CELEX: 62021CJ0396
Begäran om förhandsavgörande
Direktiv (EU) 2015/2302
Artikel 14.1
Paketresor och sammanlänkade researrangemang
Fullgörande av paketreseavtal
Den berörda arrangörens ansvar
Åtgärder för att bekämpa den globala spridningen av en smittsam sjukdom
COVID-19-pandemi
Restriktioner på den berörda resenärens resmål och bostadsort samt i andra länder
Bristande överensstämmelse beträffande de tjänster som tillhandahållits inom ramen för den aktuella paketresan
Rimlig prissänkning av paketresan

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 14.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av den 25 november 2015 om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU samt om upphävande av rådets direktiv 90/314/EEG (
EUT L 326, 2015, s. 1
).
Begäran gjordes inom ramen för en tvist mellan å ena sidan två resenärer, KT och NS (nedan kallade klagandena i det nationella målet), och å andra sidan en researrangör, FTI Touristik GmbH, om en begäran om prisnedsättning på en paketresa till följd av restriktioner som infördes på resenärernas resmål för att förhindra spridningen av COVID-19-pandemin och deras förtida återkomst till avreseorten.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
I skälen 31 och 34 i direktiv 2015/2302 anges följande:
”(31)
Resenärer bör även ha möjlighet att säga upp paketreseavtalet när som helst före paketresans början mot en rimlig uppsägningsavgift, med beaktande av förväntade kostnadsbesparingar och intäkter från ett alternativt utnyttjande av resetjänsterna. De bör även ha rätt att utan uppsägningsavgift säga upp paketreseavtalet om oundvikliga och extraordinära omständigheter på ett betydande sätt kommer att påverka paketresans fullgörande. Detta kan t.ex. gälla krig, andra allvarliga säkerhetsproblem som terrorism, större risker för människors hälsa som utbrott av en allvarlig sjukdom vid resmålet eller naturkatastrofer som översvämningar, jordbävningar eller väderförhållanden som gör det omöjligt att resa säkert till resmålet enligt överenskommelse i paketreseavtalet.
…
(34)
Specifika regler om rättsmedel vid bristande överensstämmelse vad gäller fullgörandet av paketreseavtal bör fastställas. Resenären bör ha rätt att få problem lösta och om en betydande andel av de resetjänster som ingår i paketreseavtalet inte kan tillhandahållas bör resenären erbjudas lämpliga alternativa arrangemang. Om arrangören inte avhjälper den bristande överensstämmelsen inom en rimlig period som fastställts av resenären bör resenären få göra så själv och begära ersättning för de nödvändiga utgifterna. I vissa fall bör det inte vara nödvändigt att specificera en tidsgräns, särskilt om omedelbar hjälp krävs. Detta skulle t.ex. gälla när resenären, på grund av att en buss som arrangören tillhandahållit är försenad, måste ta en taxi för att komma i tid till sitt flyg. Resenärer bör även ha rätt till en prissänkning, uppsägning av paketreseavtalet och/eller ersättning för skador. Ersättningen bör också täcka immateriell skada, så som ersättning för att resenären inte har kunnat njuta av resan eller semestern på grund av omfattande problem vid fullgörandet av de relevanta resetjänsterna. Resenären bör vara skyldig att utan onödigt dröjsmål och med beaktande av omständigheterna informera arrangören om all bristande överensstämmelse som resenären upplever under fullgörandet av en resetjänst som omfattas av paketreseavtalet. Underlåtenhet att göra så får tas i beaktande vid fastställande av lämplig prissänkning eller ersättning för skador i den utsträckning sådant meddelande hade inneburit att skadan hade kunnat undvikas eller minskas.”
I artikel 1 i detta direktiv, med rubriken ”Syfte”, föreskrivs följande:
”Syftet med detta direktiv är att bidra till en väl fungerande inre marknad och till uppnåendet av en hög och så enhetlig konsumentskyddsnivå som möjligt genom att tillnärma vissa aspekter av medlemsstaternas lagar, regler och administrativa bestämmelser vad gäller avtal mellan resenärer och näringsidkare med avseende på paketresor och sammanlänkade researrangemang.”
