CELEX: 62019CJ0708
Predhodno odločanje
Dokončna protidampinška dajatev
Aluminijaste folije s poreklom iz Kitajske
Nekoliko spremenjene aluminijaste folije
Izvedbena uredba (EU) 2017/271
Dopustnost
Nevložitev ničnostne tožbe s strani tožeče stranke v postopku v glavni stvari
Procesno upravičenje za vložitev ničnostne tožbe

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na veljavnost člena 1(1) Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2017/271 z dne 16. februarja 2017 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo Sveta (ES) št. 925/2009 na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz nekaterih nekoliko spremenjenih aluminijastih folij (
UL 2017, L 40, str. 51
) (v nadaljevanju: sporna uredba).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Von Aschenbach & Voss GmbH (v nadaljevanju: VA&V) in Hauptzollamt Duisburg (glavni carinski urad v Duisburgu, Nemčija) zaradi plačila protidampinških dajatev, plačanih za uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Kitajske.
Pravni okvir
Osnovna uredba
Določbe, ki urejajo sprejetje protidampinških ukrepov s strani Evropske unije, ki so veljale ob sprejetju sporne uredbe, so vsebovane v Uredbi (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (
UL 2016, L 176, str. 21
) (v nadaljevanju: osnovna uredba).
Člen 1 osnovne uredbe, naslovljen „Načela“, v odstavku 4 določa:
„V tej uredbi izraz ‚podoben izdelek‘ pomeni izdelek, ki je identičen, se pravi v vseh pogledih enak obravnavanemu izdelku, ali, če takega izdelka ni, kak drug izdelek, ki, čeprav ni enak v vseh pogledih, ima značilnosti, ki zelo spominjajo na tiste, ki jih ima obravnavani izdelek.“
Člen 13 te uredbe, naslovljen „Izogibanje“, določa:
„1.   Protidampinške dajatve, ki se uvedejo na podlagi te uredbe, se lahko razširijo na uvoz podobnih izdelkov, bodisi rahlo spremenjenih ali nespremenjenih, iz tretjih držav; ali na uvoz rahlo spremenjenih podobnih izdelkov iz države, za katero veljajo ukrepi; ali njihovih delov, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom.
Protidampinške dajatve, ki ne presegajo preostalih proti dampinških dajatev, uvedenih v skladu s členom 9(5), se lahko razširijo na uvoz iz družb, ki uporabljajo individualne dajatve v državah, za katere veljajo ukrepi, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom.
Izogibanje se opredeli kot sprememba v trgovinskih vzorcih med tretjimi državami in Unijo ali med posameznimi družbami v državi, kjer veljajo ukrepi, in Unijo, do katere pride zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, z izjemo uvedbe dajatve, ter kadar obstajajo dokazi o škodi ali o tem, da se popravljalni učinki dajatve spodkopavajo s cenami in/ali količinami podobnega izdelka, ter kadar obstajajo dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, predhodno ugotovljenimi za podoben izdelek, če je potrebno v skladu z določbami člena 2.
Praksa, postopek ali dejavnost iz tretjega pododstavka vključuje, med drugim:
(a)
rahlo spremembo zadevnega izdelka, da se vključi v carinske oznake, ki običajno niso predmet ukrepov, pod pogojem, da sprememba ne povzroči spremembe njegovih bistvenih značilnosti;
[…]
3.   Preiskave se začnejo na podlagi tega člena na pobudo Komisije ali na zahtevo države članice ali katere koli zainteresirane strani na podlagi zadostnih dokazov o dejavnikih iz odstavka 1. Začnejo se z uredbo Komisije, ki lahko da carinskim organom tudi navodila, da uvoz pogojujejo z registracijo v skladu s členom 14(5) ali da zahtevajo jamstva. Komisija državam članicam zagotovi informacije, ko zainteresirana stran ali država članica predloži zahtevek, v katerem utemelji začetek preiskave, ter ko Komisija dokončno preuči ta zahtevek ali sama ugotovi, da je treba začeti preiskavo.
