CELEX: 62015TJ0264
Galimybė susipažinti su dokumentais
Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001
Su procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo susiję dokumentai
Valstybės narės parengti dokumentai
Valstybei narei pateiktas prašymas suteikti galimybę susipažinti su dokumentais
Prašymo suteikti galimybę susipažinti su dokumentais perdavimas Komisijai
Atsisakymas leisti susipažinti
Komisijos kompetencija
Institucijos dokumentas
Reglamento (EB) Nr. 1049/2001 5 straipsnis

Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovė
Gameart sp. Z o.o
. yra Lenkijoje įsteigta veiklą pramogų sektoriuje vykdanti įmonė.
2014 m. lapkričio 10 d., remdamasi
polskie przepisy o dostępie do informacji publicznej
(Lenkijos teisės aktai dėl prieigos prie viešos informacijos), ieškovė pateikė Lenkijos užsienio reikalų ministerijai (toliau – MAE) prašymą suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, susijusiais su Europos Komisijos vykdytomis procedūromis dėl Europos Sąjungos teisės pažeidimo, padaryto 2009 m. lapkričio 19 d. Lenkijos azartinių lošimų įstatymu.
Konkrečiai kalbant, pirma, ieškovė prašė leisti susipažinti su raštų, kuriuos, vykstant minėtoms procedūroms, Komisija išsiuntė Lenkijos Respublikai, kopijomis. Antra, ji prašė leisti susipažinti su laiškų, kuriuos Lenkijos Respublika išsiuntė Komisijai ir kurie susiję su tomis pačiomis procedūromis, MAE turimomis kopijomis (toliau – ginčijami dokumentai).
2014 m. lapkričio 18 d. MAE, remdamasi 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (
OL L 145
, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) 5 straipsnio antra pastraipa, perdavė el. laišku ieškovės prašymą Komisijai.
2014 m. lapkričio 19 d. MAE informavo ieškovę, kad jos prašymas susijęs su Sąjungos institucijų dokumentais, jam taikomos Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatos, todėl pagal šio reglamento 5 straipsnio antrą pastraipą MAE perdavė jį nagrinėti Komisijai.
2014 m. gruodžio 15 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtimi, grindžiama inspekcijų, tyrimų ir audito tikslais, ir aplinkybe, kad procedūra dėl Lenkijos Respublikos padaryto Sąjungos teisės pažeidimo dar nebuvo pasibaigusi, atsisakė suteikti galimybę susipažinti su prašomais dokumentais.
2015 m. sausio 2 d. laišku ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 7 straipsnio 2 dalimi, pateikė Komisijai kartotinį prašymą suteikti galimybę susipažinti su dokumentais. Jame ji, be kita ko, teigė, kad Komisija nekompetentinga priimti sprendimą dėl prašymo suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais, kurie nepatenka į Reglamento Nr. 1049/2001 taikymo sritį. Konkrečiai ji nurodė, kad šio reglamento 5 straipsnio antra pastraipa negali būti taikoma šiems dokumentams, nes joje nurodyti tik Sąjungos institucijų dokumentai.
2015 m. vasario 18 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija atmetė kartotinį prašymą ir, be kita ko, atsisakė suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais vėl remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtimi ir aplinkybe, kad procedūra dėl Lenkijos Respublikos padaryto Sąjungos teisės pažeidimo dar nebuvo pasibaigusi.
Procesas ir šalių reikalavimai
2015 m. gegužės 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovės ieškinį.
Lenkijos Respublika, Europos Sąjungos Taryba ir Europos Parlamentas atitinkamai 2015 m. rugsėjo 8, 11 ir 18 d. pateikė prašymus įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
2015 m. spalio 19 d. nutartimis Bendrojo Teismo penktosios kolegijos pirmininkas patenkino šiuos prašymus.
Iš dalies pakeitus kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į ketvirtąją kolegiją, todėl ši byla buvo paskirta nagrinėti pastarajai kolegijai.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek juo patvirtinamas atsisakymas suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais,
—
nepatenkinus šio reikalavimo, konstatuoti, kad pagal SESV 277 straipsnį Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio antra pastraipa negali būti taikoma šioje byloje,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija, palaikoma Lenkijos Respublikos, Tarybos ir Parlamento, Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl suinteresuotumo kreiptis į teismą
Komisija formaliai nesiremia nepriimtinumu grindžiamu prieštaravimu, bet nurodo, kad ieškovė greičiausiai neturi suinteresuotumo kreiptis į teismą.
