CELEX: 62016CJ0482
Præjudiciel forelæggelse
socialpolitik
artikel 45 TEUF
princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder
Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder
artikel 21, stk. 1
direktiv 2000/78/EF
artikel 2, 6 og 16
skæringsdato med henblik på oprykning
diskriminerende lovgivning i en medlemsstat, hvorefter medregning af beskæftigelsesperioder tilbagelagt inden det fyldte 18. år med henblik på lønfastsættelse er udelukket
ophævelse af de bestemmelser, der er i strid med princippet om ligebehandling

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 45 TEUF, af artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt af artikel 2, 6 og 16 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (
EFT 2000, L 303, s. 16
).
Anmodningen om præjudiciel afgørelse er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Georg Stollwitzer og ÖBB-Personenverkehr AG (herefter »ÖBB«) angående lovligheden af den lønordning, som blev indført af den østrigske lovgiver med henblik på at ophæve forskelsbehandling på grund af alder.
Retsforskrifter
Direktiv 2000/78
Direktiv 2000/78 har ifølge sin artikel 1 til formål »med henblik på at gennemføre princippet om ligebehandling i medlemsstaterne, at fastlægge en generel ramme for bekæmpelsen af forskelsbehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv på grund af religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering«.
Artikel 2 i dette direktiv fastsætter:
»1.   I dette direktiv betyder princippet om ligebehandling, at ingen må udsættes for nogen form for direkte eller indirekte forskelshandling af nogen af de i artikel 1 anførte grunde.
2.   I henhold til stk. 1
a)
foreligger der direkte forskelsbehandling, hvis en person af en eller flere af de i artikel 1 anførte grunde behandles ringere, end en anden i en tilsvarende situation bliver, er blevet eller ville blive behandlet
b)
foreligger der indirekte forskelsbehandling, hvis en tilsyneladende neutral bestemmelse, betingelse eller praksis vil stille personer med en bestemt religion eller tro, et bestemt handicap, personer, som tilhører en bestemt aldersgruppe, eller personer med en bestemt seksuel orientering, særlig ufordelagtigt i forhold til andre personer, medmindre
i)
den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et legitimt mål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige […]
[…]«
Ifølge nævnte direktivs artikel 3, stk. 1, litra c), finder dette inden for rammerne af Den Europæiske Unions beføjelser anvendelse på alle personer såvel i den offentlige som den private sektor, herunder offentlige organer, for så vidt angår bl.a. ansættelses- og arbejdsvilkår, herunder løn.
Samme direktivs artikel 6, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Uanset artikel 2, stk. 2, kan medlemsstaterne bestemme, at ulige behandling på grund af alder ikke udgør forskelsbehandling, hvis den er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål inden for rammerne af den nationale ret, bl.a. legitime beskæftigelses-, arbejdsmarkeds- og erhvervsuddannelsespolitiske mål, og hvis midlerne til at opfylde det pågældende formål er hensigtsmæssige og nødvendige.
Der kan bl.a. være tale om følgende former for ulige behandling:
a)
tilvejebringelse af særlige vilkår for adgang til beskæftigelse og erhvervsuddannelse, beskæftigelse og erhverv, herunder betingelser vedrørende afskedigelse og aflønning, for unge, ældre arbejdstagere og personer med forsørgerpligt med henblik på at fremme deres erhvervsmæssige integration eller at beskytte dem
b)
fastsættelse af minimumsbetingelser vedrørende alder, erhvervserfaring eller anciennitet for adgang til beskæftigelse eller til visse fordele i forbindelse med beskæftigelse
[…]«
Artikel 16, stk. 1, litra a), i direktiv 2000/78 bestemmer, at medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger til, at administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, som er i modstrid med princippet om ligebehandling, ophæves.
