CELEX: 62006TJ0056
Sodba Sodišča prve stopnje
22. aprila 2016

Dejansko stanje

Sporna oprostitev
Aluminijev oksid (glinica) je bel prašek, ki se v glavnem uporablja v talilnicah za proizvodnjo aluminija. Proizvaja se iz
boksitne rude s postopkom rafiniranja, pri čemer zadnja faza sestoji iz kalcinacije. Več kot 90 % kalciniranega aluminijevega
oksida se uporabi pri spajanju aluminija. Ostanek se predela in uporabi pri kemijskih postopkih. Obstajata dva ločena trga
proizvodov, in sicer trg aluminijevega oksida, primernega za talilnice, in aluminijevega oksida, primernega za kemično uporabo.
Mineralna olja je mogoče uporabljati kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida.
Na Irskem, v Italiji in v Franciji je samo po en proizvajalec aluminijevega oksida. V Franciji je to družba Alcan Inc., ki
ima sedež v regiji Gardanne. Proizvajalci aluminijevega oksida so tudi v Nemčiji, Španiji, Grčiji, na Madžarskem in v Združenem
kraljestvu.
Od leta 1997 Francoska republika mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji
Gardanne, oprošča plačila trošarine (v nadaljevanju: sporna oprostitev). Sporna oprostitev je bila v francosko pravo uvedena
s členom 6 loi n° 97-1239 portant loi de finances rectificative pour 1997 (zakon št. 97‑1239 o spremembi zakona o financah
za leto 1997) z dne 29. decembra 1997 (JORF z dne 30. decembra 1997, str. 19101).
Uporaba francoske oprostitve v regiji Gardanne je bila do 31. decembra 1998 odobrena z Odločbo Sveta 97/425/ES z dne 30. junija 1997,
ki je državam članicam dovoljevala, da za nekatera mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene, še naprej uporabljajo
obstoječe nižje trošarinske stopnje ali oprostitve plačila trošarine v skladu s postopkom iz Direktive 92/81/EGS (UL L 182,
str. 22). Svet Evropske unije je z Odločbo 1999/255/ES z dne 30. marca 1999, ki določenim državam članicam v skladu z Direktivo
92/81/EGS dovoljuje, da za nekatera mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene, uporabijo ali še naprej uporabljajo
obstoječe nižje trošarinske stopnje ali oprostitve plačila trošarine, in spreminja Odločbo 97/425 (UL L 99, str. 26), odobritev
podaljšal do 31. decembra 1999. Svet je odobritev ponovno podaljšal do 31. decembra 2000, z Odločbo 1999/880/ES z dne 17. decembra 1999,
ki državam članicam dovoljuje, da za nekatera mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene, uporabijo ali še naprej
uporabljajo obstoječe nižje trošarinske stopnje ali oprostitve plačila trošarine v skladu s postopkom iz Direktive 92/81/EGS
(UL L 331, str. 73).
Z Odločbo Sveta 2001/224/ES z dne 12. marca 2001 o nižjih trošarinskih stopnjah in oprostitvah plačila trošarine za nekatera
mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 342), kar
je zadnja odločba o sporni oprostitvi, je bila ta odobritev podaljšana do 31. decembra 2006. V točki 5 obrazložitve te odločbe
je navedeno, da ta odločba „ne vpliva na izid morebitnih postopkov, izvedenih [zlasti] na podlagi členov 87 [ES] in 88 [ES],
ki se nanašajo na izkrivljanje delovanja enotnega trga“ in da „[n]e razveljavlja zahteve, da morajo države članice v skladu
s členom 88 [ES] Komisijo obvestiti o primerih morebitne državne pomoči“.

Upravni postopek
Komisija Evropskih skupnosti je z dopisom z dne 2. junija 1998 od francoskih organov zahtevala informacije, da bi preverila,
ali sporna oprostitev spada na področje uporabe členov 87 ES in 88 ES. Francoska republika je po tem, ko je 10. julija 1998
zaprosila za podaljšanje roka za odgovor, čemur je bilo ugodeno 24. julija 1998, odgovorila z dopisom z dne 7. avgusta 1998.
Komisija je v dopisu z dne 17. julija 2000 od Francoske republike zahtevala, naj ji priglasi sporno oprostitev. Francoski
organi so z dopisom z dne 4. septembra 2000 odgovorili, da po njihovem mnenju sporna oprostitev ne pomeni državne pomoči in
je torej ni treba priglasiti. Komisija je Francosko republiko z dopisom z dne 27. septembra 2000 pozvala, naj ji predloži
dodatne informacije. Francoski organi so na ponovni poziv Komisije z dne 20. novembra 2000 odgovorili 8. decembra 2000.
Komisija je z Odločbo C(2001) 3295 z dne 30. oktobra 2001 v zvezi s sporno oprostitvijo sprožila postopek na podlagi člena
88(2) ES (v nadaljevanju: formalni postopek preiskave). Ta odločba je bila Francoski republiki vročena z dopisom z dne 5. novembra 2001
in je bila 2. februarja 2002 objavljena v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
(UL C 30, str. 21).
Komisija je z dopisi z dne 26. in 28. februarja ter 1. marca 2002 prejela pripombe družb Aughinish Alumina Ltd, Eurallumina
SpA in Alcan ter Evropskega združenja za aluminij (European Aluminium Association). Francoski republiki so bile pripombe posredovane
26. marca 2002.
Francoska republika je po tem, ko je z dopisom z dne 21. novembra 2001 prosila za podaljšanje roka za odgovor, kar ji je bilo
odobreno 29. novembra 2001, svoje pripombe navedla v dopisu z dne 12. februarja 2002.

Odločba aluminijev oksid I
Komisija je 7. decembra 2005 sprejela Odločbo 2006/323/ES o oprostitvi plačila trošarine za mineralna olja, ki se uporabljajo
kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji Gardanne, v regiji Shannon in na Sardiniji, ki se izvaja v Franciji,
na Irskem in v Italiji (UL 2006, L 119, str. 12, v nadaljevanju: Odločba aluminijev oksid I).
Odločba aluminijev oksid I se nanaša na obdobje pred 1. januarjem 2004, ko se je začela uporabljati Direktiva Sveta 2003/96/ES
z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL, posebna izdaja
v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405), s katero sta bili z učinkom od 31. decembra 2003 razveljavljeni Direktiva
Sveta 92/81/EGS z dne 19. oktobra 1992 o usklajevanju struktur trošarin za mineralna olja (UL L 316, str. 12) in Direktiva
Sveta 92/82/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju stopenj trošarine za mineralna olja (UL L 316, str. 19) (točka 57 obrazložitve).