Artikel 3 i direktivet har rubriken ”Definitioner”, och lyder enligt följande:
”I detta direktiv gäller följande definitioner:
…
12.
oundvikliga och extraordinära omständigheter
: en situation utom kontroll för den part som åberopar en sådan situation, och vars konsekvenser inte hade kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.
13.
bristande överensstämmelse
: utebliven eller bristande fullgörelse av de resetjänster som ingår i en paketresa.
…”
I artikel 13 i samma direktiv, med rubriken ”Ansvar för paketresans fullgörande”, föreskrivs följande:
”1.   Medlemsstaterna ska se till att arrangören är ansvarig för fullgörandet av de resetjänster som inbegrips i paketreseavtalet, oavsett om tjänsterna ska utföras av arrangören eller av andra resetjänstleverantörer.
…
2.   Resenären ska utan onödigt dröjsmål och med beaktande av omständigheterna informera arrangören om bristande överensstämmelse som resenären upplever under fullgörandet av en resetjänst som omfattas av paketreseavtalet.
3.   Om någon av resetjänsterna inte fullgörs i enlighet med paketreseavtalet ska arrangören avhjälpa den bristande överensstämmelsen, såvida det inte
a)
är omöjligt, eller
b)
medför oproportionella kostnader, med beaktande av den bristande överensstämmelsens omfattning och värdet av de påverkade resetjänsterna.
Om arrangören inte avhjälper den bristande överensstämmelsen i enlighet med första stycket led a eller b i denna punkt ska artikel 14 tillämpas.
…”
I artikel 14 i direktiv 2015/2302, med rubriken ”Prissänkning och skadestånd”, föreskrivs följande:
”1.   Medlemsstaterna ska se till att resenären har rätt till en rimlig prissänkning för perioder under vilka det rådde bristande överensstämmelse, såvida inte arrangören bevisar att den bristande överensstämmelsen kan tillskrivas resenären.
2.   Resenären ska ha rätt till skälig ersättning från arrangören för eventuella skador som resenären drabbas av till följd av bristande överensstämmelse. Ersättning ska lämnas utan onödigt dröjsmål.
3.   Resenären ska inte ha rätt till skadestånd om arrangören bevisar att den bristande överensstämmelsen
a)
kan tillskrivas resenären,
b)
kan tillskrivas en tredje part som saknar anknytning till tillhandahållandet av de resetjänster som omfattas av paketreseavtalet och inte kan förutses eller undvikas, eller
c)
har uppkommit på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter.
…”
Tysk rätt
I 651i § i Bürgerliches Gesetzbuch (civillagen) (nedan kallad BGB) föreskrivs följande:
”(1)   Researrangören ska tillhandahålla resenären en paketresa som är felfri.
(2)   Paketresan är felfri när den överensstämmer med resans överenskomna beskaffenhet. Om det inte har avtalats om resans beskaffenhet, är paketresan felfri,
1.
i den mån som den är lämpad för det nyttjande som föreskrivs i avtalet, eller i andra fall
2.
i den mån som den lämpar sig för sedvanligt nyttjande och har sådan beskaffenhet som är sedvanlig för paketresor av samma slag och som resenären kan förvänta sig med hänsyn till typen av paketresa.
Det föreligger även fel i resan när researrangören inte tillhandahåller resetjänsterna eller tillhandahåller dem med orimlig försening.
(3)   Om det föreligger fel i paketresan, och om villkoren i följande bestämmelser är uppfyllda och om inte annat föreskrivs, får den resande
…
6. göra gällande de rättigheter som följer av en nedsättning av resans pris (651m § BGB) …
…”
I 651m § BGB föreskrivs följande:
”Resans pris nedsättes i förhållande till felets varaktighet. Priset för resan sätts ned i förhållande till vad som vid tidpunkten för avtalets ingående skulle ha varit värdet av paketresan utan något fel och dess verkliga värde. Nedsättningen ska vid behov fastställas genom uppskattning.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Den 30 december 2019 köpte klagandena i det nationella målet en paketresa av FTI Touristik som omfattade dels en tur- och returflygning mellan Tyskland och Gran Canaria (Spanien), dels en vistelse på denna ö under perioden den 13–27 mars 2020. Klagandena i det nationella målet kunde avresa till resmålet som planerat.