Preiskave izvaja Komisija. Pomagajo ji lahko carinski organi, preiskava pa se zaključi v devetih mesecih.
Kadar dokončno preverjena dejstva upravičujejo razširitev ukrepov, to stori Komisija v skladu s postopkom pregleda iz člena 15(3). Razširitev začne veljati z datumom, na katerega je bila uvedena registracija na podlagi člena 14(5) ali na katerega so bila zahtevana jamstva. Ustrezne postopkovne določbe te uredbe v zvezi z začetkom in vodenjem preiskav se uporabljajo na podlagi tega člena.
4.   Za uvoz podjetij, katerim so odobrena izvzetja, registracija na podlagi člena 14(5) ali ukrepi ne veljajo.
Zahtevki za izvzetja, ki so jim priložena ustrezna dokazila, se predložijo v rokih, določenih v uredbi Komisije, ki začenja preiskavo.
Kadar se praksa, postopek ali dejavnost izogibanja dogajajo izven Unije, se izvzetja lahko odobrijo proizvajalcem zadevnega izdelka, ki lahko dokažejo, da niso povezani z nobenim proizvajalcem, za katerega veljajo ukrepi, in za katere se ugotovi, da niso vpleteni v izogibanje, kakor je opredeljeno v odstavkih 1 in 2 tega člena.
Kadar se praksa, postopek ali dejavnost izogibanja dogajajo v Uniji, se izvzetja lahko odobrijo uvoznikom, ki lahko dokažejo, da niso povezani z nobenim proizvajalcem, za katerega veljajo ukrepi.
Te izjeme se odobrijo s sklepom Komisije in veljajo v obdobju in pod pogoji, določenimi v navedenem sklepu. Komisija državam članicam zagotovi informacije, ko dokonča svojo analizo.
Pod pogojem, da so izpolnjeni pogoji, določeni v členu 11(4), se izvzetja lahko odobrijo po zaključku preiskave, ki vodi k razširitvi ukrepov.
[…]
5.   Nič v tem členu ne ovira običajne uporabe veljavnih določb, ki se nanašajo na carinske dajatve.“
Protidampinške uredbe v zvezi z uvozom nekaterih aluminijastih folij in sporna uredba
Po prvotni preiskavi je Svet Evropske unije 24. septembra 2009 sprejel Uredbo (ES) št. 925/2009 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Armenije, Brazilije in Ljudske republike Kitajske (
UL 2009, L 262, str. 1
; v nadaljevanju: prvotna uredba). Ukrepi so bili uvedeni v obliki dajatve
ad valorem
, ki je bila med drugim za uvoz iz Kitajske določena na 30 % za vse družbe, razen za štiri družbe, navedene v členu 1(2) prvotne uredbe.
Ti ukrepi so se nanašali na aluminijaste folije debeline najmanj 0,008 mm in ne več kot 0,018 mm, brez podlage, samo valjane, vendar dalje neobdelane, za zvitke širine največ 650 mm in teže več kot 10 kg, uvrščene pod oznako KN ex76071119 (oznaka TARIC 7607111910), ki so splošno poznane kot „gospodinjska aluminijasta folija“.
Komisija je po pregledu ukrepov, uvedenih s prvotno uredbo, zaradi njihovega izteka z Izvedbeno uredbo (EU) 2015/2384 z dne 17. decembra 2015 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in zaključku postopka za uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Brazilije po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 (
UL 2015, L 332, str. 63
) odločila, da se bodo protidampinški ukrepi, ki se uporabljajo za uvoz gospodinjskih aluminijastih folij s poreklom iz Kitajske (v nadaljevanju: obstoječi ukrepi), podaljšali.