Šiuo klausimu ji nurodo, kad ieškovė neskundžia ginčijamo sprendimo, kiek juo atsisakoma suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais, ir bando tik užginčyti Komisijos kompetenciją priimti tokį sprendimą. Taigi, atsisakymas suteikti galimybę susipažinti su dokumentais savaime negali būti laikomas ieškovei nenaudingu aktu, ir jam negali turėti įtakos galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas. Komisijos teigimu, jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, kad Komisija neturi kompetencijos nagrinėti viso prašymo, kurį jai perdavė Lenkijos valdžios institucijos, tai nepakeistų ieškovės teisinės padėties, nes panaikinus ginčijimą sprendimą ieškovė neįgytų galimybės susipažinti su ginčijamais dokumentais ir Lenkijos valdžios institucijoms neatsirastų pareiga leisti su jais susipažinti.
Ieškovė atsikerta, kad, Lenkijos valdžios institucijų požiūriu, procedūra, kurią, remdamosi Lenkijos teisės aktais, šios institucijos pradėjo gavusios jos prašymą, baigta priėmus ginčijamą sprendimą. Todėl tai jai sukliudė gauti prieigą prie ginčijamų dokumentų. Ji taip pat nurodo, kad, jeigu jos prašymas nebūtų perduotas Komisijai remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsniu, MAE būtų privalėjusi jį išnagrinėti, laikydamasi Lenkijos įstatymo dėl galimybės susipažinti su vieša informacija, ir būtų jai suteikusi galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais, nes Lenkijos įstatyme nenumatyta galimybė atsisakyti leisti susipažinti su vieša informacija remiantis tuo, kad dar nebaigta procedūra Sąjungos institucijose.
Reikia pabrėžti, kad, priimdama ginčijamą sprendimą, Komisija manė, kad yra kompetentinga nuspręsti dėl prašymo suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsniu.
Jeigu ginčijamas sprendimas būtų iš dalies panaikintas remiantis tuo, kad, kaip teigia ieškovė, Komisija neturėjo kompetencijos jį priimti, dėl to ieškovė, žinoma, neįgytų galimybės susipažinti su ginčijamais dokumentais. Vis dėlto tuo remiantis negalima daryti išvados, kad ieškovė nesuinteresuota prašyti panaikinti ginčijamą sprendimą.
Pirma, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad ieškovė turi suinteresuotumą prašyti panaikinti institucijos priimtą aktą siekdama, kad tariamas šio akto neteisėtumas nepasikartotų ateityje. Toks suinteresuotumas matyti iš SESV 266 straipsnio pirmos pastraipos, pagal kurią panaikintą aktą priėmusi institucija privalo imtis priemonių, būtinų Sąjungos teismo sprendimui įvykdyti. Vis dėlto šis suinteresuotumas egzistuotų, tik jeigu tariamas neteisėtumas galėtų pasikartoti ateityje, nesvarbu, kokios būtų bylos aplinkybės, kuriomis ieškovė pareiškė ieškinį (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo Wunenburger / Komisija,
C‑362/05 P
,
EU:C:2007:322
,
–
punktus ir 2011 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo LPN / Komisija,
T‑29/08
,
EU:T:2011:448
,
punktą).
Taip yra šioje byloje. Pirma, ieškovės nurodytas neteisėtumas paremtas Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio išaiškinimu, kurio Komisija gali laikytis nagrinėdama naują prašymą. Antra, ateityje ieškovė gali pateikti analogiškų prašymų suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, kaip, be kita ko, savo dokumentuose ją ragina daryti Komisija. Todėl egzistuoja pakankamai konkretus nuo nagrinėjamos bylos aplinkybių nepriklausantis pavojus, kad ateityje, esant analogiškoms situacijoms, ieškovė susidurs su tokia pačia nurodyto neteisėtumo problema.