Østrigsk ret
Efter dom af 18. juni 2009, Hütter (
C-88/08
,
EU:C:2009:381
), blev Bundesgesetz zur Neuordnung der Rechtsverhältnisse der Österreichischen Bundesbahnen (Bundesbahngesetz 1992) (forbundslov om ændring af de østrigske jernbaners retsforhold (forbundsloven om jernbaner af 1992), BGBl. I, 825/1992) ændret i løbet af 2011 (BGBl. I, 129/2011, herefter »forbundsloven om jernbaner af 2011«). Med ændringen indførtes i denne lovs artikel 53a og fra den 1. januar 2004 en ny fastsættelse af skæringsdatoen med henblik på oprykning.
I dom af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
EU:C:2015:38
), fastslog Domstolen, at det system, der blev indført ved artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2011, var i strid med EU-retten, navnlig med artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78, for så vidt som lovændringen med henblik på at fjerne en forskelsbehandling på grundlag af alder ganske vist tog hensyn til tjenesteperioder før det fyldte 18. år, men samtidig – udelukkende for de arbejdstagere, der var udsat for denne forskelsbehandling – fastsatte en bestemmelse, som forlængede den periode, der krævedes for oprykning på hvert af de tre første løntrin, med ét år, og således endeligt opretholdt en forskelsbehandling på grund af alder. Som følge af denne dom blev der foretaget en ændring af forbundsloven om jernbaner af 2011 i løbet af 2015 (BGBl. I, 64/2015, herefter »forbundsloven om jernbaner af 2015«).
Artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 har følgende ordlyd:
»(1)   Skæringsdatoen for oprykning er den dato, hvor fristen, som tillader oprykning på et højere løntrin, begynder at løbe for første gang.
(2)   Med henblik på at fastsætte skæringsdatoen for oprykning skal der kun tages hensyn til de perioder, der er tilbagelagt i forbindelse med et arbejds- eller et uddannelsesforhold som lærling:
a)
[hos ÖBB], hos en af dens retlige forgængere eller, fra ikrafttrædelsen af de fastlagte procedurer for spaltning og omstrukturering af ÖBB-Holding AG, hos selskaberne anført i del 3 i denne forbundslov – i versionen af forbundsloven som affattet ved BGBl. I 138/2003 – hos deres retlige efterfølgere og hos virksomheder fra et af disse selskaber efter omstruktureringsforanstaltningerne i henhold til gældende selskabsret samt hos de virksomheder, hvortil ansættelsesforholdene for de ansatte hos [ÖBB] pr. den 31. december 2003 er blevet overført ved kontrakt eller som følge af en (eller flere) virksomhedsoverførsler, og
b)
hos jernbaneinfrastrukturvirksomheder og/eller jernbanetrafikvirksomheder i en medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EFTA), Republikken Tyrkiet eller Det Schweiziske Forbund, såfremt en sådan forpligtelse følger af henholdsvis associeringsaftalerne eller den frie bevægelighed.
(3)   Oprykningen finder sted pr. den 1. januar efter udløbet af fristen for oprykning.
[…]
(5)   Efter behørigt at have fremsendt og bevist de tidligere tjenesteperioder, senest ved udløbet af den i stk. 4 fastsatte frist, foretages indplaceringen på løntrinnene i lønrammerne i bilag 2 og bilag 2a til [Allgemeine Vertragsbedingungen für Dienstverträge bei den Österreichischen Bundesbahnen (AVB) (generelle betingelser, som finder anvendelse på ansættelseskontrakter indgået med de østrigske jernbaner)] på grundlag af den skæringsdato for oprykning, som er fastsat i overensstemmelse med stk. 2.
(6)   Indplaceringen i henhold til stk. 5 medfører ingen nedsættelse af den løn, der blev oppebåret før offentliggørelsen af [forbundsloven om jernbaner af 2015]. Hvis indplaceringen i henhold til stk. 5 medfører en nedsættelse af lønnen i forhold til den seneste måned forud for offentliggørelsen af [forbundsloven om jernbaner af 2015], opretholdes denne sidste løn, indtil den løn, som følger af omplaceringen i medfør af stk. 5, svarer til niveauet for den opretholdte løn, i overensstemmelse med bilag 2 og bilag 2a i de [generelle betingelser, som finder anvendelse på ansættelseskontrakter indgået med de østrigske jernbaner].