Po prejetju zahteve je Komisija sprejela Izvedbeno uredbo (EU) 2016/865 z dne 31. maja 2016 o začetku preiskave glede morebitnega izogibanja protidampinškim ukrepom, uvedenim z Izvedbeno uredbo 2015/2384 na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, z uvozom nekoliko spremenjenih nekaterih aluminijastih folij iz Ljudske republike Kitajske, in o uvedbi registracije takega uvoza (
UL L 2016, L 144, str. 35
). Zadevna preiskava se je natančneje nanašala na štiri vrste aluminijastih folij, navedene v točki 16 te sodbe, ki imajo enake bistvene značilnosti kot gospodinjska aluminijasta folija, za katero so veljali obstoječi ukrepi. Prve tri vrste so spadale pod isto oznako KN kot zadevni izdelek, razen četrte vrste, vendar so imele vse različne oznake TARIC.
Po koncu te preiskave je Komisija 16. februarja 2017 sprejela sporno uredbo, s katero je v bistvu razširila obstoječe ukrepe na uvoz teh nekoliko spremenjenih aluminijastih folij s poreklom iz Kitajske, razen izdelkov, uvoženih za drugačne namene, kot je gospodinjska aluminijasta folija.
Pod naslovom „Preiskava“, je v točkah 10, 15, 16, 18 in 20 obrazložitve sporne uredbe navedeno:
„(10)
Komisija je o začetku preiskave ustrezno obvestila organe [Ljudske republike Kitajske], proizvajalce izvoznike in trgovce v [Ljudski republiki Kitajski], uvoznike v Uniji, za katere je znano, da jih to zadeva, ter industrijo Unije.
[…]
(15)
V celoti izpolnjene vprašalnike so predložili naslednji proizvajalci izvozniki, v prostorih katerih so bili nato opravljeni preveritveni obiski:
–
Dingsheng Aluminium Group,
–
[…]
(16)
V celoti izpolnjene vprašalnike je predložilo naslednjih pet nepovezanih uvoznikov v Uniji:
–
[…]
–
[VA&V],
–
[…]
[…]
(18)
Preveritveni obiski so bili opravljeni v prostorih naslednjih nepovezanih uvoznikov:
–
[…]
–
[VA&V].
[…]
(20)
Zaslišanja so potekala med Komisijo in vložnikom ter med Komisijo in naslednjimi družbami: […] in [VA&V].“
Pod naslovom „Obstoj praks izogibanja“ je v uvodnih izjavah od 44 do 47 sporne uredbe navedeno:
„(44)
Analizirane so bile dejavnosti sodelujočih proizvajalcev izvoznikov. Ta analiza je potrdila obstoj štirih praks izogibanja.
(45)
Dokazi za štiri prakse izogibanja so e-poštna sporočila, v katerih kitajski proizvajalci izvozniki strankam svetujejo, kako se je mogoče izogniti sedanjim ukrepom. Različni dokazi prav tako vsebujejo informacije, da so nekateri uvozniki/uporabniki v Uniji takšne prakse dejansko uporabili.
(46)
Komisija je dodatne dokaze našla tudi pri preverjanju enega od sodelujočih kitajskih proizvajalcev, in sicer družbe Dingsheng Aluminium Group. […]
(47)
Poleg tega je družba Dingsheng Aluminium Group v istem obdobju v Unijo prodajala AHF v zvitkih, širših od 650 mm. Ti so bili nato v Uniji razrezani na manjše zvitke. Pri preverjanju enega od sodelujočih uvoznikov je Komisija ugotovila, da ta uvoznik, in sicer družba [VA&V], v Uniji širše zvitke reže na zvitke za potrošnike.“
Pod naslovom „Sklep“ je v uvodnih izjavah od 57 do 59 sporne uredbe navedeno:
„(57)
Na podlagi zgornjih ugotovitev je Komisija ugotovila izogibanje dajatvam na uvoz zadevnega izdelka, kakor je bil opredeljen v prvotni preiskavi [in sicer aluminijaste folije debeline najmanj 0,008 vendar največ 0,018 mm, brez podlage, samo valjane, vendar dalje neobdelane, za zvitke širine največ 650 mm in teže več kot 10 kg] z uvozom nekoliko spremenjenega zadevnega izdelka s poreklom iz [Kitajske].