Pastaruoju aspektu iš tiesų svarbu pabrėžti, kad Bendrajame Teisme Komisija teigė, jog, nepaisant ginčijamo sprendimo, ieškovei buvo galimybė vėl kreiptis į Lenkijos valdžios institucijas ir prašyti jų suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais. Vis dėlto, kaip teisingai tvirtina ieškovė, reikia pabrėžti, kad net jeigu įmanoma pateikti naują prašymą suteikti galimybę susipažinti su šiais dokumentais, nepanaikinus ginčijamo sprendimo Lenkijos valdžios institucijoms nebūtų kliūčių perduoti tokį naują prašymą Komisijai remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsniu, o Komisijai – vėl jį atmesti remiantis tais pačiais, t. y. ginčijamame sprendime nurodytais, motyvais.
Antra, ginčijamas sprendimas yra vienintelis ieškovei iki šiol įteiktas sprendimas, ir jis jai nenaudingas, nes nesuteikė galimybės susipažinti su prašomais dokumentais ir užbaigė Lenkijos valdžios institucijų pradėtą procedūrą, – su tuo įstojimo į bylą paaiškinime Lenkijos Respublika iš esmės sutinka. Vykstant teismo posėdžiui, atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą, Lenkijos Respublika nurodė, kad nacionalinei valdžios institucijai ginčijamo sprendimo panaikinimas būtų pagrindas atnaujinti procedūrą ir išnagrinėti ieškovės prašymą remiantis nacionalinės teisės aktais.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovė turi suinteresuotumą, kad ginčijamas sprendimas būtų panaikintas iš dalies.
Dėl esmės
Grįsdama ieškinį ieškovė remiasi keturiais pagrindais. Ieškinio pirmasis pagrindas grindžiamas Komisijos kompetencijos nebuvimu pagal Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio antrą pastraipą. Ieškinio antrasis pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 ir 5 dalių pažeidimu, kiek ginčijamas sprendimas priimtas nepasitarus su ginčijamus dokumentus priėmusia valstybe, nepaisant to, kad ši valstybė nebūtų prieštaravusi jų atskleidimui. Ieškinio trečiasis pagrindas grindžiamas SESV 296 straipsnio pažeidimu ir paremtas tuo, kad ginčijamas sprendimas netinkamai motyvuotas. Papildomai nurodytas ieškinio ketvirtasis pagrindas grindžiamas tuo, kad pagal SESV 277 straipsnį Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio antra pastraipa negalioja. Be to, dublike ieškovė nurodo ieškinio penktąjį pagrindą, grindžiamą teisės į gerą administravimą ir Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsnio 2 dalies pažeidimu.
Pirmąjį pagrindą sudaro dvi dalys.
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje ieškovė tvirtina, kad Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnis netaikomas ginčijamiems dokumentams, nes šioje nuostatoje nurodomi tik Sąjungos institucijų priimti dokumentai. Šiuo aspektu neturi reikšmės tai, kad juos turėjo ir Komisija, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalį, nes prašymą suteikti galimybę susipažinti su šiais dokumentais ji pateikė ne Komisijai. Ieškovės teigimu, vien tai, kad pagal Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio antrą pastraipą valstybė narė perdavė prašymą suteikti galimybę susipažinti su dokumentais Komisijai, nesuteikia Komisijai kompetencijos, kai prašyme nurodomi ne jos priimti dokumentai.
Komisija, Lenkijos Respublika ir Taryba ginčija šios pagrindo dalies pagrįstumą.
Pirma, Komisija pripažįsta, kad MAE neturėjo perduoti jai prašymo suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsniu, ir galėjo savarankiškai pagal nacionalinės teisės aktus nuspręsti, ar šie dokumentai galėjo būti pateikti ieškovei. Iš tiesų ji nurodo, kad Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnis apriboja valstybės narės, gavusios prašymą suteikti galimybę susipažinti su jos turimais dokumentais, pareigą konsultuotis su Sąjungos institucija ar perduoti jai tokį prašymą: tokia pareiga numatyta tik vienu atveju, t. y. kai tokius dokumentus priima minėta institucija. Vis dėlto, kadangi, viena vertus, prašyme suteikti galimybę susipažinti su dokumentais buvo nurodyti ir ginčijami dokumentai, ir jos priimti dokumentai ir, kita vertus, MAE perdavė jai visą prašymą, ji nusprendė pateikti atsakymą dėl viso prašymo.