Den 15 mars 2020 vidtog emellertid de spanska myndigheterna åtgärder i hela Spanien för att bekämpa spridningen av COVID-19-pandemin, vilket bland annat medförde att stränderna på Gran Canaria stängdes och att ett utegångsförbud tillämpades på denna ö. På det hotell där klagandena i det nationella målet uppehöll sig tilläts gästerna att lämna sina hotellrum endast för att äta, varvid tillträde till simbassänger och solstolar var förbjudet och underhållningsprogrammet ställdes in. Den 18 mars 2020 underrättades klagandena i det nationella målet om att de skulle göra sig beredda att när som helst lämna ön och nästföljande dag kunde de återvända till Tyskland.
Vid hemkomsten begärde klagandena i det nationella målet att FTI Touristik skulle bevilja dem prisnedsättning motsvarande 70 procent av deras paketresa, det vill säga ett belopp på 1018,50 euro. FTI Touristik vägrade att bevilja dem denna prisnedsättning, eftersom bolaget ansåg att det inte kunde hållas ansvarigt för vad som utgjorde ”allmänna levnadsrisker”. Till följd av denna vägran väckte klagandena i det nationella målet talan vid Amtsgericht München (Distriktsdomstol i München, Tyskland) för att komma i åtnjutande av nämnda prisnedsättning.
Genom dom av den 26 november 2020 ogillade nämnda domstol talan med motiveringen att de åtgärder som de spanska myndigheterna hade vidtagit för att bekämpa spridningen av COVID-19-pandemin utgjorde åtgärder för att skydda klagandenas hälsa och att ett sådant skydd inte kunde medföra att deras paketresa innehöll ”fel” i den mening som avses i 651i § BGB. Denna domstol påpekade i detta hänseende att de företag som driver det hotell där de aktuella klagandena uppehöll sig var tvungna att vidta skyddsåtgärder gentemot sina gäster.
Klagandena i det nationella målet överklagade detta beslut till Landgericht München I (Regionala domstolen München I, Tyskland), som är den hänskjutande domstolen. Den hänskjutande domstolen anser att arrangören av en paketresa visserligen kan hållas ansvarig om det råder bristande överensstämmelse beträffande de berörda resetjänsterna till följd av tillämpningen av hälsoskyddsåtgärder, med beaktande av arrangörens strikta ansvar enligt 651i § BGB. Under de aktuella klagandenas resa hade emellertid åtgärder liknande dem som de spanska myndigheterna infört för att bekämpa spridningen av COVID-19-pandemin vidtagits även i Tyskland, vilket innebär att de åtgärder som införts på deras resmål skulle kunna betraktas som ”vanliga omständigheter” som införts i hela Europa på grund av denna pandemi och inte som extraordinära omständigheter som är specifika för detta resmål.
Den hänskjutande domstolen är för övrigt osäker på huruvida de restriktioner som sålunda införts kan anses utgöra en del av de ”allmänna levnadsrisker” som utesluter arrangörens ansvar för den berörda paketresan. Denna domstol har i detta avseende åberopat en dom från Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen, Tyskland), i vilken det bland annat har slagits fast att avtalsgarantin vid resor kan begränsas med avseende på omständigheter som endast hänför sig till resenärens personliga sfär eller under vilka de risker som resenären även måste bära i vardagslivet inträffar. Resenären ska därför bära de risker som är förenade med en verksamhet som omfattas av de ”allmänna levnadsrisker” i de fall där den berörda researrangören inte har åsidosatt någon skyldighet eller någon annan ansvarsgrundande omständighet. Så är fallet när resenären, oberoende av de resetjänster som ingår i resepaket, drabbas av en olycka på sin semesterort, blir sjuk, faller offer för ett brott eller av något annat personligt skäl, inte längre kan utnyttja den återstående delen av dessa tjänster.
Den hänskjutande domstolen har vidare påpekat att även om upphovsmännen till direktiv 2015/2302, såsom framgår av skäl 31 i direktivet, bland de ”oundvikliga och extraordinära omständigheter”, i den mening som avses i artikel 12.2 i direktivet, har nämnt ”utbrott av en allvarlig sjukdom vid resmålet”, kan det antas att dessa upphovsmän inte har förutsett att det skulle kunna vara fråga om en pandemi.
