strankam pred sprejetjem sklepa o podaljšanju omejevalnih ukrepov proti njim sporoči elemente, s katerimi je ob rednem pregledu zadevnih ukrepov posodobil informacije, ki so utemeljevale prvotni vpis njihovega imena na seznam oseb, za katere veljajo taki omejevalni ukrepi.
Tako je treba v obravnavani zadevi glede na prvotni cilj omejevalnih ukrepov proti Demokratični republiki Kongo, ki je v bistvu zagotoviti ustrezno okolje za izvedbo volitev in ustaviti vse kršitve človekovih pravic (glej točko 7 zgoraj), ugotoviti, da je moral Svet pri rednem pregledu omejevalnih ukrepov, uvedenih proti tožeči stranki, tej glede na okoliščine sporočiti nove elemente, s katerimi je posodobil informacije, ki se nanašajo ne le na njen osebni položaj, ampak tudi na politične in varnostne razmere v Demokratični republiki Kongo.
Iz listin iz spisa pa je razvidno, da je Svet, kot je potrdil na obravnavi v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča, pri sprejetju izpodbijanega sklepa poleg informacij, ki jih je imel na voljo že pri prvotnem vpisu imena tožeče stranke na sporni seznam, upošteval tudi informacije iz internega dokumenta z dne 23. oktobra 2017 z referenčno številko COREU CFSP/1492/17. Prvič, v tem dokumentu z dne 23. oktobra 2017 je bilo omenjeno, da na ta dan ni bil objavljen volilni koledar in da je neodvisna nacionalna volilna komisija 11. oktobra 2017 objavila, da potrebuje najmanj 504 dni za organizacijo volitev. Drugič, v istem dokumentu je bilo navedeno, da je misija Organizacije združenih narodov za stabilizacijo Demokratične republike Kongo (Monusco) poročala po eni strani o poslabšanju varnostnih razmer v številnih predelih Demokratične republike Kongo in po drugi strani o povečanju nestabilnosti v regiji po odhodu civilistov, ki so zbežali z območij konfliktov. Tretjič, v navedenem dokumentu je bilo omenjeno tudi, da sta svobodi zbiranja in izražanja mnenja še vedno zatirani, kot dokazujeta prepoved demonstracij proti neobjavi volilnega koledarja in blokada družbenih medijev avgusta 2017 po napovedi splošne stavke.
Iz sklepov Sveta z dne 11. decembra 2017 je razvidno tudi, da je ta ob sprejetju izpodbijanega sklepa vedel za še en nov element, in sicer za objavo volilnega koledarja, s katerim so bile 5. novembra 2017 predsedniške volitve določene za 23. december 2018. Vendar taka objava Svetu ni preprečila sklepanja, da v Demokratični republiki Kongo še vedno obstaja
status quo
.
Čeprav je torej Svet z izpodbijanim sklepom podaljšal omejevalne ukrepe proti tožeči stranki iz enakih razlogov, kot jih je uporabil za prvotni vpis njenega imena na sporni seznam v Sklepu 2016/2231, so novi elementi iz točk 62 in 63 zgoraj novi dokazi, ki jih je Svet upošteval pri sprejetju izpodbijanega sklepa. Posledično bi moral Svet sprejeti pripombe tožeče stranke o teh elementih, preden je sprejel tak sklep, v skladu s tem, kar je bilo navedeno v točki 61 zgoraj. Vendar ni sporno, da tega ni storil.
V zvezi s tem ni pomembno, da je bilo po eni strani po prvotnem vpisu imena tožeče stranke na sporni seznam v
Uradnem listu
objavljeno obvestilo osebam, za katere veljajo navedeni ukrepi, v skladu s katerim so bile te osebe pozvane, naj Svetu pred 1. oktobrom 2017 pošljejo zahtevek za pregled, in da po drugi strani tožeča stranka te možnosti ni uporabila. Svet namreč zaradi tega, ker ima oseba, za katero veljajo omejevalni ukrepi, možnost zahtevati, da se taki ukrepi zanjo prenehajo uporabljati, ne more biti oproščen obveznosti, ki mu je naložena v zvezi s spoštovanjem pravice do obrambe.
Poleg tega iz listin iz spisa ni razvidno, da je tožeča stranka lahko predvidela, da bo Svet ugotovil
status quo
glede razmer v Demokratični republiki Kongo ob upoštevanju elementov, opisanih v točkah 62 in 63 zgoraj, ki se nanašajo na neobjavo volilnega koledarja, poslabšanje varnostnih razmer in nadaljnje zatiranje javnih svoboščin v številnih regijah države, to je elementov, glede katerih tožeča stranka ni mogla predložiti pripomb pred sprejetjem izpodbijanega sklepa. V zvezi s tem je treba spomniti, da so omejevalni ukrepi začasni (glej točko 58 zgoraj), kar zagotavljajo same določbe izpodbijanega sklepa (glej točko 20 zgoraj).