[…]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Georg Stollwitzer begyndte at arbejde ved en af ÖBB’s retlige forgængere den 17. januar 1983. Henset til de tjenesteperioder, Georg Stollwitzer havde tilbagelagt inden hans indtræden i tjenesten, blev skæringsdatoen for sidstnævntes oprykning fastsat til den 2. juli 1980.
Denne dato afgør bl.a. løngruppen i den lønramme, inden for hvilke en arbejdstager med jævne mellemrum opnår en oprykning til et højere løntrin. Den blev på dette tidspunkt fastlagt ved beregning af tjenesteperioderne tilbagelagt før indtræden i tjeneste, dog med udelukkelse af tidligere perioder før det fyldte 18. år. Perioden, der er nødvendig for oprykning, var fastsat til to år for samtlige løntrin.
Ved vedtagelsen af artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 har den østrigske lovgiver, for så vidt angår ÖBB, valgt en fuldstændig og tilbagevirkende ændring med henblik på hensyntagen til tidligere beskæftigelsesperioder for at ophæve forskelsbehandling på grund af alder, således som den blev fastslået af Domstolen i dennes dom af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
EU:C:2015:38
).
Under henvisning til dom af 18. juni 2009, Hütter (
C-88/08
,
EU:C:2009:381
), og af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
EU:C:2015:38
), anlagde Georg Stollwitzer sag mod ÖBB ved Landesgericht Innsbruck (den regionale domstol i Innsbruck, Østrig) med påstand om, at sidstnævnte blev dømt til at betale ham et beløb svarende til forskellen mellem den løn, han modtog i årene 2008-2015, og den løn, han ifølge sig selv ville have fået, hvis de perioder, der kræves for oprykning, var blevet beregnet efter den retstilstand, der eksisterede inden ikrafttrædelsen af artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015, men med medtagelse af tidligere tjenesteperioder før det fyldte 18. år.
Landesgericht Innsbruck (den regionale domstol i Innsbruck) gav ikke sagsøgeren medhold, idet retten fandt, at artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 havde bragt al forskelsbehandling på grund af alder til ophør. Da Georg Stollwitzer var ikke i stand til at fremlægge bevis for de tjenesteperioder, der kræves i henhold til lovens artikel 53a, stk. 2, blev beregningen af skæringsdatoen med henblik på aflønningen ikke ændret i hans tilfælde.
Georg Stollwitzer appellerede denne dom til den forelæggende ret, Oberlandesgericht Innsbruck (den øverste regionale domstol i Innsbruck, Østrig). Samtidig anlagde han sag ved Verfassungsgerichtshof (forfatningsdomstolen, Østrig), hvorefter sidstnævnte kendte artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 forenelig med den østrigske forfatningsordning. Verfassungsgerichtshof (forfatningsdomstolen) bemærkede i den forbindelse, at skæringsdatoerne for oprykning efter dommen af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
EU:C:2015:38
), nøje var blevet genberegnet for samtlige virksomhedens arbejdstagere. I tilfælde af, at en ændring af skæringsdatoerne for oprykning stiller nogle af disse ringere, vil de eksisterende lønninger blive opretholdt i overensstemmelse med denne lovs artikel 53a, stk. 6 (herefter »beskyttelsesklausulen«), for at overholde princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
Ifølge den forelæggende ret skal det undersøges, om artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 effektivt har ophævet al forskelsbehandling på grund af alder. I den forbindelse bør det undersøges, om denne bestemmelse ikke indfører en anden form for forskelsbehandling end de tidligere gældende regler.