Mot denna bakgrund beslutade Landgericht München I (Regiondomstolen i München I) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen:
”Utgör restriktionerna i samband med en infektionssjukdom på resmålet en sådan bristande överensstämmelse som avses i artikel 14.1 i direktiv (EU) 2015/2302 även när sådana restriktioner har införts såväl på resenärens bosättningsort som i andra länder, på grund av den globala spridningen av denna infektionssjukdom?”
Tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 14.1 i direktiv 2015/2302 ska tolkas så, att en resenär har rätt till prisnedsättning på sin paketresa när en bristande överensstämmelse beträffande de resetjänster som ingår i dennes paketresa beror på restriktioner som har införts på resenärens resmål för att bekämpa spridningen av en infektionssjukdom och sådana restriktioner även har införts på resenärens bostadsort och i andra länder på grund av den globala spridningen av denna sjukdom.
Enligt fast rättspraxis ska vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i, samt, i förekommande fall, dess tillkomsthistoria (dom av den 18 oktober 2022, IG Metall och ver.di,
C‑677/20
,
EU:C:2022:800
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För det första, vad gäller lydelsen av artikel 14.1 i direktiv 2015/2302, föreskrivs i denna bestämmelse att medlemsstaterna ska se till att resenären har rätt till en rimlig prissänkning för perioder under vilka det rådde bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna tjänsterna, såvida inte arrangören bevisar att den bristande överensstämmelsen kan tillskrivas resenären.
Det framgår således av ordalydelsen i nämnda bestämmelse att det för resenärens rätt till prisnedsättning på sin paketresa endast krävs att det råder bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna resetjänsterna. Enligt artikel 3.13 i direktiv 2015/2302 definieras ”bristande överensstämmelse” som utebliven eller bristande fullgörelse av de resetjänster som ingår i en paketresa.
Av detta följer att det räcker att resetjänster inte fullgörs eller fullgörs bristfälligt för att resenären i fråga ska ha rätt till prisnedsättning på sin paketresa från den arrangör som har sålt resan till honom eller henne. Orsaken till denna bristande överensstämmelse, i synnerhet huruvida den kan tillskrivas arrangören, saknar betydelse i detta avseende. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 17 i sitt förslag till avgörande är nämligen konstaterandet att det råder bristande överensstämmelse objektivt, i den meningen att det endast kräver en jämförelse mellan de tjänster som ingår i paketet för den berörda resenären och de tjänster som faktiskt tillhandahålls resenären.
I samma bestämmelse föreskrivs endast ett enda undantag från denna rätt för paketresenärer, nämligen när den bristande överensstämmelsen kan tillskrivas resenären. Med hänsyn till den tydliga innebörden av detta undantag och den strikta tolkning som ska göras av varje undantag, kan nämnda undantag inte avse andra situationer än de där den bristande överensstämmelsen kan tillskrivas resenären.
Det framgår således av en bokstavstolkning av artikel 14.1 i direktiv 2015/2302 att den omständigheten att de resetjänster som ingår i en paketresa inte fullgörs eller fullgörs bristfälligt ger resenären rätt till en prisnedsättning under alla omständigheter, utom i de fall då utebliven fullgörelse eller bristfällig fullgörelse kan tillskrivas resenärerna. Den omständigheten att den bristande överensstämmelsen i fråga om dessa resetjänster kan tillskrivas arrangören eller andra personer än resenären eller beror på omständigheter som ligger utanför arrangörens kontroll, såsom ”oundvikliga eller extraordinära omständigheter” i den mening som avses i artikel 3.12 i direktiv 2015/2302, påverkar således inte förekomsten av en rätt till en prissänkning för resenären.
För det andra, vad gäller det sammanhang i vilket artikel 14.1 i direktiv 2015/2302 ingår, ska det påpekas att denna bestämmelse ingår i det harmoniserade avtalsrättsliga ansvarssystem för arrangörer av paketresor som införts genom artiklarna 13 och 14 i detta direktiv, vilka ingår i kapitel IV i direktivet, med rubriken ”Paketresans fullgörande”. Dessa ansvarsregler kännetecknas av ett strikt ansvar för den berörda arrangören och av en uttömmande avgränsning av de fall i vilka denne kan undgå ansvar.