Vendar je z bil njo formalni postopek preiskave razširjen na obdobje po 31. decembru 2003 (točka 92 obrazložitve).
V izreku Odločbe aluminijev oksid I je med drugim določeno:
„
Člen 1
Oprostitve plačila trošarine, ki so jih do 31. decembra 2003 odobrile Francija, Irska in Italija glede težkih kurilnih olj,
uporabljenih v proizvodnji aluminijevega oksida, pomenijo državno pomoč v smislu člena 87(1) [ES].
Člen 2
Pomoč, dodeljena med 17. julijem 1990 in 2. februarjem 2002, kolikor je nezdružljiva s skupnim trgom, se ne povrne, saj bi
bilo to v nasprotju s splošnimi načeli prava Skupnosti.
Člen 3
Pomoč, navedena v členu 1, dodeljena med 3. februarjem 2002 in 31. decembrom 2003, je združljiva s skupnim trgom v smislu
člena 87(3) [ES], kolikor upravičenci plačajo najmanj stopnjo 13,01 EUR na 1000 kg težkega kurilnega olja.
Člen 4
Pomoč […], dodeljena med 3. februarjem 2002 in 31. decembrom 2003, je nezdružljiva s skupnim trgom v smislu člena 87(3) [ES],
kolikor upravičenci niso plačali najmanj stopnje 13,01 EUR na 1000 kg težkega kurilnega olja.
Člen 5
1.      Francija, Irska in Italija bodo sprejele vse potrebne ukrepe, da bodo upravičenci vrnili nezdružljivo pomoč, navedeno v členu 4.
[…]
5.      Francija, Irska in Italija v dveh mesecih od uradnega obvestila o tej odločbi od upravičencev nezdružljive pomoči, navedenih
v členu 4, zahtevajo vračilo nezakonito dodeljene pomoči, skupaj s pripadajočimi obrestmi.“

Postopek in predlogi strank
Francoska republika je 17. februarja 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo, vpisano pod opravilno številko
T-56/06.
Na podlagi člena 14 Poslovnika Splošnega sodišča z dne 2. maja 1991 in na predlog drugega senata je Splošno sodišče po opredelitvi
strank v skladu s členom 51 tega poslovnika odločilo, da se ta zadeva odstopi v odločanje razširjenemu senatu.
Predsednik drugega razširjenega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 24. maja 2007 po opredelitvi strank sklenil, da
se v skladu s členom 50 Poslovnika z dne 2. maja 1991 zadeva T-56/06 za ustni postopek združi z zadevami T-50/06, T-60/06,
T-62/06 in T-69/06 (v nadaljevanju: zadeve aluminijev oksid I).
Splošno sodišče je s sodbo z dne 12. decembra 2007, Irska in drugi/Komisija (T-50/06, T-56/06, T-60/06, T-62/06 in T-69/06,
EU:T:2007:383), zadeve aluminijev oksid I združilo za izdajo sodbe, Odločbo aluminijev oksid I razglasilo za nično in v zadevi
T-62/06 tožbo v preostalem delu zavrnilo.
Komisija je 26. februarja 2008 zoper to sodbo Splošnega sodišča vložila pritožbo.
Sodišče je s sodbo z dne 2. decembra 2009, Komisija/Irska in drugi (C-89/08 P, ZOdl., EU:C:2009:742), razveljavilo zgoraj
v točki 17 navedeno sodbo Irska in drugi/Komisija (EU:T:2007:383) in v delu, v katerem je Splošno sodišče Odločbo aluminijev
oksid I razglasilo za nično, zadeve aluminijev oksid I vrnilo Splošnemu sodišču v razsojanje in pridržalo odločitev o stroških.
Po izdaji zgoraj v točki 19 navedene sodbe Komisija/Irska in drugi (EU:C:2009:742) in v skladu s členom 118(1) Poslovnika
z dne 2. maja 1991 so bile zadeve aluminijev oksid I s sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 18. decembra 2009 dodeljene
drugemu razširjenemu senatu.
V skladu s členom 119(1) Poslovnika z dne 2. maja 1991sta stranki predložili pisna stališča, in sicer Francoska republika
16. februarja 2010 in Komisija 28. aprila 2010. Francoska republika je v pisnih stališčih glede na zgoraj v točki 19 navedeno
sodbo Komisija/Irska in drugi (EU:C:2009:742) navedla, da se odpoveduje drugemu tožbenemu razlogu, ki se nanaša na kršitev
obveznosti obrazložitve.
Zadeve aluminijev oksid I so bile s sklepom predsednika drugega razširjenega senata z dne 1. marca 2010 združene za pisni
in ustni postopek ter izdajo sodbe. S sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 20. septembra 2010 so bile zadeve aluminijev
oksid I predodeljene četrtemu razširjenemu senatu.
Splošno sodišče je s sodbo z dne 21. marca 2012, Irska/Komisija (T-50/06 RENV, T-56/06 RENV, T-60/06 RENV, T-62/06 RENV in
T-69/06 RENV, ZOdl., EU:T:2012:134), razglasilo ničnost Odločbe, ker je bilo v njej ugotovljeno – oziroma je temeljila na
ugotovitvi –, da so oprostitve plačila trošarin za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega
oksida, ki so jih Francoska republika, Irska in Italijanska republika odobrile do 31. decembra 2003 (v nadaljevanju: oprostitve
plačila trošarin), državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, in ker je bilo v njej odrejeno, naj Francoska republika, Irska
in Italijanska republika sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev vračila teh oprostitev od njihovih prejemnikov, kolikor
ti niso plačali trošarine po stopnji vsaj 13,01 EUR na 1000 kg težkega kurilnega olja.
Komisija je 1. junija 2012 zoper to sodbo Splošnega sodišča vložila pritožbo.
Sodišče je s sodbo z dne 10. decembra 2013, Komisija/Irska in drugi (C-272/12 P, ZOdl., EU:C:2013:812), razveljavilo zgoraj
v točki 23 navedeno sodbo Irska/Komisija (EU:T:2012:134), vrnilo zadeve aluminijev oksid I vrnilo Splošnemu sodišču v razsojanje
in pridržalo odločitev o stroških.
Po izdaji v točki 25 zgoraj navedene sodbe Komisija/Irska in drugi (EU:C:2013:812) so bile zadeve aluminijev oksid I s sklepoma
predsednika Splošnega sodišča z dne 21. januarja in 10. marca 2014 dodeljene prvemu senatu.