På denne baggrund har Oberster Gerichtshof (den øverste regionale domstol i Innsbruck) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal EU-retten i sin nuværende form, navnlig det generelle EU-retlige ligebehandlingsprincip, det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder som omhandlet i artikel 6, stk. 3, TEU og artikel 21 i [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], forbuddet mod forskelsbehandling for så vidt angår arbejdskraftens frie bevægelighed som omhandlet i artikel 45 TEUF og [direktiv 2000/78], fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som for at afhjælpe en af Domstolen i [dom af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
EU:C:2015:38
),] fastslået forskelsbehandling på grundlag af alder (nemlig manglende hensyntagen til tjenesteperioder tilbagelagt inden det fyldte 18. år for ÖBB-ansatte), ganske vist for en lille del af de kontraktansatte i ÖBB, som blev forskelsbehandlet efter den gamle ordning, tager hensyn til tidligere tjenesteperioder tilbagelagt inden det fyldte 18. år (dog kun tjenesteperioder, som objektivt er tilbagelagt hos ÖBB og sammenlignelige offentlige jernbaneinfrastruktur- og/eller jernbanetrafikvirksomheder i EU, EØS og lande, som er tilknyttet EU gennem associerings- og/eller mobilitetsaftaler), men for den overvejende del af de oprindeligt forskelsbehandlede ÖBB-ansatte imidlertid ikke medregner alle andre tjenesteperioder tilbagelagt før det fyldte 18. år, navnlig heller ikke tjenesteperioder, som sætter de pågældende ÖBB-ansatte i stand til bedre at varetage deres arbejde, som f.eks. tjenesteperioder hos andre private og offentlige trafikselskaber og/eller infrastrukturvirksomheder, som fremstiller, sælger eller servicerer den af arbejdsgiveren [ÖBB] anvendte infrastruktur (rullende materiel, skinneanlæg, ledningsanlæg, elektriske og elektroniske anlæg, sikringssystemer, banegårdsanlæg og lignende), eller hos [tilsvarende] virksomheder, som kan sidestilles hermed, og som dermed i praksis for langt størstedelen af de ÖBB-ansatte, som var berørt af den diskriminerende tidligere ordning, endeligt fastsætter en forskelsbehandling på grundlag af alder?
2)
Realiserer en medlemsstat, som er eneejer af en jernbanetrafikvirksomhed og faktisk arbejdsgiver for de ansatte i denne virksomhed, og som af rent fiskale årsager ved lovændringer i 2011 og 2015 med tilbagevirkende kraft forsøger at fjerne disse ansattes EU-retlige krav på efterbetaling af løn som følge af diskriminering bl.a. på grundlag af alder, som er fastslået af Den Europæiske Unions Domstol i dommene […], og som også er anerkendt i flere nationale domstolsafgørelser, bl.a. også afgørelser afsagt af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig) […], de af Domstolen i dennes retspraksis opstillede betingelser for den pågældende medlemsstats EU-retlige hæftelse, navnlig en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten, bl.a. artikel 2, stk. 1, i direktiv 2000/78, sammenholdt med dennes artikel 1, som er fortolket ved flere afgørelser afsagt af Domstolen (dom af 18.6.2009, Hütter,
C-88/08
,
EU:C:2009:381
, af 16.1.2014, Pohl,
C-429/12
,
EU:C:2014:12
, og af 28.1.2015, ÖBB Personenverkehr,
C-417/13
,
EU:C:2015:38
)?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 45 TEUF samt artikel 2, 6 og 16 i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der med henblik på at bringe en forskelsbehandling på grundlag af alder, der er opstået ved anvendelsen af en national lovgivning, som med henblik på indplaceringen af en virksomheds arbejdstagere i løntabellen kun tager hensyn til de tjenesteperioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, til ophør med tilbagevirkende kraft og for samtlige disse arbejdstagere ophæver denne aldersgrænse, men udelukkende tillader en hensyntagen til den erfaring, der er erhvervet hos virksomheder, der opererer inden for samme erhvervssektor.
Det skal indledningsvis bemærkes, at det følger af Domstolens faste praksis, at det fremgår af såvel titlen på og præamblen i som indholdet af og formålet med direktiv 2000/78, at dette tilsigter at fastlægge en generel ramme for at sikre enhver person ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, idet det udgør en effektiv beskyttelse mod forskelsbehandling af en af de i direktivets artikel 1 anførte grunde, herunder alder (jf. bl.a. dom af 10.11.2016, de Lange,
C-548/15
,
EU:C:2016:850
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det er vigtigt at bemærke, at i henhold til artikel 2, stk. 1, i direktiv 2000/78 forstås i direktivet ved »princippet om ligebehandling«, at ingen må udsættes for nogen form for direkte eller indirekte forskelsbehandling af nogen af de i direktivets artikel 1 anførte grunde, herunder på grund af alder.