(58)
Preiskava je tudi pokazala, da je prišlo do spremembe v vzorcu trgovanja med [Ljudsko republiko Kitajsko] in Unijo ter da za takšno spremembo razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena.
(59)
Komisija je ugotovila tudi, da je ta uvoz povzročil škodo in da je popravljalni učinek dajatve oslabljen v smislu cene in/ali količine podobnega izdelka. Prav tako so bili ugotovljeni dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, ki so bile pred tem določene za podoben izdelek.“
Pod naslovom „Zahtevek za izvzetje skupin nepovezanih uvoznikov“ je v uvodnih izjavah od 81 do 86 sporne uredbe navedeno:
„(81)
V primerih, ko se praksa izogibanja izvaja v Uniji, člen 13(4) osnovne uredbe dopušča izvzetje uvoznikov iz plačila razširjenih dajatev, če lahko dokažejo, da niso povezani s proizvajalci, za katere veljajo ukrepi.
(82)
Na tej podlagi je bilo prejetih in preučenih pet zahtevkov za izvzetje, ki so jih vložili nepovezanimi uvozniki. Ena od družb […] je naknadno nehala sodelovati.
(83)
Komisija je ugotovila, da dokončanje (razrez folije na manjše zvitke) v nekaterih primerih sicer poteka v Uniji, vendar pa rahla sprememba zadevnega izdelka kot taka poteka zunaj Unije, in sicer v LRK. Iz teh razlogov je Komisija menila, da nepovezanim uvoznikom ne more odobriti izvzetja.
(84)
Za tri od štirih sodelujočih družb je bilo ugotovljeno, da so dejanski uvozniki, ki izdelek v preiskavi preprodajajo, ne da bi ga obdelali. Teh družb zato ni mogoče izvzeti iz plačila razširjenih dajatev v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe. Le ena družba, in sicer [VA&V] izdelek v preiskavi iz [Kitajske] uvaža v obliki gospodinjske aluminijaste folije v zvitkih širine več kot 650 mm in ga dodatno obdela. Folijo razrežejo, preden jo prodajo strankam družbe (previjalcem).
(85)
Do uvedbe obstoječih ukrepov je družba [VA&V] v Unijo uvažala zadevni izdelek, tako da je bila ugotovljena jasna sprememba vzorca. Ugotovitve Komisije ne potrjujejo stališča družbe, da obstaja zanjo, razen uvedbe dajatev, drugi vzrok ali da je gospodarsko upravičena. Tudi če bi Komisija torej sprejela, da navedeno utemeljuje trditev, da je bila praksa izogibanja dokončana v Uniji, tej družbi ne bi mogla odobriti izvzetja.
(86)
Zato je bilo sklenjeno, da nobenemu od nepovezanih uvoznikov ni mogoče odobriti izvzetja v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe.“
V teh okoliščinah je Komisija v uvodni izjavi 89 sporne uredbe ugotovila, da je treba „obstoječe protidampinške ukrepe za uvoz zadevnega izdelka s poreklom iz [Kitajske] razširiti na uvoz izdelka v preiskavi s poreklom iz [Ljudske republike Kitajske].“
Člen 1(1) in (4) sporne uredbe določa:
„1.   Dokončna protidampinška dajatev, ki se uporablja za ‚vse druge družbe‘, uvedena s členom 1(2) Uredbe (ES) št. 925/2009 na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz [Kitajske], se razširi na uvoz v Unijo:
–
aluminijaste folije debeline najmanj 0,007 mm in manj kot 0,008 mm, ne glede na širino zvitkov, žarjene ali nežarjene, ki trenutno spada pod oznako KN ex76071119 (oznaka TARIC 7607111930), ali
–
aluminijaste folije debeline najmanj 0,008 mm in največ 0,018 mm ter v zvitkih s širino več kot 650 mm, žarjene ali nežarjene, ki trenutno spada pod oznako KN ex76071119 (oznaka TARIC 7607111940), ali
–
aluminijaste folije debeline več kot 0,018 mm in manj kot 0,021 mm, ne glede na širino zvitkov, žarjene ali nežarjene, ki trenutno spada pod oznako KN ex76071119 (oznaka TARIC 7607111950), ali
–
aluminijaste folije debeline najmanj 0,021 mm in največ 0,045 mm, kadar je v najmanj dveh plasteh, ne glede na širino zvitkov, žarjene ali nežarjene, ki trenutno spada pod oznako KN ex76071190 (oznaki TARIC 7607119045 in 7607119080).