V skladu s členom 119(1) Poslovnika z dne 2. maja 1991 sta stranki predložili pisna stališča, in sicer Francoska republika
20. februarja 2014 in Komisija 8. aprila 2014. Francoska republika je v pisnih stališčih glede na zgoraj v točki 25 navedeno
sodbo Komisija/Irska in drugi (EU:C:2013:812) navedla, da se odpoveduje prvemu tožbenemu razlogu, ki se nanaša na kršitev
pojma državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, in je tožbene razloge omejila na predlog za razglasitev ničnosti člena 5 Odločbe
aluminijev oksid I v delu, v katerem ji je s tem členom naloženo, naj zagotovi vračilo nezdružljive državne pomoči, ki jo
je med 3. februarjem 2002 in 31. decembrom 2003 dodelila na podlagi sporne oprostitve (v nadaljevanju: sporna pomoč), in na
predlog, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov. Komisija je v pisnih stališčih to vzela na znanje.
Zadeve aluminijev oksid I so bile s sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2014 v skladu s členom 118(1)
Poslovnika z dne 2. maja 1991 predodeljene prvemu razširjenemu senatu.
Splošno sodišče je na podlagi poročila sodnice poročevalke odločilo, da začne ustni postopek.
Stranki sta na obravnavi 6. marca 2015 ustno podali navedbe in odgovorili na ustna vprašanja Splošnega sodišča.
Francoska republika Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj:
–        člen 5 Odločbe aluminijev oksid I razglasi za ničen v delu, v katerem nalaga zagotovitev vračila sporne pomoči (v nadaljevanju:
izpodbijana odločba);
–        Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrne in
–        Francoski republiki naloži plačilo stroškov.

Pravo
Francoska republika v podporo tej tožbi navaja samo še en tožbeni razlog, ki ustreza tretjemu razlogu iz tožbe in v katerem
trdi, da je Komisija s sprejetjem sporne odločbe kršila načela varstva legitimnih pričakovanj, pravne varnosti ter spoštovanja
razumnih rokov.
Francoska republika se v podporo svojemu tožbenemu razlogu, v katerem zatrjuje kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj,
pravne varnosti ter spoštovanja razumnih rokov, na prvem mestu sklicuje na točki 98 in 99 obrazložitve Odločbe aluminijev
oksid I, v katerih Komisija priznava obstoj izjemnih okoliščin, ki na podlagi člena 14(1) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z
dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek
1, str. 339) in na podlagi ustaljene sodne prakse pomenijo oviro za vračilo sporne pomoči.
Na drugem mestu se sklicuje na Odločbo 2001/224, s katero ji je bila dovoljena nadaljnja uporaba sporne oprostitve do 31.
decembra 2006, in na člen 18(1) Direktive 2003/96, s katerim je bila ta odločba potrjena, ki naj bi predstavljala oviro za
to, da bi Komisija lahko štela, da prejemnica sporne pomoči, to je družba Alcan, po objavi odločitve o začetku formalnega
postopka preiskave v
Uradnem listu
2. februarja 2002 ni mogla več legitimno pričakovati, da je ta pomoč zakonita.
Na tretjem mestu se Francoska republika sklicuje na to, da je imela družba Alcan zaradi zamude Komisije pri sprejetju Odločbe
aluminijev oksid I legitimno pričakovanje, da je sporna pomoč zakonita, saj je bila odločba sprejeta šele 7. decembra 2005,
čeprav je Komisija že februarja 2002 objavila odločitev o uvedbi formalnega postopka preiskave in prejela zadnja stališča
strank ter čeprav načeli pravne varnosti in spoštovanja razumnih rokov nasprotujeta temu, da bi v neskončnost zavlačevala
z izvajanjem svojih pristojnosti na področju državnih pomoči.
Na četrtem mestu se Francoska republika sklicuje na to, da Komisija tega skoraj štiriletnega obdobja preiskave ne more upravičiti
s posebno zahtevnostjo zadeve, ker ni pojasnila, zakaj naj bi bila presoja združljivosti oprostitve plačila trošarin s členom
87 ES in, natančneje, s skupnostnimi pravili o državnih pomočeh za varstvo okolja iz let 1994 in 2001 posebej težavna in glede
na to, da je bila Komisija z oprostitvami plačila trošarin že dolgo seznanjena.
Na petem mestu se Francoska republika opira na sodno prakso, ki daje sodiščem Evropske unije – tudi po začetku veljavnosti
Uredbe št. 659/1999 – možnost, da presodijo, ali je formalni postopek preiskave, ki ga je vodila Komisija, trajal razumno
dolgo. Po njenem mnenju člena 15 Uredbe št. 659/1999, ki za vračilo pomoči določa desetletni zastaralni rok, ni mogoče razlagati
tako, da Komisijo pooblašča, da preiskavo združljivosti pomoči opravi v enakem roku, ne da bi se pri tem kršil 18-mesečni
instrukcijski rok za preiskavo, ki je izrecno določen v členu 15 iste uredbe.
Komisija trdi, da tožbeni razlog ni utemeljen.
Uvodoma je treba opozoriti, da v skladu s členom 14(1) Uredbe št. 659/1999 Komisija ne sme zahtevati vračila pomoči, če bi
bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Unije.
V tem primeru Francoska republika meni ravno to, da je izpodbijana odločba v nasprotju z načeli varstva legitimnih pričakovanj,
pravne varnosti ter spoštovanja razumnih rokov.
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da načelo varstva legitimnih pričakovanj, ki je temeljno načelo prava Unije (sodba
z dne 14. oktobra 1999, Atlanta/Evropska skupnost, C-104/97 P, Recueil, EU:C:1999:498, točka 52) vsakemu gospodarskemu subjektu,
pri katerem je institucija vzbudila legitimna pričakovanja, omogoča, da se nanje sklicuje (sodbe z dne 11. marca 1987, Van
den Bergh en Jurgens in Van Dijk Food Products (Lopik)/EGS, 265/85, Recueil, EU:C:1987:121, točka 44; z dne 24. marca 2011,
ISD Polska in drugi/Komisija, C-369/09 P, ZOdl., EU:C:2011:175, točka 123, in z dne 27. septembra 2012, Producteurs de légumes
de France/Komisija, T-328/09, EU:T:2012:498, točka 18). Vendar, če lahko razumen in preudaren gospodarski subjekt predvidi,
da bodo institucije sprejele ukrep, ki lahko vpliva na njegove interese, se ob sprejetju ukrepa na to načelo ne more sklicevati
(glej sodbi z dne 1. februarja 1978, Lührs, 78/77, Recueil, EU:C:1978:20, točka 6, in z dne 25. marca 2009, Alcoa Trasformazioni/Komisija,
T-332/06, EU:T:2009:79, točka 102). Za uveljavljanje pravice do sklicevanja na legitimna pričakovanja morajo biti hkrati izpolnjeni
trije pogoji. Prvič, zadevna institucija mora zainteresirani osebi dati natančna, brezpogojna in skladna zagotovila, ki izhajajo
iz pooblaščenih in zanesljivih virov. Drugič, ta zagotovila morajo biti taka, da pri subjektu, na katerega so naslovljena,
ustvarijo legitimna pričakovanja. Tretjič, dana zagotovila morajo biti v skladu z veljavnimi predpisi (glej zgoraj navedeno
sodbo Producteurs de légumes de France/Komisija, EU:T:2012:498, točka 19 in navedena sodna praksa).