I henhold til nævnte direktivs artikel 2, stk. 2, litra a), foreligger der direkte forskelsbehandling, når en person på grund af sin alder behandles ringere end en tilsvarende person bliver, er blevet eller ville blive behandlet i en tilsvarende situation. I henhold til artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2000/78 foreligger der indirekte forskelsbehandling, hvis en tilsyneladende neutral bestemmelse, betingelse eller praksis vil stille personer, som tilhører en bestemt aldersgruppe, særlig ufordelagtigt i forhold til andre, medmindre den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et legitimt mål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige.
Som det fremgår af de sagsakter, som Domstolen er i besiddelse af, fastsætter artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 tre trin. Det første af disse består i en genberegning af skæringsdatoen med tilbagevirkende kraft med henblik på oprykning af den pågældende arbejdstager i det løntrin, der er forbundet med dennes ansættelse. For at beregne denne nye dato tager denne lovgivning således kun, fuldt ud og uafhængigt af den alder, hvor arbejdstageren tilbagelagde disse, hensyn til de tidligere tjenesteperioder ved nationale jernbaneselskaber, andre medlemsstater og Republikken Tyrkiet samt Det Schweiziske Forbund. Denne nye lovgivning tager derimod ikke hensyn til de andre tjenesteperioder, som den nævnte arbejdstager tidligere har tilbagelagt.
Det andet trin består i en omplacering af den pågældende arbejdstager i henhold til den nye skæringsdato for dennes oprykning, dvs. en anvendelse på denne af det system, der er indført ved artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015. Den nye skæringsdato med henblik på oprykning kan således føre til en forhøjelse af den oppebårne løn og dermed føre til udbetaling af løntilgodehavender. Hvis den nye skæringsdato med henblik på oprykning fører til, at den pågældende arbejdstager indplaceres på et lavere løntrin, bevares den faktiske løn på tidspunktet for fastlæggelsen af denne nye dato af hensyn til beskyttelsen af erhvervede rettigheder i overensstemmelse med beskyttelsesklausulen. Denne løn er garanteret, indtil den pågældende har tilbagelagt den nødvendige tjenesteperiode for at opnå et højere løntrin på grundlag af den nye skæringsdato med henblik på oprykning.
Det tredje trin, som den østrigske lovgiver har fastsat, består af indførelsen af et yderligere løntrin før det sidste løntrin for alle ÖBB’s arbejdstagere med henblik på at kompensere for de negative økonomiske konsekvenser, som ellers ville opstå som en konsekvens af ændringen af skæringsdatoen med henblik på oprykning.
Det bør undersøges, om denne lovgivning viderefører det tidligere systems forskelsbehandling på grund af alder og indfører en ny forskelsbehandling på grund af alder mellem ÖBB’s arbejdstagere.
Efter den forelæggende rets opfattelse forsvinder den forhøjelse af lønnen, som i overensstemmelse med dom af 18. juni 2009, Hütter (
C-88/08
,
EU:C:2009:381
), og af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
ECLI:EU:C:2015:38
), følger af en hensyntagen til de tjenesteperioder, der er tilbagelagt før det fyldte 18. år, af den i artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 indførte ordning, som følge for det første af den næsten fuldstændige mangel på hensyntagen til tjenesteperioder tilbagelagt mellem det fyldte 18. år og tiltrædelsen af tjenesten, perioder, som dog gør det muligt for den pågældende arbejdstager at udføre sine arbejdsopgaver, for det andet af indførelsen af et nyt næstsidste løntrin og for det tredje af beskyttelsesklausulen. Disse foranstaltninger fører under alle omstændigheder til en indkomstnedgang igennem hele arbejdslivet for de arbejdstagere, som ikke hidtil er blevet forskelsbehandlet.