[…]
4.   Izdelek, opisan v odstavku 1, je izvzet iz dokončne protidampinške dajatve, če se uvaža za druge namene, kot je gospodinjska folija. Za izvzetje veljajo pogoji, določeni v ustreznih carinskih predpisih Unije o postopku posebne rabe, zlasti v členu 254 carinskega zakonika Unije.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
VA&V je nepovezana družba s sedežem v Nemčiji, ki je v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari uvažala aluminijaste folije iz Kitajske.
Družba VA&V je v obdobju od 21. julija do 15. septembra 2016 pri Zollamt Ruhrort (carinski urad Ruhrort, Nemčija) prijavila šest pošiljk aluminijastih folij s poreklom iz Kitajske za sprostitev v prosti promet. Ta uvoz je bil pri tem carinskem uradu registriran kot „aluminijasta folija, valjana, debeline najmanj 0,008 mm in največ 0,018 mm, v zvitkih s širino več kot 650 mm“.
Carinski urad Ruhrort je sprejel te carinske deklaracije in z odločbami o odmeri uvoznih dajatev odmeril samo carino in DDV pri uvozu.
Vendar iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da je družba VA&V, potem ko je te pošiljke uvozila v Unijo, zvitke dala razrezati na širine, ki se uporabljajo za gospodinjsko folijo, in sicer širino največ 650 mm, preden jih je prodala svojim strankam, tako imenovanim „previjalcem“.
Tako je glavni carinski urad v Duisburgu z odločbo z dne 5. maja 2017 o odmeri uvoznih dajatev in davkov (v nadaljevanju: odločba z dne 5. maja 2017) na podlagi sporne uredbe družbi VA&V naložil protidampinško dajatev v višini 413.471 EUR za teh šest sklopov.
Družba VA&V je zoper to odločbo o odmeri vložila ugovor, ki je bil zavrnjen z odločbo z dne 2. februarja 2018.
Družba VA&V je zato pri Finanzgericht Düsseldorf (finančno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) vložila tožbo s katero je zahtevala odpravo odločbe o odmeri z dne 5. maja 2017 in, podredno, da se ji dovoli vložiti revizijo.
Družba VA&V v utemeljitev tožbe navaja ugovor neveljavnosti sporne uredbe, na podlagi katere je bila sprejeta ta odločba o odmeri, pri čemer trdi, da je ta uredba v nasprotju z osnovno uredbo.
Glavni carinski urad v Duisburgu predlaga zavrnitev tožbe, pri čemer se sklicuje na razloge iz odločbe z dne 2. februarja 2018.
Predložitveno sodišče se sprašuje o obsegu člena 1(1) sporne uredbe in njegovem morebitnem neskladju s členom 13(1) osnovne uredbe v delu, v katerem na konverterske aluminijaste folije razširja protidampinško dajatev, ki je bila za gospodinjsko aluminijasto folijo uvedena z Izvedbeno uredbo 2015/2384, in določa, da so konverterske aluminijaste folije oproščene protidampinške dajatve le pod pogoji, navedenimi v členu 1(4) sporne uredbe. V zvezi s tem med drugim navaja, da je namen podrobnih pravil za konkretno izvajanje člena 1(4) sporne uredbe uvoznika konverterskih aluminijastih folij postaviti v slabši položaj.