Nato je treba, bolj natančno v zvezi z uporabo načela varstva legitimnih pričakovanj na področju državnih pomoči, poudariti,
da se država članica, katere organi so pomoč dodelili s kršitvijo postopkovnih pravil iz člena 88 ES, lahko sklicuje na legitimna
pričakovanja podjetja, ki je prejelo pomoč, da bi tako pred sodiščem Unije izpodbijala veljavnost odločbe, s katero ji Komisija
nalaga, da zagotovi vračilo pomoči, ne more pa se nanje sklicevati, da bi se izognila obveznosti sprejetja potrebnih ukrepov
za njeno izvršitev (glej sodbo z dne 14. januarja 1997, Španija/Komisija, C-169/95, Recueil, EU:C:1997:10, točki 48 in 49
ter navedena sodna praksa). Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da lahko prejemniki pomoči, glede na temeljno vlogo, ki jo
ima obveznost priglasitve za zagotavljanje učinkovitosti nadzora nad državnimi pomočmi, ki ga opravlja Komisija in je obligatoren,
načeloma legitimno pričakujejo, da je pomoč zakonita, le če je bila odobrena v skladu s postopkom za dodelitev državne pomoči,
določenim v členu 88 ES, in da mora biti skrben gospodarski subjekt običajno sposoben ugotoviti, ali se je ravnalo v skladu
z navedenim postopkom. Zlasti če je bil ukrep pomoči izveden brez predhodne priglasitve Komisiji in je torej v skladu s členom 88(3)
ES nezakonit, prejemnik pomoči ne more imeti legitimnih pričakovanj glede pravilnosti dodelitve pomoči (glej v tem smislu
zgoraj v točki 42 navedeno sodbo Producteurs de légumes de France/Komisija, točki 20 in 21 in navedena sodna praksa), razen
v izjemnih okoliščinah (sodba z dne 20. septembra 1990, Komisija/Nemčija, C-5/89, Recueil, EU:C:1990:320, točka 16; glej tudi
sodbi z dne 29. aprila 2004, Italija/Komisija, C-298/00 P, Recueil, EU:C:2004:240, točka 86 in navedena sodna praksa, ter
z dne 30. novembra 2009, Francija/Komisija, T-427/04 in T-17/05, ZOdl., EU:T:2009:474, točka 263).
Poleg tega je treba opozoriti, da je spoštovanje razumnega roka pri izvajanju upravnega postopka splošno načelo prava Unije
(sodba z dne 27. novembra 2003, Regione Siciliana/Komisija, T-190/00, Recueil, točka 136). Poleg tega sodni organ pri ugotavljanju,
ali potek upravnega postopka kaže na obstoj izredno zapoznelega ravnanja Komisije, vodi temeljna zahteva pravne varnosti,
ki nasprotuje temu, da bi lahko Komisija za nedoločen čas zamujala z izvrševanjem svojih pooblastil (sodbi z dne 24. septembra
2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija, C-74/00 P in C-75/00 P, Recueil, EU:C:2002:524, točki 140 in 141, ter z dne
14. januarja 2004, Fleuren Compost/Komisija, T-109/01, Recueil, EU:T:2004:4, točke od 145 do 147).
Zamuda Komisije pri sprejetju odločitve, da neka pomoč ni zakonita, da mora biti odpravljena in da jo mora država članica
izterjati, lahko v nekaterih okoliščinah pri prejemnikih navedene pomoči vzbudi taka legitimna pričakovanja, ki lahko Komisiji
preprečijo, da od nacionalnih organov zahteva, naj odredijo vračilo pomoči (sodba z dne 24. novembra 1987, RSV/Komisija, 223/85,
Recueil, EU:C:1987:502, točka 17). V primeru nepriglašenih državnih pomoči pa se taka zamuda lahko pripiše Komisiji šele od
takrat, ko se je seznanila z obstojem pomoči, nezdružljivih s skupnim trgom (zgoraj v točki 43 navedena sodba Italija/Komisija,
EU:C:2004:240, točka 91).
Zgolj dejstvo, da Uredba št. 659/1999, razen desetletnega zastaralnega roka (od dodelitve pomoči), po izteku katerega se vračila
pomoči ne more več zahtevati, ne določa nobenega drugega roka za preiskavo nezakonite pomoči s strani Komisije, niti instrukcijskega
ne, ker člen 13(2) te uredbe določa, da Komisije ne zavezuje rok, določen v členu 7(6) iste uredbe, sodišča Unije ne ovira
pri preizkusu, ali je ta institucija spoštovala razumen rok ali pa je ravnala izredno zapoznelo (v zvezi z instrukcijskimi
roki glej v tem smislu in po analogiji sodbe z dne 15. junija 2005, Regione autonoma della Sardegna/Komisija, T-171/02, ZOdl.,
EU:T:2005:219, točka 57, z dne 9. septembra 2009, Diputación Foral de Álava in drugi, od T-230/01 do T-232/01 in od T-267/01
do T-269/01, EU:T:2009:316, točke od 3 do 38 in 339, ter Diputación Foral de Álava in drugi/Komisija, od T-30/01 do T-32/01
in od T-86/02 do T-88/02, ZOdl., EU:T:2009:314, točki 259 in 260).
Nazadnje je treba spomniti, da v skladu s sodno prakso načelo pravne varnosti zahteva, da mora Komisija, kadar je z nespoštovanjem
svoje dolžnosti skrbnega ravnanja ustvarila nejasen položaj, ker je vnesla elemente negotovosti, ker upoštevni predpisi niso
jasni in ker dalj časa ni ukrepala, čeprav je za zadevne pomoči vedela, pojasniti ta položaj, preden lahko trdi, da je storila
vse, da bi odredila vračilo že plačanih pomoči (v tem smislu glej sodbo z dne 9. julija 1970, Komisija/Francija, 26/69, Recueil,
EU:C:1970:67, točke od 28 do 32).
Argumente strank je treba v tem primeru presoditi z vidika pravil, navedenih v točkah od 42 do 47 zgoraj.
Francoska republika ne izpodbija dejstva, da sporne pomoči ni nikoli priglasila Komisiji. Ta pomoč je bila torej dodeljena,
ne da bi bila predhodno priglašena Komisiji, kar je kršitev člena 88(3) ES.