For det første bemærkes, at den forelæggende ret har baseret sig på en fejlagtig fortolkning af disse domme. Den omstændighed, at den nationale lovgivning gøres forenelig med dom af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
EU:C:2015:38
), giver nemlig ikke nødvendigvis de arbejdstagere, som har været udsat for den af Domstolen konstateret forskelsbehandling, ret til en sådan lønforhøjelse. Således som Domstolen bemærkede i denne doms præmis 43-45 forholder det sig således, at selv om medlemsstaterne, i overensstemmelse med artikel 16 i direktiv 2000/78, er forpligtede til at ophæve alle love og administrative bestemmelser, der strider imod princippet om ligebehandling, pålægger denne artikel dem dog ikke at vedtage bestemte foranstaltninger i tilfælde af overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling, men overlader det til dem frit at vælge mellem de forskellige løsninger, der kan opfylde det formål, som direktivet tilstræber, og som forekommer dem mest egnet med henblik herpå, afhængigt af de situationer, der kan opstå.
En sådan overensstemmelse, med henblik på at ophæve en forskelsbehandling på grund af alder i overensstemmelse med dette direktivs artikel 16, vil derfor ikke nødvendigvis gøre det muligt for en arbejdstager, hvis tjenesteperioder tilbagelagt før det fyldte 18. år ikke er blevet taget i betragtning ved beregningen af den pågældendes oprykning som følge af anvendelsen af den diskriminerende nationale lovgivning, at opnå en økonomisk kompensation svarende til forskellen mellem den løn, den pågældende ville have oppebåret uden forskelsbehandling, og den løn, den pågældende faktisk oppebærer.
Med andre ord betyder ophævelsen af en forskelsbehandling ikke, at den person, der blev forskelsbehandlet under den tidligere retlige ordning, automatisk har ret til med tilbagevirkende kraft at oppebære en sådan lønforskel eller en fremtidig lønforhøjelse. Det er kun tilfældet, såfremt og så længe som de foranstaltninger, der genindfører ligebehandlingen, ikke er vedtaget af den nationale lovgiver. I dette tilfælde kan overholdelsen af ligebehandlingsprincippet nemlig kun sikres ved, at personer tilhørende den kategori, som forskelsbehandles, indrømmes de samme rettigheder som de personer, der tilhører den privilegerede kategori, idet disse regler er de eneste, man kan henholde sig til, når EU-retten ikke er korrekt anvendt (dom af 28.1.2015, ÖBB Personenverkehr,
C-417/13
,
EU:C:2015:38
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Således som generaladvokaten har bemærket i præmis 36 i forslaget til afgørelse, kunne den østrigske lovgiver med henblik på fjernelse af den forskelsbehandling på grund af alder, som blev fastslået af Domstolen i dom af 18. juni 2009, Hütter (
C-88/08
,
EU:C:2009:381
), således frit, som tilfældet er, med tilbagevirkende kraft beslutte at ændre hele systemet for medregning af tidligere beskæftigelsesperioder. Ren og skær fjernelse af forbuddet mod medregning af erhvervserfaring erhvervet inden det fyldte 18. år var blot en af lovgivers muligheder for at overholde bestemmelserne i direktiv 2000/78.
Det skal ligeledes bemærkes, at alderskriteriet på grund af dets ikrafttræden med tilbagevirkende kraft formelt er ophævet, hvilket således muliggør en hensyntagen til den opnåede erfaring, uanset den alder, hvori denne er blevet erhvervet.
Endvidere finder artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 uden forskel anvendelse på alle ÖBB’s arbejdstagere, både dem, der blev forskelsbehandlet ved den gamle ordning, og dem, der blev begunstiget af sidstnævnte, og den overfører alle disse arbejdstagere til den nye lønordning, som den indfører.
Artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 adskiller sig i denne henseende fra den nationale lovgivning i de sager, der gav anledning til dom af 11. november 2014, Schmitzer (
C-530/13
,
EU:C:2014:2359
), og af 28. januar 2015, ÖBB Personenverkehr (
C-417/13
,
EU:C:2015:38
), i hvilke den nye lovgivning kun fandt anvendelse på de arbejdstagere, der blev forskelsbehandlet under den gamle ordning, og således opretholdt forskelsbehandlingen mellem disse to grupper af arbejdstagere med hensyn til deres indplacering på løntrin.
For det andet bemærker den forelæggende ret, at de arbejdstagere, som før det fyldte 18. år har tilbagelagt tjenesteperioder eller uddannelsesperioder, der ikke er omfattet af de perioder, der medregnes efter ordningen i artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 (herefter »den irrelevante erfaring«), lige som før denne lovs ikrafttræden bliver nægtet en hensyntagen til disse, og dette gælder såvel med hensyn til fastlæggelsen af den løn, som blev oppebåret inden offentliggørelsen af den nævnte lov, hvis bevarelse er sikret i henhold til denne lov i medfør af beskyttelsesklausulen, som med hensyn til betaling af endnu ikke forældede løntilgodehavender.
Denne kategori består dog udelukkende af de arbejdstagere, som kun besidder en irrelevant erfaring.
Dermed rejser den forelæggende rets bemærkning om, at forskelsbehandling på grund af alder vil kunne skyldes den manglende hensyntagen til tjenesteperioder tilbagelagt inden det fyldte 18. år ved andre virksomheder, tvivl om de nye måder at tage hensyn til erfaringen, som den nationale lovgiver har vedtaget.
Den østrigske regering har i den forbindelse gjort gældende, at den omstændighed, at der i henhold til den tidligere lovgivning blev taget hensyn til den irrelevante erfaring uden begrænsning og med hensyn til halvdelen, gik videre end at anerkende erfaring inden for det pågældende område og i det væsentlige havde de samme ulemper som alderskriteriet, for så vidt som denne hensyntagen ikke var baseret på den erfaring, der gjorde det muligt for den pågældende arbejdstager at udføre sine arbejdsopgaver hos ÖBB bedre.
Det bemærkes i denne henseende dels, at det følger af Domstolens faste praksis, at en belønning af den erfaring, der er opnået inden for det pågældende område, og som gør det muligt for arbejdstageren at udføre sine arbejdsopgaver bedre, udgør et legitimt lønpolitisk formål (jf. i denne retning dom af 3.10.2006, Cadman,
C-17/05
,
EU:C:2006:633
, præmis
ff., og af 18.6.2009, Hütter,
C-88/08
,
EU:C:2009:381
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). Det står derfor i princippet arbejdsgiveren frit for kun at tage hensyn til sådanne tidligere tilbagelagte tjenesteperioder ved fastsættelsen af lønnen.
Dels har Domstolen fastslået, at selv om en bestemmelse i national ret, som kun tager hensyn til nogle tidligere tjenesteperioder og ignorerer andre, ganske vist kan medføre forskelsbehandling af arbejdstagere i forhold til datoen for deres ansættelse i den pågældende virksomhed, er sidstnævnte hverken direkte eller indirekte begrundet i alder eller i en aldersbestemt hændelse. Det er nemlig erfaringen erhvervet hos andre virksomheder, der ikke tages hensyn til, uafhængigt af den alder, hvor den er blevet erhvervet, eller den alder, hvor den pågældende arbejdstager er blevet ansat (jf. i denne retning dom af 7.6.2012, Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft,
C-132/11
,
EU:C:2012:329
, præmis
).
Hvad for det tredje angår beskyttelsesklausulen, som er omhandlet i denne doms præmis 27, i henhold til hvilken det følger, at hvis den nye skæringsdato med henblik på oprykning medfører en placering af den pågældende arbejdstager på et lavere løntrin, bevares den faktiske løn på tidspunktet for fastlæggelsen af denne nye dato, fremgår det af sagen som forelagt for Domstolen, at denne klausul giver arbejdstageren en garanti for overførsel til den nye ordning uden økonomisk tab, under hensyntagen til erhvervede rettigheder og beskyttelsen af den berettigede forventning, som udgør et legitimt beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitisk formål.