Poleg tega se predložitveno sodišče sprašuje, kako je Komisija prišla do ugotovitve, ki po njegovem mnenju ni dovolj obrazložena in v skladu s katero je bilo 80 % obravnavanih izdelkov nekoliko spremenjenih izdelkov. Navaja, da če je bila ta stopnja napačno določena, je Komisija pri presoji nevtralizacije prisilnih učinkov protidampinške dajatve morda storila očitno napako pri presoji. Člen 1(1) sporne uredbe naj bi bil zato neveljaven. V zvezi s tem navaja, da je Komisija svoje ugotovitve oprla na člen 18(1) osnovne uredbe, ker je od skupnega obsega izvoza iz Kitajske v Unijo odštela količino konverterskih aluminijastih folij, ki je izvirala od sodelujočih podjetij. To sodišče navaja, da je Komisija s tem, da je ugotovila, da so 20 % izvoza iz Kitajske vsekakor pomenile konverterske aluminijaste folije, glede preostale količine ocenila, da gre za nekoliko spremenjen izdelek.
Nazadnje, navedeno sodišče se sprašuje, ali je člen 1(1) sporne uredbe neveljaven, ker naj bi Komisija pri sprejetju te uredbe storila očitno napako pri presoji, ker naj ne bi preverila posebne rabe uvoženih aluminijastih folij v Uniji. Po mnenju tega sodišča naj okoliščine v postopku v glavni stvari Komisiji ne bi omogočale, da bi opravila tako preučitev, ker nima na voljo potrebnega časa.
Predložitveno sodišče poleg tega meni, da se sporna uredba na družbo VA&V nanaša neposredno.
V teh okoliščinah je Finanzgericht Düsseldorf (finančno sodišče v Düsseldorfu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali člen 1(1) [sporne uredbe] ni veljaven, ker je v nasprotju s členom 13(1) [osnovne uredbe], s tem ko je protidampinško dajatev, ki je bila na podlagi [Izvedbene uredbe 2015/2384] uvedena za gospodinjsko aluminijasto folijo, razširil tudi na konvertersko aluminijasto folijo in določa, da se lahko konverterska aluminijasta folija izvzame iz protidampinške dajatve samo pod pogoji člena 1(4) [sporne] uredbe?
2.
Ali člen 1(1) [sporne uredbe] ni veljaven, ker je Komisija pri sprejemanju [te uredbe] storila očitno napako pri presoji, ker njeno stališče, da je delež nekoliko spremenjenih izdelkov glede na vse izdelke v preiskavi 80 %, ni zadostno utemeljeno?
3.
Ali člen 1(1) [sporne uredbe] ni veljaven, ker je Komisija pri sprejemanju [te uredbe] storila očitno napako pri presoji, ker ni preverila končne uporabe uvoženih aluminijastih folij v EU?“
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
Komisija na podlagi sodbe z dne 9. marca 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (
C‑188/92
,
EU:C:1994:90
), trdi, da ta predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten, ker družba VA&V na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU pri sodišču Unije ni vložila ničnostne tožbe zoper sporno uredbo.
Najprej je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da splošno načelo, ki vsakemu posamezniku zagotavlja pravico, da se v postopku zoper nacionalni ukrep, ki se nanj nanaša, sklicuje na neveljavnost akta Unije, ki je podlaga za ta ukrep, ne nasprotuje temu, da se za to pravico določi pogoj, da zainteresirana stranka ni imela pravice, da neposredno zahteva ničnost pri sodišču Unije na podlagi člena 263 PDEU. Vendar le če je mogoče šteti, da bi lahko oseba nedvomno zahtevala razglasitev ničnosti zadevnega akta v roku dveh mesecev, določenem v šestem odstavku tega člena, se ta oseba pred pristojnim nacionalnim sodiščem ne more sklicevati na neveljavnost tega akta (glej zlasti sodbi z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma,
C‑659/13 in C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, točka
in navedena sodna praksa, in z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
Torej samo v primeru, v katerem bi bilo mogoče šteti, da je imela družba VA&V brez dvoma procesno upravičenje za vložitev ničnostne tožbe zoper sporno uredbo na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU, se ta pred predložitvenim sodiščem ne bi mogla sklicevati na neveljavnost te uredbe.