Francoska republika se v tem primeru sklicuje na obstoj izjemnih okoliščin, zaradi katerih naj bi imela družba Alcan legitimna
pričakovanja, da sta sporna oprostitev in zato tudi sporna pomoč zakoniti.
Vendar pa sklicevanje Francoske republike na take izjemne okoliščine v tem primeru iz razlogov, ki so navedeni v točkah od
52 do 86 v nadaljevanju, ni utemeljeno.
V nasprotju s trditvami Francoske republike je objava odločitve o uvedbi formalnega postopka preiskave v
Uradnem listu
povzročila prenehanje legitimnega pričakovanja, da je sporna oprostitev zakonita, ki bi ga družba Alcan lahko imela glede
na dvoumni položaj, ki je bil prej ustvarjen z besedilom na predlog Komisije sprejetih odločb Sveta o odobritvi, vključno
z Odločbo 2001/224, ki je veljala v obdobju, na katerega se nanaša izpodbijana odločba.
V točkah 52 in 53 zgoraj v točki 25 navedene sodbe Komisija/Irska in drugi (EU:C:2013:812), ki v skladu s členom 61, drugi
odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije zavezujeta Splošno sodišče, je Sodišče presodilo, da je treba glede na načeli varstva
legitimnih pričakovanj in pravne varnosti v zvezi z obveznostjo vračila nezdružljive pomoči upoštevati okoliščini, da so bile
odločbe Sveta o odobritvi sprejete na predlog Komisije in da ta ni nikoli uporabila pooblastil, ki jih je imela na podlagi
člena 8(5) Direktive 92/81 ali členov 230 ES in 241 ES, da bi dosegla odpravo ali spremembo teh odločb, tako kot je Komisija
to storila v Odločbi aluminijev oksid I, s tem da ni odredila vračila pomoči, ki so bile dodeljene pred 2. februarjem 2002,
torej dnem ko je bila v
Uradnem listu
objavljena odločitev o začetku postopka iz člena 88(2) ES. Ta razlog je bil odločilnega pomena za ugotovitev Sodišča v točki
54 zgoraj v točki 25 navedene sodbe Komisija/Irska in drugi (EU:C:2013:812), da z obrazložitvijo, navedeno v točkah od 39
do 44 omenjene sodbe, ni mogoče pravno utemeljiti ugotovitve Splošnega sodišča, da Odločba aluminijev oksid I postavlja dvom
o veljavnosti odločb Sveta o odobritvi in tako krši načeli pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov institucij, ter ugotovitve,
ki temelji na enakih razlogih, da je Komisija v zadevi T‑62/06 RENV kršila načelo dobrega upravljanja.
Glede na zahteve, ki izhajajo iz načel varstva legitimnih pričakovanj in pravne varnosti, je dvoumen položaj, ki je bil ustvarjen
z besedilom na predlog Komisije sprejetih odločb Sveta o odobritvi, preprečeval le vračilo pomoči, ki je bila na podlagi sporne
oprostitve dodeljena do objave odločitve o začetku postopka iz člena 88(2) ES v
Uradnem listu
. Nasprotno pa je morala družba Alcan od te objave dalje vedeti, da mora sporno oprostitev, če ta predstavlja državno pomoč,
v skladu s členom 88 ES odobriti Komisija.
Iz tega izhaja, da je objava odločitve o začetku formalnega postopka preiskave v nasprotju s tem, kar trdi Francoska republika,
povzročila prenehanje legitimnega pričakovanja, da je sporna oprostitev zakonita, ki bi ga družba Alcan lahko imela glede
na predhodne na predlog Komisije sprejete odločbe Sveta o odobritvi.
Komisija je torej v točki 98 obrazložitve Odločbe aluminijev oksid I pravilno upoštevala to, da so bile okoliščine v tej zadevi
izjemne, ker je sama povzročila in vzdrževala določeno nejasnost s tem, da je Svetu pošiljala predloge, in to, da ker ni mogla
ugotoviti če oziroma kdaj so bili različni prejemniki pomoči s strani držav članic dejansko obveščeni o njeni odločitvi, da
začne formalni postopek preiskave, ni mogoče izključiti možnosti, da se lahko prejemniki pomoči sklicujejo na načelo varstva
legitimnih pričakovanj do 2. februarja 2002, ko so bile njene odločitve o začetku postopka iz člena 88(2) ES v zvezi z oprostitvami
plačila trošarin objavljene v
Uradnem listu
, pri čemer je ta objava dokončno prekinila vsakršno negotovost, povezano z besedilom odločb Sveta o odobritvi, v zvezi s
tem, da mora Komisija zadevne ukrepe, če ti pomenijo državno pomoč, odobriti na podlagi člena 88 ES.
Francoska republika utemeljenosti te ugotovitve z različnimi argumenti, ki jih navaja, ni izpodbila.
Prvič, dejstvo, da je člen 18(1) Direktive 2003/96 v povezavi s členom 28(2) te direktive Francoski republiki dopuščal, da
od 1. januarja 2003 še naprej uporablja sporno oprostitev, ne vpliva na morebitno legitimno pričakovanje družbe Alcan, da
je bila ta oprostitev zakonita v obdobju od 3. februarja 2002 do 31. decembra 2003. Na dan, ko se je začel uporabljati člen
18(1) Direktive 2003/96, to je 1. januarja 2003, je morala biti namreč družba Alcan obveščena o tem, da o sporni oprostitvi
poteka formalni postopek preiskave, in o tem, da mora sporno oprostitev, če pomeni državno pomoč, na podlagi člena 88 ES odobriti
Komisija. Ta položaj se ni mogel spremeniti s sprejetjem, 27. oktobra 2003, in začetkom veljavnosti, 31. oktobra 2003, Direktive
2003/96, v katere uvodni izjavi 32 je izrecno navedeno, da ta direktiva „ne vpliva na izid kakršnih koli prihodnjih postopkov
glede državnih pomoči, ki bi bili lahko začeti v skladu s členoma 87 [ES] in 88 [ES]“ (v tem smislu glej, po analogiji, zgoraj
v toki 25 navedeno sodbo Komisija/Irska in drugi, EU:C:2013:812, točka 51). Člen 18(1) Direktive 2003/96 tako po objavi odločitve
o začetku formalnega postopka preiskave pri družbi Alcan ni mogel ponovno vzbuditi legitimnega pričakovanja, da je sporna
oprostitev z vidika pravil o državnih pomočeh zakonita.
Drugič, zamuda Komisije pri sprejemanju Odločbe aluminijev oksid I ni izjemna okoliščina, ki bi lahko pri družbi Alcan ponovno
vzbudila legitimno pričakovanje, da je sporna oprostitev zakonita, in sicer iz vseh razlogov, ki so navedeni v točkah od 60
do 86 zgoraj.