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je bil izpodbijani sklep sprejet na podlagi postopka, v katerem pravica tožeče stranke do obrambe ni bila spoštovana.
Vendar iz vsega navedenega ni mogoče sklepati, da je zato, ker Svet tožeči stranki ni sporočil novih elementov, ki so jih vsebovali interni dokument z dne 23. oktobra 2017 z referenčno številko COREU CFSP/1492/17 in sklepi Sveta z dne 11. decembra 2017, in ker tožeča stranka ni mogla predložiti pripomb o teh elementih, preden je Svet sprejel izpodbijani sklep, ta sklep treba razglasiti za ničen.
Sodišče Unije mora namreč, če je podana nezakonitost, ki posega v pravico do obrambe, preveriti, ali bi glede na posebne dejanske in pravne okoliščine obravnavane zadeve zadevni postopek lahko vodil do drugačnega rezultata, ker bi tožeča stranka lahko bolje zagotovila svojo obrambo, če ne bi bilo te nepravilnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 1. oktobra 2009, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Svet,
C‑141/08 P
,
EU:C:2009:598
, točke 81, 88, 92, 94 in 107, ter z dne 27. septembra 2018, Ezz in drugi/Svet,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar v obravnavani zadevi nobeden od elementov iz spisa ne kaže na to, da v primeru, da bi bili tožeči stranki predloženi novi elementi, s katerimi je Svet posodobil svojo presojo političnih in varnostnih razmer v Demokratični republiki Kongo, zadevni omejevalni ukrepi v zvezi z njo morda ne bi bili ohranjeni.
Glede tega je treba poudariti, da tožeča stranka ni zagotovila natančnega indica, da če bi pred sprejetjem izpodbijanega sklepa lahko predložila pripombe o novih elementih, opisanih v točkah 62 in 63 zgoraj, bi lahko izpodbila njihovo vsebino ali upoštevnost za podaljšanje vpisa njenega imena na spornem seznamu.
Poleg tega tožeča stranka v odgovoru na vprašanje, ki ga je Splošno sodišče postavilo na obravnavi, ni izpodbijala samega obstoja
statusa quo
v Demokratični republiki Kongo med prvotnim vpisom njenega imena na sporni seznam, o katerem je bilo odločeno 13. decembra 2016, in sprejetjem izpodbijanega sklepa o ohranitvi zadevnih omejevalnih ukrepov.
V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da bi bil izid postopka lahko drugačen, tudi če bi bili tožeči stranki elementi, navedeni v točkah 62 in 63 zgoraj, sporočeni pred sprejetjem izpodbijanega sklepa. Tudi to, da je Svet upošteval nekatere nove elemente, ko je podaljšal omejevalne ukrepe proti tožeči stranki, ne more povzročiti nezakonitosti izpodbijanega sklepa.
Ker se poleg tega tožeča stranka v podporo drugemu delu prvega tožbenega razloga sklicuje na okoliščino, da je UNJHRO ni zaslišal v okviru priprave poročil, na katera se Svet sklicuje v podporo izpodbijanemu sklepu, je dovolj poudariti, da sodišča Unije niso pristojna za nadzor skladnosti preiskav, ki jih opravljajo organi Organizacije združenih narodov (OZN), s temeljnimi pravicami (glej v tem smislu sodbo z dne 20. julija 2017, Badica in Kardiam/Svet,
T‑619/15
,
EU:T:2017:532
, točka
).
Nazadnje, trditev tožeče stranke, da bi jo Svet moral zaslišati, je treba zavrniti, ker ji ne zadevna ureditev ne splošno načelo spoštovanja pravice do obrambe ne zagotavljata pravice do uradnega zaslišanja (glej po analogiji sodbo z dne 6. septembra 2013, Bank Melli Iran/Svet,
T‑35/10 in T‑7/11
,
EU:T:2013:397
, točka
in navedena sodna praksa).
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba kot neutemeljen zavrniti drugi del prvega tožbenega razloga in zato ta tožbeni razlog v celoti.
Drugi tožbeni razlog: napačna uporaba prava in očitna napaka pri presoji
Tožeča stranka z drugim tožbenim razlogom trdi, da je Svet storil napake, ko je ugotovil, da je „[sodelovala] pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve človekovih pravic v Demokratični republiki Kongo“.
Ta tožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov. Tožeča stranka s prvim delom v bistvu trdi, da je Svet napačno uporabil pravo s tem, da je ohranil vpis njenega imena na spornem seznamu zaradi dejanj, ki so ob sprejetju izpodbijanega sklepa že prenehala. Z drugim delom tožeča stranka izpodbija presojo, ki jo je Svet opravil v zvezi z njenimi funkcijami in nalogami, ter obstoj dovolj natančnih in konkretnih dejanskih okoliščin v podporo ohranitvi vpisa njenega imena na spornem seznamu.