Under alle omstændigheder skal det bemærkes, at en sådan klausul udelukkende finder anvendelse på de arbejdstagere, som ikke længere kan gøre deres irrelevante erfaring gældende. Dermed ville en angivelig forskelsbehandling på grund af konsekvenserne af anvendelsen af beskyttelsesklausulen under alle omstændigheder ikke være baseret på alderskriteriet, men måden, hvorpå der tages hensyn til tidligere erfaringer. Det fremgår imidlertid af denne doms præmis 39 og 40, at der i det forelæggende tilfælde ikke kan rejses tvivl om et sådant fundament.
Det samme gælder indførelsen af et næstsidste løntrin, der, således som det fremgår særligt af svarene på et af Domstolen stillet spørgsmål, har til formål at kompensere for virkningerne af en omplacering til et lavere løntrin.
Henset til de forpligtelser, som påhviler medlemsstaterne i henhold til EU-retten med hensyn til ophævelsen af forskelsbehandling på grund af alder ved hensyntagen til tidligere tjenesteperioder, og henset til den nationale lovgivers frihed til at ændre lønsystemet for ÖBB’s arbejdstagere, skal det fastslås, at den ændring, der var nødvendig at foretage i den gældende lovgivning, ikke mister sin ikke-diskriminerende karakter som følge af, at den i forbindelse med en overførsel af alle arbejdstagere til et nyt system, hvor der tages hensyn til tidligere erfaring, som ikke medfører forskelsbehandling på grund af alder, ikke fører til en fordel for alle arbejdstagere. I den sammenhæng forekommer det derfor, at den østrigske lovgiver ikke overskred grænserne for sine beføjelser på området.
Under disse omstændigheder bemærkes det, henset til den vide skønsmargen, som medlemsstaterne er tillagt ved valget af, ikke blot hvilket bestemt formål man ønsker at forfølge på området for socialpolitik og beskæftigelse, men også ved valget af, hvilke foranstaltninger der kan opfylde det, at den østrigske lovgiver ved vedtagelsen af artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 tog hensyn til balancen mellem dels ophævelsen af forskelsbehandling på grund af alder, dels bevarelsen af de rettigheder, der er erhvervet under det tidligere lovbestemte system.
Hvad endelig angår artikel 45 TEUF konstateres, for så vidt som artikel 53a i forbundsloven om jernbaner af 2015 udtrykkeligt fastsætter, at der skal tages hensyn til tidligere tjenesteperioder i jernbanesektoren, der er blevet tilbagelagt i andre medlemsstater, at Domstolen ikke råder over nogen oplysninger, der kan give anledning til at fastslå en mulig overtrædelse af arbejdskraftens frie bevægelighed, der er fastsat i denne artikel.
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 45 TEUF samt artikel 2, 6 og 16 i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som den i hovedsagen omhandlede, der med henblik på at bringe en forskelsbehandling på grundlag af alder, der er opstået ved anvendelsen af en national lovgivning, som med henblik på indplaceringen af en virksomheds arbejdstagere i løntabellen kun tager hensyn til de tjenesteperioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, til ophør med tilbagevirkende kraft og for samtlige disse arbejdstagere ophæver denne aldersgrænse, men udelukkende tillader en hensyntagen til den erfaring, der er erhvervet hos virksomheder, der opererer inden for samme erhvervssektor.
Det andet spørgsmål
Under hensyn til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

Artikel 45 TEUF samt artikel 2, 6 og 16 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der med henblik på at bringe en forskelsbehandling på grundlag af alder, der er opstået ved anvendelsen af en national lovgivning, som med henblik på indplaceringen af en virksomheds arbejdstagere i løntabellen kun tager hensyn til de tjenesteperioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, til ophør med tilbagevirkende kraft og for samtlige disse arbejdstagere ophæver denne aldersgrænse, men udelukkende tillader en hensyntagen til den erfaring, der er erhvervet hos virksomheder, der opererer inden for samme erhvervssektor.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.