Na prvem mestu je treba preizkusiti, ali je trajanje formalnega postopka preiskave v tej zadevi prekoračilo razumno mejo.
V zvezi s tem je Sodišče v zgoraj v točki 45 navedeni sodbi RSV/Komisija (EU:C:1987:502), na katero se sklicuje Francoska
republika, ugotovilo, da je obdobje 26 mesecev, kolikor je Komisija potrebovala za sprejetje odločbe, prekoračilo razumno
mejo.
Poleg tega je v skladu s členom 7(6) Uredbe št. 659/1999 instrukcijski rok za dokončanje formalnega postopka preiskave priglašenih
državnih pomoči 18 mesecev. Čeprav se ta rok v skladu s členom 13(2) Uredbe št. 659/1999 (glej točko 46 zgoraj) ne uporablja
za nezakonite pomoči, pa predstavlja koristen referenčni okvir za presojo, ali je trajanje formalnega postopka preiskave,
ki se, kot v tem primeru, nanaša na nepriglašen ukrep, razumno.
V tej zadevi je treba ugotoviti, da je Komisija 17. julija 2000 od Francoske republike, Irske in Italijanske republike zahtevala,
naj na podlagi določb, ki urejajo državne pomoči, priglasijo oprostitve plačila trošarine. V septembru, oktobru in decembru
2000 je prejela odgovore, ki niso imeli narave priglasitve. Nato je z odločbo z dne 30. oktobra 2001, ki je bila zadevnim
državam članicam vročena 5. novembra 2001 in je bila v
Uradnem listu
objavljena 2. februarja 2002, začela formalni postopek preiskave. Nazadnje je prejela stališča družb Aughinish Alumina (dopisa
z dne 26. februarja in 1. marca 2002), Eurallumina (dopisi z dne 28. februarja 2002) in Alcan (dopis z dne 1. marca 2002)
ter Evropskega združenja za aluminij (dopis z dne 26. februarja 2002). Ta stališča so bila 26. marca 2002 posredovana Irski,
Italijanski republiki in Francoski republiki.
Irska je stališča v zvezi z odločitvijo o začetku formalnega postopka preiskave predstavila 8. januarja 2002. Komisija je
18. februarja 2002 od Irske zahtevala dodatne informacije, ta pa je, po tem ko je zaprosila za podaljšanje roka za odgovor,
odgovorila 26. aprila 2002. Francoska republika je po tem, ko je 21. novembra 2001 prav tako zaprosila za podaljšanje roka
za odgovor, 12. februarja 2002 sporočila stališča v zvezi z odločitvijo o začetku postopka. Italijanska republika je stališča
predstavila 6. februarja 2002.
Odločba aluminijev oksid I je bila sprejeta 7. decembra 2005.
Tako je med sprejetjem odločitve o začetku formalnega postopka preiskave in sprejetjem Odločbe aluminijev oksid I preteklo
nekaj več kot 49 mesecev.
Na prvi pogled se zdi tako obdobje, ki je skoraj dvakratnik obdobja, upoštevanega v zgoraj v točki 45 navedeni sodbi RSV/Komisija(EU:C:1987:502),
in je nekaj več kot dvakratnik obdobja, ki je v členu 7(6) Uredbe št. 659/1999 predvideno za dokončanje formalnega postopka
preiskave na področju državnih pomoči, nerazumno. V skladu s sodno prakso pa je treba kljub temu preveriti, ali je lahko to
obdobje glede na okoliščine v danem primeru upravičeno.
V danem primeru pa okoliščine, na katere se sklicuje Komisija, niso take, da bi lahko upravičile 49 mesecev trajajočo preiskavo.
Pri tem obdobju se nedvomno upošteva, prvič, rok, ki so ga imele države članice in prejemniki za predstavitev stališč, in,
drugič, dejstvo, da so francoska, irska in italijanska vlada Komisijo zaprosile za podaljšanje rokov za predstavitev stališč
in odgovorov v okviru formalnega postopka preiskave. Ob upoštevanju tesnih povezav, ki v tej zadevi obstajajo med oprostitvami
plačila trošarine v smislu podobnih ukrepov, ki so bili po koncu vzporedno vodenih postopkov odobreni z isto odločbo Sveta,
je treba upoštevati vse procesne akte, ki so bili vloženi v zadevni spis, in zlasti dejstvo, da je 26. aprila 2002 Irska odgovorila
na zadnjo zahtevo Komisije za posredovanje dodatnih informacij.
Vendar pa je po tem zadnjem datumu poteklo še nekaj več kot 43 mesecev, preden je Komisija sprejela Odločbo aluminijev oksid
I. Tako trajanje preiskave zadevnih spisov pa, glede na vsa stališča, ki so jih predložile zadevne države in zainteresirane
stranke, v okoliščinah, kakršne so v tej zadevi, ni upravičeno.
Prvič, v zvezi z zatrjevano težavnostjo spisov je treba ugotoviti, da ta ni dokazana in da, tudi če bi bilo tako, to ne bi
moglo upravičiti tako dolgega trajanja preiskave, kot je bilo v tej zadevi. Iz nobenega indica namreč ni mogoče sklepati,
da je bila Komisija soočena s posebej težkimi pravnimi vprašanji, saj je odločba aluminijev oksid I zmerno dolga (112 točk
obrazložitve), iz njene obrazložitve pa tudi ni razvidna kaka očitna težava. Nato, kot pravilno opozarja Francoska republika,
je Komisija za oprostitve plačila trošarin vedela že veliko pred začetkom formalnega postopka preiskave, saj prve prošnje
za oprostitev izhajajo iz leta 1992 za Irsko, iz leta 1993 za Italijansko republiko, in iz leta 1997 za Francosko republiko.
Poleg tega je bila Komisija tista, ki je Svetu posredovala zaporedne predloge odločb o odobritvi oprostitev plačila trošarin,
po tem ko je od Francoske republike, Irske in Italijanske republike prejela prošnje v tem smislu. Nazadnje, Komisija je v
okviru svojih poročil o državnih pomočeh Svetovno trgovinsko organizacijo (STO) obvestila o  irski oprostitvi.
Poleg tega je Komisija sama navedla, da od leta 1999 šteje, da so oprostitve plačila trošarin v nasprotju s pravili o državnih
pomočeh. Od tega obdobja dalje bi torej lahko poglobila svoj razmislek o zakonitosti teh oprostitev z vidika pravil, ki urejajo
to področje.