I artikel 13.1 i direktivet, som har rubriken ”Ansvar för paketresans fullgörande”, föreskrivs nämligen att medlemsstaterna ska se till att arrangören är ansvarig för fullgörandet av de resetjänster som inbegrips i paketreseavtalet, oavsett om tjänsterna ska utföras av arrangören eller av andra resetjänstleverantörer. I artikel 13.3 i detta direktiv föreskrivs att om någon av dessa resetjänster inte fullgörs i enlighet med paketreseavtalet ska arrangören i princip avhjälpa den bristande överensstämmelsen och, i de fall då arrangören inte kan avhjälpa dem, ska artikel 14 i samma direktiv tillämpas.
Artikel 14 i direktiv 2015/2302, med rubriken ”Prissänkning och skadestånd”, ger, förutom den berörda resenärens rätt till prisnedsättning enligt punkt 1 i denna artikel, även en rätt till ersättning som är skild från denna rätt, vilken definieras i punkterna 2 och 3 i nämnda artikel. Denna rätt till ersättning från den berörda arrangören avser varje skada som resenären lider till följd av bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna resetjänsterna, utom när denna bristande överensstämmelse kan tillskrivas resenären själv eller beror på en tredje part som saknar anknytning till tillhandahållandet av de berörda resetjänsterna och inte kan förutses eller undvikas, eller har uppkommit på grund av ”oundvikliga och extraordinära omständigheter”. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 23 i sitt förslag till avgörande följer det av strukturen i artikel 14 i direktiv 2015/2302 att undantagen från rätten till ersättning är specifika för denna rätt och de kan inte tillämpas när det gäller rätten till prisnedsättning.
En kontextuell tolkning av artikel 14.1 i direktiv 2015/2302 bekräftar således en bokstavlig tolkning av denna bestämmelse, eftersom det framgår av denna att bestämmelsen ingår i ett ansvarssystem som innebär att det avtalsrättsliga ansvaret koncentreras till arrangören.
För det tredje, vad gäller det syfte som eftersträvas med direktiv 2015/2302, framgår det av artikel 1 i direktivet att detta bland annat består i att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå. En bokstavstolkning av artikel 14.1 i direktivet stöds således även av en teleologisk tolkning av direktivet. En hög konsumentskyddsnivå säkerställs genom att resenären ges rätt till prisnedsättning i samtliga fall av bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna resetjänsterna, oberoende av orsaken till och ansvaret för denna bristande överensstämmelse och genom att det endast föreskrivs ett enda undantag från denna rätt, nämligen då den bristande överensstämmelsen kan tillskrivas den berörda resenären.
För det fjärde, utgör även bakgrunden till direktiv 2015/2302 stöd för bokstavstolkningen av artikel 14.1 i direktivet. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 25 i sitt förslag till avgörande föreskrevs nämligen i det ursprungliga förslaget till detta direktiv samma undantag när det gäller rätten till nedsättning av paketpriset och rätten till gottgörelse för den berörda resenären. Under lagstiftningsförfarandet skiljdes emellertid undantagen från rätten till prisnedsättning från undantagen från rätten till gottgörelse.
Det framgår således av ordalydelsen och sammanhanget i artikel 14.1 i direktiv 2015/2302 samt av direktivets syfte och tillkomsthistoria att den berörda resenären har rätt till prisnedsättning på sin paketresa i samtliga fall där det råder bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna resetjänsterna, förutom i ett enda fall, nämligen då den bristande överensstämmelsen kan tillskrivas resenären. Resenärer har således rätt till prisnedsättning oberoende av om den bristande överensstämmelsen beror på ”oundvikliga och extraordinära omständigheter” som ligger utanför den berörda arrangörens kontroll.
I förevarande fall, och med förbehåll för den kontroll som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra, beror den bristande överensstämmelsen beträffande de aktuella resetjänsterna på de sanitära åtgärder som vidtagits på de berörda klagandenas resmål i syfte att bekämpa spridningen av COVID-19-pandemin.