Antra, Komisija mano, kad nėra nė mažiausios abejonės dėl to, kad ginčijami dokumentai yra „institucijos turimi dokumentai“, kaip tai suprantama pagal siejamas Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalies ir 3 straipsnio a punkto nuostatas. Iš Reglamento Nr. 1049/2001 10 konstatuojamosios dalies, jo 2 straipsnio 3 dalies ir suformuotos jurisprudencijos aiškiai matyti, kad „šis reglamentas apima visus institucijų turimus dokumentus, įskaitant tuos, kurie kilę iš valstybių narių, todėl galimybę susipažinti su tokiais dokumentais iš esmės reglamentuoja šio reglamento nuostatos ir, be kita ko, tos, kurios numato esmines teisės susipažinti su dokumentais išimtis“ (2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Švedija / Komisija,
C‑64/05 P
,
EU:C:2007:802
,
punktas). Komisija pabrėžia, kad paprastai ji remiasi šiomis nuostatomis ir šia jurisprudencija, kai atmeta visus trečiųjų asmenų prašymus suteikti galimybę susipažinti su valstybės narės ir Komisijos parengtais dokumentais vykstant procedūrai dėl pažeidimo. Tuo remdamasi ji daro išvadą, kad tai reiškia, jog ji turėjo teisinį pagrindą, kuris leido jai priimti ginčijamą sprendimą, kiek tai susiję su ginčijamais dokumentais.
Primintina, kad Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 1–4 dalyse numatyta:
„1.   Bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje narėje, turi teisę, laikydamasis šiame reglamente nustatytų principų, sąlygų ir apribojimų, susipažinti su institucijų dokumentais.
<…>
3.   Šis reglamentas taikomas visiems institucijos turimiems dokumentams, tai yra jos parengtiems arba gautiems ir esantiems jos žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos sritimis.
4.   Nepažeidžiant 4 ir 9 straipsnių, dokumentai yra pateikiami visuomenei pagal raštišką paraišką arba tiesiogiai elektroniniu būdu, arba per registrą. <…>“
Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnyje nurodyta:
„Jei valstybė narė gauna paraišką dėl jos turimo iš dokumentą parengusios institucijos [dėl jos turimo institucijos dokumento], ta valstybė narė, nebent būtų akivaizdu, kad dokumentas gali arba negali būti atskleistas, konsultuojasi su minima institucija, kad galėtų priimti sprendimą, kuris nekliudytų siekti šio reglamento tikslų.
Arba valstybė narė gali nukreipti paraišką į tą instituciją.“
Galiausiai to paties reglamento 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad „[p]araiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais pateikiama bet kuria raštiška forma <…> bei pakankamai tiksliai nurodant dokumentą, kad institucija galėtų jį identifikuoti[; p]areiškėjas nebūtinai turi nurodyti paraiškos pateikimo priežastį“.
Kiek tai susiję su tariama Komisijos kompetencija pagal Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnį, reikia pažymėti, kad jo nuostatomis nustatomas Sąjungos institucijų ir valstybių narių veiksmų koordinavimo mechanizmas, kai į valstybes nares kreipiamasi su prašymu suteikti galimybę susipažinti su jų turimais kurios nors institucijos priimtais dokumentais.
Išskyrus šiame straipsnyje konkrečiai numatytus atvejus, kai to reikia dėl reikalavimų, kylančių iš ESS 4 straipsnio 3 dalyje numatytos lojalaus bendradarbiavimo pareigos, prašymus suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, kuriuos turi nacionalinės valdžios institucijos, įskaitant atvejus, kai juos priėmė Sąjungos institucijos, ir toliau reglamentuoja šioms institucijoms taikomos nacionalinės taisyklės, o Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatos jų nepakeičia (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Švedija / Komisija,
C‑64/05 P
,
EU:C:2007:802
,
punktas).
Reikia pabrėžti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnyje nenumatyta galimybė perduoti Komisijai prašymą suteikti galimybę susipažinti su kitos valstybės narės parengtais dokumentais. Iš šio straipsnio formuluotės aiškiai matyti, kad į materialinę jo taikymo sritį patenka tik Sąjungos institucijų „parengti“ dokumentai.