Poleg tega dejstvo, da Komisija od Francoske republike, Irske ali Italijanske republike v 43 mesecih pred sprejetjem Odločbe
aluminijev oksid I ni zahtevala nobene dodatne informacije, potrjuje, da je v tem obdobju že razpolagala z vsemi potrebnimi
elementi za sprejetje odločbe v zvezi z oprostitvami plačila trošarine.
Nazadnje, v zvezi z domnevnimi težavami, ki izhajajo iz sprememb ureditve Skupnosti o obdavčenju mineralnih olj in zlasti
iz sprejetja Direktive 2003/96, je treba ugotoviti, kot pravilno navaja Francoska republika, da se Komisija nanje sklicuje
neupravičeno. Odločba aluminijev oksid I se namreč nanaša na pravni položaj, ki ga ne ureja nova davčna ureditev za mineralna
olja iz Direktive 2003/96, ki je začela veljati šele 1. januarja 2004, temveč ga ureja davčna ureditev za mineralna olja,
ki se je uporabljala pred tem. Zato spremembe ureditve Skupnosti, na katere se sklicuje Komisija, na to zadevo niso imele
vpliva. To potrjuje dejstvo, da je Komisija v Odločbi aluminijev oksid I uvedla nov formalni postopek preiskave v zvezi z
oprostitvami plačila trošarine za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji
Gardanne, v regiji Shannon in na Sardiniji, za obdobje od 1. januarja 2004, kar je datum, ko se je začela uporabljati nova
davčna ureditev za mineralna olja iz Direktive 2003/96. Vsekakor je treba poudariti, da je bila Odločba aluminijev oksid I
sprejeta skoraj dve leti po sprejetju Direktive 2003/96. Zgolj dejstvo, da je po trditvah Komisije v Odločbi aluminijev oksid
I nujno upoštevati novo davčno ureditev za mineralna olja iz Direktive 2003/96, pa ne more zadostovati za to, da bi se upravičilo
trajanje preiskave, ki je tako dolgo kot v tej zadevi.
V teh okoliščinah je bila Komisija dobro seznanjena s pravnimi in dejanskimi okoliščinami oprostitev plačila trošarine in
ni imela nobene očitne težave pri njihovem  preizkusu z vidika pravil na področju državnih pomoči.
Drugič, v zvezi s praktičnimi in jezikovnimi težavami, ki jih zatrjuje Komisija, je treba ugotoviti, da, tudi če bi bile dokazane,
ne bi mogle upravičiti trajanja preiskave, ki je tako dolgo kot v tej zadevi.  Vsekakor je imela Komisija službe, ki bi ji
– med drugim, z dobrim usklajevanjem dela teh služb – omogočale, da se sooči z zatrjevanimi jezikovnimi težavami in hkrati
opravi preiskavo oprostila plačila trošarin v precej krajšem času, kot je ta, ki je potekel v tej zadevi.
Zato je trajanje preiskave sporne pomoči v tej zadevi nerazumno.
Na drugem mestu je treba preveriti, ali je lahko družba Alcan – kot trdi Francoska republika – zaradi tega, ker je Komisija
v formalnem postopku preiskave prekoračila razumni rok, razumno verjela, da Komisija nima več dvomov in da sporni oprostitvi
ne bo nasprotovala in ali je bila ta prekoračitev taka, da je Komisiji preprečevala zahtevati vračilo med 3. februarjem 2002
in 31. decembrom 2003 dodeljene pomoči, kot je bilo presojeno v zgoraj v točki 45 navedeni sodbi RSV/Komisija (EU:C:1987:502,
točka 16), na katero se sklicuje Francoska republika.
V zgoraj v točki 45 navedeni sodbi RSV/Komisija (EU:C:1987:502) je Sodišče sicer menilo, da je čas 26 mesecev, ki ga je potrebovala
Komisija, da je izdala odločbo, pri tožeči stranki, prejemnici pomoči, lahko povzročil nastanek legitimnih pričakovanj, ki
instituciji preprečuje, da od zadevnih nacionalnih organov zahteva, da naložijo vračilo te pomoči.
Vendar, čeprav je treba paziti na spoštovanje zahtev pravne varnosti, ki varujejo zasebne interese, je treba te zahteve uravnotežiti
tudi z zahtevami varstva javnih interesov, med katerimi je, na področju državnih pomoči, zahteva, da se prepreči izkrivljanje
delovanja trga z državnimi pomočmi, ki so škodljive za konkurenco, zaradi česar se v skladu z ustaljeno sodno prakso zahteva,
da se nezakonite pomoči z namenom ponovne vzpostavitve prejšnjega stanja vrnejo  (glej sodbo z dne 5. avgusta 2003, P & O
European Ferries (Vizcaya) in Diputación Foral de Vizcaya/Komisija, T-116/01 in T-118/01, Recueil, EU:T:2003:217, točki 207
in 208 ter navedena sodna praksa).
Sodna praksa je torej zgoraj v točki 45 navedeno sodbo RSV/Komisija (EU:C:1987:502) razlagala tako, da so imele konkretne
okoliščine zadeve, na podlagi katere je bila ta sodba sprejeta, odločilno vlogo pri stališčih, ki jih je zavzelo Sodišče (v
tem smislu glej zgoraj v točki 43 navedeno sodbo Italija/Komisija, EU:C:2004:240, točka 90; z dne 29. aprila 2004, Italija/Komisija,
C-372/97, Recueil, EU:C:2004:234, točka 119, ter zgoraj v točki 46 navedeni sodbi Diputación Foral de Álava in drugi/Komisija,
EU:T:2009:314, točka 286, in Diputación Foral de Álava in drugi, EU:T:2009:316, točka 344). Zlasti je bila pomoč, ki je bila
predmet zgoraj v točki 45 navedene sodbe RSV/Komisija (EU:C:1987:502), dodeljena, preden je Komisija v zvezi z njo začela
formalni postopek preiskave. Poleg tega je bila pomoč, čeprav že po njenem nakazilu, formalno priglašena Komisiji. Dalje,
povezana je bila z dodatnimi stroški v zvezi s pomočmi, ki jih je Komisija odobrila, in se je nanašala na sektor, ki je od
leta 1977 prejemal pomoči, ki jih je Komisija odobrila. Nazadnje, preizkus združljivosti pomoči ni zahteval poglobljene analize.