Dessa sanitära åtgärder kan, lika lite som den omständigheten att liknande åtgärder har vidtagits på de aktuella klagandenas bosättningsort och i andra länder, utgöra hinder för deras rätt till prisnedsättning med tillämpning av artikel 14.1 i direktiv 2015/2302. I synnerhet är frågan, såsom den hänskjutande domstolen har angett, huruvida åtgärder som vidtagits för att förhindra spridningen av COVID-19-pandemin inte skulle kunna anses utgöra extraordinära omständigheter utan skulle anses vara normala omständigheter eftersom de har vidtagits i många andra länder och dessa åtgärder, och huruvida konsekvenserna av dessa åtgärder ingår i de ”allmänna levnadsrisker” som en resenär ska bära, inte relevant för bedömningen av resenärens rätt till prisnedsättning i enlighet med artikel 14.1 i direktiv 2015/2302.
Såsom framgår av punkt 22 i förevarande dom kräver konstaterandet att det råder bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna tjänsterna endast en jämförelse mellan de tjänster som ingår i den berörda resenärens paketresa och de tjänster som faktiskt tillhandahålls resenären, vilket innebär att de extraordinära eller normala omständigheter som omger denna bristande överensstämmelse saknar betydelse för beviljandet av denna rätt till prisnedsättning. Även om de restriktioner som de offentliga myndigheterna ålägger resenären på grund av den globala spridningen av COVID-19-pandemin utgör en risk för denne, kan resenären likväl inte hållas ansvarig för det uteblivna fullgörandet eller bristfälliga fullgörandet av paketresetjänsterna till följd av dessa restriktioner. Såsom framgår av punkt 23 ovan kan endast ett sådant ansvar för resenären befria den berörda arrangören från skyldigheten att bevilja nämnda resenär en prisnedsättning på dennes paketresa om det råder bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna tjänsterna.
Den tjeckiska regeringens argument, att iakttagandet av de tillämpliga bestämmelserna på resmålet är ett underförstått avtalsvillkor i varje paketreseavtal, varvid iakttagandet av de restriktiva åtgärder som myndigheterna har infört på resmålet inte innebär bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna tjänsterna, påverkar inte slutsatsen ovan i punkt 31. Det är riktigt att parterna i ett paketreseavtal är skyldiga att följa sådana bestämmelser oberoende av huruvida det påminns om detta i avtalet och att arrangörens iakttagande därav kan medföra bristande överensstämmelse beträffande de tillhandahållna resetjänsterna, men denna bristande överensstämmelse kan under alla omständigheter inte tillskrivas den berörda resenären. Detta innebär att resenären har rätt till en prisnedsättning på sin paketresa. Den omständigheten att den bristande överensstämmelsen inte heller kan tillskrivas arrangören i fråga är inte heller relevant, eftersom rätten till prisnedsättning vilar på ett strikt ansvar för arrangören, såsom påpekats ovan i punkt 25.
Vid bedömningen av huruvida det föreligger en rätt till prisnedsättning enligt artikel 14.1 i direktiv 2015/2302 ankommer det på den hänskjutande domstolen att beakta följande omständigheter.
För det första, såsom framgår av denna bestämmelse jämförd med artikel 3.13 i direktiv 2015/2302, ska arrangörens skyldighet att bevilja en sådan prisnedsättning endast bedömas med avseende på de resetjänster som ingår i det paketreseavtal som inte fullgörs eller som fullgörs bristfälligt. Arrangören är inte skyldig att ersätta tjänster som denne inte har åtagit sig att tillhandahålla. Paketreseavtalet begränsar således denna skyldighet för arrangören.