Prvi del drugega tožbenega razloga
Tožeča stranka s prvim delom drugega tožbenega razloga trdi, da dejanja, ki jih je Svet upošteval v obrazložitvi vpisa njenega imena na sporni seznam, spadajo v minulo časovno obdobje. Iz uporabe sedanjika v členu 3(2) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, naj bi namreč izhajalo, da morajo dejanja, ki se očitajo osebam ali subjektom, za katere veljajo omejevalni ukrepi, ob podaljšanju teh ukrepov še vedno trajati. Ker pa tožeča stranka na dan sprejetja izpodbijanega sklepa ni bila udeležena pri dejanjih, ki so ji bila očitana, naj bi bili zadevni omejevalni ukrepi brezpredmetni.
Tožeča stranka dodaja, da je Svet z ohranitvijo teh ukrepov za dejanja, ki niso bila več aktualna, v resnici sprejel prikrito kazensko sankcijo, medtem ko imajo omejevalni ukrepi izključno varstveni namen, njihov cilj pa je naslovnike ukrepov pripraviti do tega, da spremenijo svoje ravnanje.
V zvezi s tem je treba poudariti, da – kot je bilo navedeno v točki 8 zgoraj – člen 3(2)(b) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, določa, da se omejevalni ukrepi uveljavijo za osebe in subjekte, ki „sodelujejo pri načrtovanju, vodenju ali izvajanju dejanj, ki pomenijo hude kršitve ali zlorabe človekovih pravic v [Demokratični republiki Kongo]“. Na tej podlagi je bilo ime tožeče stranke s Sklepom 2016/2231 prvotno vpisano na sporni seznam z obrazložitvijo, da je kot poveljnik 1. obrambnega območja FARDC sodelovala pri udeležbi teh sil pri nesorazmerni uporabi sile in nasilni represiji, ki sta bili odrejeni septembra 2016 v Kinšasi (glej točko 16 zgoraj). Svet je z izpodbijanim sklepom podaljšal omejevalne ukrepe proti tožeči stranki do 12. decembra 2018, pri čemer je dobesedno ponovil razloge za prvotni vpis njenega imena na sporni seznam (glej točko 20 zgoraj).
Vendar, prvič, ni mogoče šteti, da uporaba sedanjika v opredelitvi meril za vpis na sporni seznam v členu 3(2)(b) Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2016/2231, pomeni, da morajo dejanja, ki so bila vzrok za vpis imena osebe ali subjekta na ta seznam, še trajati, ko se sprejme odločitev o vpisu ali ohranitvi tega vpisa. Bilo je namreč že odločeno, da pri vpisu na seznam oseb in subjektov, za katere se uporabljajo omejevalni ukrepi, sedanjik napotuje na splošni smisel, lasten pravnim opredelitvam, in ne na dano časovno obdobje (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Svet,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
, točka
).
Drugič, dejstvo, da se razlogi za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam sklicujejo na dejanja, ki so se zgodila pred sprejetjem izpodbijanega sklepa in so bila na ta datum končana, ne pomeni nujno, da so omejevalni ukrepi proti njej, ki so v tem sklepu ohranjeni, brezpredmetni. Očitno je, da je – glede na to, da se je Svet odločil, da se bo v razlogih za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam skliceval na konkretne razmere, ki vključujejo oborožene sile, ki jim je ta poveljevala – lahko šlo le za ravnanja v preteklosti. Tako sklicevanje se torej ne more šteti za neupoštevno samo zato, ker gre za sporna dejanja, ki so se zgodila v bolj ali manj oddaljeni preteklosti (glej v tem smislu sodbo z dne 22. aprila 2015, Tomana in drugi/Svet in Komisija,
T‑190/12
,
EU:T:2015:222
, točka
).
Ta razlaga je potrjena s členom 9(2), drugi stavek, Sklepa 2010/788, kakor je bil spremenjen z izpodbijanim sklepom, ki določa, da če Svet meni, da cilji ukrepov niso bili doseženi, jih po potrebi obnovi ali spremeni. Da se tej določbi ne vzame polnega učinka, je treba upoštevati, da omogoča ohranitev na seznamu oseb ali subjektov, ki niso storili nobene nove kršitve človekovih pravic v obdobju pred pregledom, če je glede na vse upoštevne okoliščine in zlasti dejstvo, da cilji omejevalnih ukrepov niso bili doseženi, njihova ohranitev na seznamu še vedno utemeljena (glej po analogiji sodbo z dne 23. oktobra 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/Svet,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
, točka
).
Zato iz razlogov za vpis imena tožeče stranke na sporni seznam, v nasprotju s trditvijo tožeče stranke, ne izhaja, da imajo omejevalni ukrepi, ki so bili sprejeti v zvezi z njo in so bili podaljšani z izpodbijanim sklepom, kazensko naravo.
Posledično je treba prvi del drugega tožbenega razloga zavrniti.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (deveti razširjeni senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Gabrielu Amisiju Kumbi se naloži plačilo stroškov.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 12. februarja 2020.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.