Taigi, tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija neturėjo kompetencijos priimti sprendimą dėl remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsniu MAE perduoto prašymo suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais.
Šios išvados negali paneigti nei Komisijos, nei įstojusių į bylą šalių išdėstyti argumentai.
Pirma, Lenkijos Respublika teigia, kad Komisijos kompetencija nagrinėti prašymą suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais išplaukia iš Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio.
Lenkijos Respublikos teigimu, dokumentai, kuriais pasikeičiama vykstant procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo, yra „mišrūs“, nes dokumentų, kuriuos, vykstant šiai procedūrai, parengia Komisija, turinys yra glaudžiai susijęs su atitinkamos valstybės narės parengtų dokumentų turiniu, taigi pirmųjų dokumentų turinio atskleidimas reiškia, kad kartu atskleidžiamas antrųjų dokumentų turinys, ir atvirkščiai. Lenkijos Respublikos tvirtinimu, dėl to dokumentai, kuriuos valstybė narė parengia šiame kontekste, gali būti laikomi Komisijos dokumentais, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnį.
Be to, Lenkijos Respublika nurodo, kad iš Reglamento Nr. 1049/2001 3 straipsnio a punkto ir jurisprudencijos matyti, kad iš esmės „dokumentas“ apibrėžia ne informacijos laikmeną, bet pačią jame nurodytą informaciją.
Šiuo klausimu užtenka nurodyti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio aiškinimas, kurio laikosi Lenkijos Respublika ir kuriam pagal šį reglamentą nėra jokio pagrindo, nesuderinamas su šio straipsnio formuluote (žr. šio sprendimo 36 punktą). Todėl tokiam aiškinimui negalima pritarti.
Antra, Lenkijos Respublika ir Taryba teigia, kad Komisija turėjo kompetenciją priimti sprendimą dėl prašymo suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais pagal lojalaus bendradarbiavimo principą.
Vis dėlto vien šiuo principu, kuris Reglamento Nr. 1049/2001 15 konstatuojamojoje dalyje nurodytas kaip reglamentuojantis institucijų ir valstybių narių ryšį, negalima pagrįsti Komisijos kompetencijos nagrinėti prašymą suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, kaip antai nagrinėjamą šioje byloje, kai tam nėra teisinio pagrindo, kuris būtų numatytas Reglamente Nr. 1049/2001.
Pridurtina, kad šį argumentą paneigia kai kurie pačios Komisijos nurodyti argumentai.
Komisija, be kita ko, nurodo, kad, remdamasi nacionalinės teisės aktais, MAE galėjo savarankiškai nuspręsti, ar dokumentus, kuriuos Lenkijos valdžios institucijos perdavė Komisijai vykstant procedūrai dėl pažeidimo, galima buvo pateikti ieškovei.
Be to, Komisija nurodo, kad ginčijamas sprendimas Lenkijos valdžios institucijų neįpareigoja vadovautis jos pozicija. Šiuo klausimu ji teisingai nurodo, kad Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl Sąjungos teismams pateiktų pareiškimų, pagal kurią, išskyrus išimtis, kai dokumento atskleidimas gali pakenkti tinkamam teisingumo vykdymui, jokia taisyklė ar nuostata neleidžia ar nedraudžia procedūros šalių pareiškimų perduoti tretiesiems asmenims (2007 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo API / Komisija,
T‑36/04
,
EU:T:2007:258
,
punktas; 2000 m. balandžio 3 d. Nutarties Vokietija / Komisija,
C‑376/98
,
EU:C:2000:181
,
punktas), taikytina aktams, priimtiems vykstant administracinei procedūrai, kaip nurodyta nagrinėjamoje byloje.
Trečia, reikia atmesti Komisijos ir įstojusių į bylą šalių argumentą, kad Komisija buvo kompetentinga nagrinėti prašymą suteikti galimybę susipažinti su Lenkijos Respublikos parengtais dokumentais, nes Komisija šiuos dokumentus „turėjo“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalį.
Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad ieškovė neginčija Komisijos kompetencijos nagrinėti prašymų suteikti galimybę susipažinti su Lenkijos Respublikos parengtais dokumentais, kurie yra Komisijos žinioje, kai tokie prašymai tiesiogiai pateikiami Komisijai. Aišku, kad tokius dokumentus turi Sąjungos institucijos, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalį. Ieškovė neginčija ir aplinkybės, kad iš principo Komisija gali atsisakyti suteikti galimybę susipažinti su tokiais dokumentais, jeigu jie susiję su procedūra dėl pažeidimo, kuri dar nėra baigta.
Vis dėlto, pritariant ieškovei, priešingai, nei iš esmės tvirtina Komisija ir įstojusios į bylą šalys, – reikia pripažinti, kad aplinkybė, jog Sąjungos institucija turi tokius dokumentus, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalį, negali suteikti Komisijai įgaliojimų
e officio
visais atvejais priimti sprendimą dėl prašymo suteikti galimybę susipažinti su šiais dokumentais arba tam tikrais atvejais atsisakyti ją suteikti.
Iš tiesų, kaip teisingai nurodo ieškovė, tam, kad Komisija turėtų kompetenciją priimti sprendimą, kuris suteiktų galimybę susipažinti su jos turimu dokumentu arba tokios galimybės nesuteiktų, ji turi gauti prašymą suteikti galimybę susipažinti su tokiu dokumentu ir toks prašymas turi būti pateiktas tinkamai, laikantis Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 4 dalyje ir 6 straipsnyje numatytų sąlygų (jį gali pateikti bet kuris minėto reglamento 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse minimas fizinis arba juridinis asmuo), arba jį gali tinkamai perduoti valstybė narė, laikydamasi minėto reglamento 5 straipsnyje numatytų sąlygų. Tačiau reikia konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju į Komisiją su tokiu prašymu tinkamai nesikreipė nei ieškovė, nei Lenkijos Respublika.
Taigi, darytina išvada, kad, priešingai, nei, be kita ko, tvirtina Komisija, Taryba ar Lenkijos Respublika, nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalis negali būti laikoma sprendimo, kuriuo atsisakoma suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais, teisiniu pagrindu.
Ketvirta, reikia atmesti argumentą, kuriuo remiantis iš esmės teigiama, kad Komisiją įpareigojo MAE perduotas prašymas. Reikia pažymėti, kad nėra jokio teisinio pagrindo, kuriuo remiantis galima būtų teigti, kad Komisiją įpareigoja valstybės narės sprendimas perduoti jai prašymą suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, kurių Komisija nepriėmė, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnį, nes neįvykdytos šio straipsnio taikymo sąlygos. Kaip teisingai pažymi ieškovė, nors iš tiesų galima manyti, kad valstybės narės sprendimas perduoti jai pateiktą prašymą suteikti galimybę susipažinti su dokumentais yra privalomas ta prasme, kad Komisija negali laikyti, jog tokio prašymo nebuvo, vis dėlto negalima pripažinti, kad vien tokio prašymo perdavimo užtenka, kad Komisija įgytų įgaliojimus priimti sprendimą dėl esmės, t. y. suteikti galimybę susipažinti su prašomais dokumentais arba tokios galimybės nesuteikti.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija, neturėdama kompetencijos priimti sprendimą dėl prašymo suteikti galimybę susipažinti su ginčijamais dokumentais, pažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnį.
Taigi, reikia pritarti pirmojo pagrindo pirmai daliai ir iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, o kitų ieškovės nurodytų dalių ir pagrindų nereikia nagrinėti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos pagal ieškovės pateiktus reikalavimus. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl Lenkijos Respublika, Taryba ir Parlamentas turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2015 m. vasario 18 d. Europos Komisijos sprendimą, kiek juo Komisija atmetė prašymą suteikti galimybę susipažinti su Lenkijos Respublikos parengtais dokumentais, kurį jai perdavė minėta valstybė, remdamasi 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 5 straipsnio antra pastraipa.

2.
Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

3.
Lenkijos Respublika, Europos Sąjungos Taryba ir Europos Parlamentas padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Paskelbta viešame posėdyje 2017 m. balandžio 28 d. Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.