V zvezi z vprašanjem, ali bi družba VA&V očitno lahko vložila tožbo na podlagi člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU zoper sporno uredbo kot predpis, ki se neposredno nanaša nanjo in ne potrebuje izvedbenih ukrepov, v smislu te določbe, zadostuje opozoriti, da je plačilo protidampinške dajatve, ki je bila uvedena s sporno uredbo, tej družbi naloženo v skladu z odločbo o odmeri z dne 5. maja 2017. Iz tega sledi, da ni mogoče šteti, da ta uredba očitno ne zajema izvedbenih ukrepov v smislu navedene določbe (glej zlasti sodbi z dne 18. oktobra 2018, Rotho Blaas,
C‑207/17
,
EU:C:2018:840
, točki
in
, in z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
Torej le v primeru, v katerem bi bilo mogoče šteti, da se sporna uredba brez dvoma neposredno in posamično v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU nanaša na uvoznico, kakršna je družba VA&V, se ta pred predložitvenim sodiščem ne bi mogla sklicevati na neveljavnost te uredbe.
V skladu s sodno prakso Sodišča imajo uredbe, s katerimi je uvedena protidampinška dajatev, normativni značaj, ker se uporabljajo za vse zainteresirane gospodarske subjekte (sodbi z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma,
C‑659/13 in C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, točka
in navedena sodna praksa, in z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
). Iz istih razlogov velja enako za uredbo, kakršna je sporna uredba, s katero je protidampinška dajatev razširjena zaradi praks izogibanja. Cilj take uredbe je namreč razširiti področje protidampinške dajatve, uvedene z uredbo, kakršna je prvotna uredba (sodba z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
Vendar iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se uredba o uvedbi protidampinške dajatve na gospodarski subjekt lahko neposredno in posamično nanaša (sodbi z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma,
C‑659/13 in C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, točka
, in z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
V zvezi s tem, na prvem mestu, glede vprašanja, ali se sporna uredba neposredno nanaša na družbo VA&V, zadošča navesti, da je ta uredba neposredno vplivala na njen pravni položaj, ker je bila pravna podlaga za protidampinško dajatev, ki ji je bila naložena.
Iz tega sledi, da se je sporna uredba na družbo VA&V neposredno nanašala.
Na drugem mestu, glede vprašanja, ali se je sporna uredba na družbo VA&V posamično nanašala, je treba spomniti, da je Sodišče opredelilo nekatere kategorije gospodarskih subjektov, na katere se lahko posamično nanaša uredba o uvedbi protidampinške dajatve, kar ni ovira za to, da se uredba lahko posamično nanaša tudi na druge gospodarske subjekte zaradi nekaterih njihovih posebnih lastnosti, po katerih se razlikujejo od vseh drugih subjektov (sodbi z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma,
C‑659/13 in C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, točka
, in z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
Uredba o protidampinški dajatvi se lahko posamično nanaša, prvič, na tiste proizvajalce in izvoznike zadevnega proizvoda, ki se jim na podlagi podatkov, ki so razvidni iz njihove gospodarske dejavnosti, pripisuje damping, drugič, na uvoznike zadevnega proizvoda, katerih cene pri nadaljnji prodaji so bile upoštevane pri določitvi izvozne cene in na katere se zato nanašajo ugotovitve v zvezi z obstojem dampinga, in tretjič, na uvoznike, ki so ekonomsko povezani z izvozniki zadevnega proizvoda, zlasti kadar je bila izvozna cena izračunana na podlagi cen pri nadaljnji prodaji na trgu Unije, ki so jih uporabljali ti uvozniki, in kadar je bila protidampinška dajatev izračunana na podlagi teh cen pri nadaljnji prodaji (sodbi z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma,
C‑659/13 in C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, točke od 60 do 62, in z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
Zato je treba opozoriti, da lastnost, da je gospodarski subjekt uvoznik, sama ne more zadostovati, da bi se štelo, da se uredba o uvedbi protidampinške dajatve na uvoznika nanaša posamično. Na uvoznika, tudi če je povezan z izvozniki zadevnega proizvoda, se namreč posamično nanaša le, če lahko dokaže, da so bili podatki v zvezi z njegovo gospodarsko dejavnostjo upoštevani pri ugotavljanju praks dampinga, ali če tega ni, če dokaže, da ima druge posebne lastnosti, po katerih se razlikuje od vseh drugih subjektov (glej zlasti sodbo z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
Zato ni mogoče izključiti, da se lahko za uvoznika zadevnega izdelka ob dokazu obstoja nekaterih njegovih posebnih lastnosti, po katerih se razlikuje od vseh drugih subjektov, šteje, da se uredba, s katero je razširjena protidampinška dajatev zaradi praks izogibanja, kakršna je sporna uredba, nanj posamično nanaša (sodba z dne 19. septembra 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, točka
).