Vse te izjemne okoliščine, na podlagi katerih je bila sprejeta zgoraj v točki 45 navedena sodba RSV/Komisija (EU:C:1987:502),
v tej zadevi ne obstajajo. Sicer je Komisija, kot v zadevi, v kateri je bila sprejeta zgoraj v točki 45 navedena sodba RSV/Komisija
(EU:C:1987:502), v trenutku, ko je kot kaže ostala pasivna, že dobro poznala sporno oprostitev in je torej imela možnost,
da si ustvari mnenje o zakonitosti te oprostitve z vidika pravil o državnih pomočeh, tako da ji v zvezi s tem ni bilo več
treba opraviti poglobljene analize. Vendar pa druge bistvene okoliščine, ki so bile ugotovljene v zgoraj v točki 45 navedeni
sodbi RSV/Komisija (EU:C:1987:502), v tej zadevi ne obstajajo. Zlasti je bila v tej zadevi sporna pomoč dodeljena po tem,
ko je Komisija v zvezi s sporno oprostitvijo začela formalni postopek preiskave.
To zadevo iz zgoraj v točki 45 navedene sodbe RSV/Komisija (EU:C:1987:502) bistveno razlikuje od te zadeve.  Zato se Francoska
republika ne more uspešno sklicevati na zgoraj v točki 45 navedeno sodbo RSV/Komisija (EU:C:1987:502).
Poleg tega je treba upoštevati, da je Sodišče v točki 52 sodbe z dne 11. novembra 2004, Demesa in Territorio Histórico de
Álava/Komisija (C-183/02 P in C-187/02 P, ZOdl., EU:C:2004:701), v zvezi z izjemnimi okoliščinami, s katerimi bi lahko prejemnik
nezakonite pomoči legitimno utemeljil svoje legitimno pričakovanje, da je ta pomoč zakonita, in, bolj natančno, legitimno
pričakovanje, ki je lahko posledica nedelovanja Komisije, presodilo, da je vsako navidezno nedelovanje te institucije nepomembno,
če ji shema pomoči ni bila priglašena. Tako v tej zadevi dozdevno nedelovanje Komisije v obdobju 43 mesecev po odgovoru Irske
na zadnjo zahtevo Komisije za posredovanje dodatnih informacij (glej točko 70 zgoraj), ne glede na to, koliko je to v nasprotju
z načelom spoštovanja razumnih rokov, z vidika uporabe pravil o državnih pomočeh nima posebnega pomena za sporno pomoč. Zato
to nedelovanje v tej zadevi ne zadostuje za ugotovitev obstoja izjemnih okoliščin, na podlagi katerih bi se lahko pri  družbi
Alcan ponovno vzbudilo legitimno pričakovanje, da je sporna pomoč z vidika pravil o državnih pomočeh zakonita.  Iz tega izhaja,
da v tej zadevi zgolj kršitev načela spoštovanja razumnega roka za sprejetje Odločbe aluminijev oksid I ni pomenila ovire
za to, da Komisija s to odločbo odredi vračilo sporne pomoči.
Argument, ki se nanaša na nespoštovanje razumnega roka, je treba torej zavrniti.
Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da Francoska republika v tej zadevi ni dokazala obstoja takih izjemnih okoliščin,
na podlagi katerih bi lahko družba Alcan razumno verjela, da Komisija nima več dvomov in da sporni oprostitvi ne bo nasprotovala,
in ki bi Komisiji preprečevale, da v členu 5 Odločbe aluminijev oksid I odredi zagotovitev vračila sporne pomoči.
Zato je treba zavrniti tožbeni razlog, da je Komisija kršila načela varstva legitimnih pričakovanj, pravne varnosti in spoštovanja
razumnih rokov in zato celotno tožbo, ki je sedaj temeljila le še na tem tožbenem razlogu.

Stroški
V skladu s členom 219 Poslovnika Splošnega sodišča v odločbah, ki jih Splošno sodišče izda po razveljavitvi in vrnitvi v razsojanje,
to sodišče odloči tako o stroških postopka pred Splošnim sodiščem kot o stroških pritožbenega postopka pred Sodiščem. Ker
je Sodišče v zgoraj v točki 19 navedene sodbe Komisija/Irska in drugi, (EU:C:2009:742) in zgoraj v točki 25 navedene sodbe
Komisija/Irska in drugi (EU:C:2013:812) odločitev o stroških pridržalo, mora Splošno sodišče v tej sodbi odločiti tudi o stroških,
ki so nastali v teh pritožbenih postopkih.
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Vendar lahko Splošno sodišče v
skladu s členom 135(1) Poslovnika izjemoma, če to zahteva pravičnost, odloči, da neuspela stranka poleg svojih stroškov nosi
le del stroškov druge stranke. Poleg tega lahko Splošno sodišče v skladu s členom 135(2) Poslovnika stranki, tudi tisti, ki
je uspela, naloži plačilo dela ali vseh stroškov, če je to upravičeno zaradi njenega ravnanja, tudi pred vložitvijo tožbe.
Med drugim lahko Splošno sodišče instituciji, katere odločba ni bila razglašena za nično, naloži plačilo stroškov, če so lahko
pomanjkljivosti te odločbe tožečo stranko napeljale k vložitvi tožbe (po analogiji glej sodbo z dne 9. septembra 2010, Evropaïki
Dynamiki/Komisija, T-387/08, EU:T:2010:377, točka 177 in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru Francoska republika s predlogi ni uspela. Vendar iz točke 77 zgoraj izhaja, da je Komisija pri sprejetju
izpodbijane odločbe kršila načelo spoštovanja razumnega roka, kar je Francosko republiko lahko napeljalo k vložitvi te tožbe,
da se ugotovi ta kršitev. V teh okoliščinah Splošno sodišče meni, da je pravično in primerno, da se v zadevah T-56/06, T-56/06
RENV I in T-56/06 RENV II Francoski republiki naloži, da nosi svoje stroške in tri četrtine stroškov Komisije, in da se Komisiji
naloži, da nosi četrtino svojih stroškov. V zvezi z zadevama C-89/08 P in C-272/12 P, v katerih je Komisiji nasprotovalo pet
strank, je treba na podlagi formule za razdelitev stroškov, ki je bila uporabljena v zadevah T-56/06, T-56/06 RENV I in T-56/06
RENV II, Francoski republiki naložiti, da nosi svoje stroške in tri dvajsetine, to je eno petino od treh četrtin, stroškov
Komisije, in slednji naložiti, da nosi petino svojih stroškov.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (prvi razširjeni senat),
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Francoski republiki se naloži, da nosi svoje stroške, tri četrtine stroškov Evropske komisije v zadevah T-56/06, T-56/06 RENV
I in T-56/06 RENV II  in tri dvajsetine stroškov Komisije v zadevah C-89/08 P in C-272/12 P.
3.
Komisija nosi četrtino svojih stroškov v zadevah T-56/06, T-56/06 RENV I in T-56/06 RENV II in petino svojih stroškov v zadevah
C-89/08 P in C-272/12 P.
H. Kanninen
I. Pelikánová
E. Buttigieg
S. Gervasoni

L. Madise
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 22. aprila 2016.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.