Med hänsyn till syftet med direktiv 2015/2302, vilket är att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå, kan emellertid inte arrangörens skyldigheter enligt ett sådant avtal tolkas restriktivt. Dessa skyldigheter omfattar således inte bara de skyldigheter som uttryckligen anges i paketreseavtalet, utan även de skyldigheter som är knutna till detta och som följer av syftet med detta avtal (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 mars 2021, Kuoni Travel,
C‑578/19
,
EU:C:2021:213
, punkt
). I förevarande fall ankommer det på den hänskjutande domstolen att, på grundval av de tjänster som arrangören i fråga ska tillhandahålla i enlighet med det paketreseavtal som ingåtts med klagandena i det nationella målet, bedöma bland annat huruvida stängningen av det berörda hotellets simbassänger, avsaknaden av underhållningsprogram på detta hotell samt att det var omöjligt att få tillträde till stränderna på Gran Canaria och att besöka denna ö till följd av att de åtgärder som de spanska myndigheterna infört för att bekämpa spridningen COVID-19-pandemin kunde anses utgöra ett uteblivet fullgörande eller ett bristande fullgörande av detta avtal från arrangörens sida.
För det andra, i enlighet med artikel 14.1 i direktiv 2015/2302, ska prisnedsättningen vara rimlig för hela den period under vilken det rådde bristande överensstämmelse. Bedömningen av huruvida nedsättningen är rimlig ska, liksom konstaterandet av bristande överensstämmelse, göras på ett objektivt sätt med beaktande av arrangörens skyldigheter enligt det ingångna paketreseavtalet. Denna bedömning ska således grunda sig på en uppskattning av värdet av de resetjänster som ingår i det aktuella paketet och som inte har fullgjorts eller fullgjorts bristfälligt, med beaktande av hur lång tid som det uteblivna fullgörandet eller det bristfälliga fullgörandet har pågått samt värdet av paketresan. Prisnedsättningen på nämnda paketresa ska motsvara värdet av de resetjänster beträffande vilka det råder bristande överensstämmelse.
För det tredje, såsom framgår av skäl 34 och artikel 13.2 i direktiv 2015/2302, är resenären skyldig att utan onödigt dröjsmål och med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet underrätta arrangören om fall av bristande överensstämmelse som konstaterats i samband med fullgörandet av en resetjänst som ingår i paketreseavtalet. Det förhållandet att en anmälan inte gjorts kan beaktas vid fastställandet av prisnedsättningen på resepaketet, om anmälan hade kunnat leda till en förkortning av den tid under vilken det rådde en konstaterad bristande överensstämmelse.
I den mån dessa fall av bristande överensstämmelse berodde på de åtgärder som införts av de spanska myndigheterna för att bekämpa spridningen av COVID-19-pandemin, kunde en anmälan från klagandena i det nationella målet i rörande nämnda fall av bristande överensstämmelse under de aktuella omständigheterna inte leda till en förkortning av den tid som dessa fall av bristande överenstämmelse pågick. Avsaknaden av en anmälan kan således inte beaktas vid fastställandet av denna prisnedsättning.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden ska den ställda frågan besvaras enligt följande. Artikel 14.1 i direktiv 2015/2302 ska tolkas så, att en resenär har rätt till prisnedsättning på sin paketresa när en bristande överensstämmelse beträffande de resetjänster som ingår i dennes paketresa beror på restriktioner som har införts på resenärens resmål för att bekämpa spridningen av en infektionssjukdom och sådana restriktioner även har införts på resenärens bostadsort och i andra länder på grund av den globala spridningen av denna sjukdom. För att prisnedsättningen ska vara rimlig, ska den bedömas mot bakgrund av de tjänster som ingår i den berörda paketresan och motsvara värdet av de tjänster beträffande vilka det har konstaterats att det råder bristande överensstämmelse.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

Artikel 14.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av den 25 november 2015 om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU samt om upphävande av rådets direktiv 90/314/EEG

ska tolkas så,

att en resenär har rätt till prisnedsättning på sin paketresa när en bristande överensstämmelse beträffande de resetjänster som ingår i dennes paketresa beror på restriktioner som har införts på resenärens resmål för att bekämpa spridningen av en infektionssjukdom och sådana restriktioner även har införts på resenärens bostadsort och i andra länder på grund av den globala spridningen av denna sjukdom. För att prisnedsättningen ska vara rimlig, ska den bedömas mot bakgrund av de tjänster som ingår i den berörda paketresan och motsvara värdet av de tjänster beträffande vilka det har konstaterats att det råder bristande överensstämmelse.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.