V zvezi s tem je treba poudariti, da je družba VA&V, kot izhaja zlasti iz uvodnih izjav 16, 18 in 20 sporne uredbe, sodelovala v preiskavi in da je Komisija, kot je razvidno iz uvodnih izjav 81 do 86 te uredbe, ugotovila, da nobeden od nepovezanih uvoznikov, kot je VA&V, ni mogel biti upravičen do izvzetja na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe.
Komisija je tako ugotovila, prvič, da je družba VA&V iz Kitajske uvažala izdelek, ki je bil predmet preiskave, v obliki gospodinjske aluminijaste folije, pred njeno predelavo, in drugič, da je bil vzorec trgovanja spremenjen, ne da bi družba VA&V navedla zadostno obrazložitev ali gospodarsko upravičenost, razen uvedbe dajatev.
V tem okviru in v nasprotju s tem, kar trdi družba VA&V, dejstvo, da ni bila obveščena o nobeni „odločitvi“, sprejeti v obliki samostojnega akta, ni upoštevno za ugotovitev, ali je obstajal izpodbojni akt, saj iz ustaljene sodne prakse izhaja, da oblika sprejetega akta ali odločbe načeloma ne vpliva na presojo dopustnosti ničnostne tožbe zoper ta akt ali to odločbo. Opreti se je namreč treba tako na vsebino teh aktov kot na namen njihovih avtorjev. V zvezi s tem izpodbojni akti načeloma pomenijo ukrepe, ki dokončno določajo stališče Komisije ob koncu upravnega postopka in ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke, razen vmesnih ukrepov, katerih cilj je priprava končne odločbe. Na opredelitev zadevnega akta torej načeloma ne vpliva, ali ta izpolnjuje določene formalne zahteve, in sicer, ali ga je avtor pravilno poimenoval, ali je zadostno obrazložen oziroma ali so v njem navedene določbe, ki so njegova pravna podlaga. Tako ni upoštevno, da ta akt ni označen kot „odločba“ (sodba z dne 17. julija 2008, Athinaïki Techniki/Komisija,
C‑521/06 P
,
EU:C:2008:422
, točke od 42 do 44 in navedena sodna praksa).
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da se je sporna uredba na družbo VA&V posamično nanašala in da je zato brez dvoma dopustno predlagati razglasitev njene ničnosti.
V obravnavani zadevi družba VA&V zoper to uredbo, ki je bila objavljena v
Uradnem listu Evropske unije
17. februarja 2017, ni vložila tožbe v roku dveh mesecev, določenem v členu 263, šesti odstavek, PDEU.
Ker je imela družba VA&V nedvomno pravico vložiti ničnostno tožbo v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU zoper sporno uredbo, vendar te pravice ni uveljavila, se v utemeljitev tožbe za odpravo odločbe o odmeri z dne 5. maja 2017 ne more sklicevati na neveljavnost te uredbe.
Iz tega sledi, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (finančno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) z odločbo z dne 21. avgusta 2019, ni dopusten.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.