CELEX: 62017CJ0677
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Dohoda o pridružení EHS
Turecko
Dodatkový protokol
Článok 59
Rozhodnutie č. 3/80
Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov
Upustenie od pravidiel bydliska
Článok 6
Dávky v invalidite
Odňatie
Nariadenie (ES) č. 883/2004
Osobitné nepríspevkové peňažné dávky
Podmienka bydliska
Smernica 2003/109/ES
Právne postavenie osoby s dlhodobým pobytom

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 6 ods. 1 prvého pododseku rozhodnutia Asociačnej rady č. 3/80 z 19. septembra 1980 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia členských štátov Európskych spoločenstiev na tureckých pracovníkov a príslušníkov ich rodín (
Ú. v. ES C 110, 1983, s. 60
), v spojení s článkom 59 Dodatkového protokolu podpísaného 23. novembra 1970 v Bruseli, ktorý bol v mene Spoločenstva uzatvorený, schválený a potvrdený nariadením Rady (EHS) č. 2760/72 z 19. decembra 1972 (
Ú. v. ES L 293, 1972, s. 1
; Mim. vyd. 11/011, s. 41, ďalej len „dodatkový protokol“). Asociačná rada bola zriadená Asociačnou dohodou medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom, ktorá bola podpísaná 12. septembra 1963 v Ankare Tureckou republikou na jednej strane a členskými štátmi EHS a Spoločenstvom na druhej strane, a ktorá bola uzavretá, schválená a potvrdená v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady 64/732/EHS z 23. decembra 1963 (
Ú. v. ES 1964, 217, s. 3685
; Mim. vyd. 11/011, s. 10, ďalej len „dohoda o pridružení“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Çobanom a Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Správna rada Úradu pre správu poistenia zamestnancov, Holandsko, ďalej len „Uwv“), ktorý sa týka odmietnutia žiadosti pána Çobana o poskytnutie doplnkovej dávky na základe holandskej právnej úpravy.
Právny rámec
Právo Únie
Dohoda o pridružení
V súlade so svojím článkom 2 ods. 1 má dohoda o pridružení za cieľ podporovať nepretržité a vyvážené posilňovanie obchodných a hospodárskych vzťahov medzi zmluvnými stranami, pričom plne zohľadní potrebu zabezpečiť urýchlený rozvoj tureckej ekonomiky a zlepšiť úroveň zamestnanosti a životných podmienok tureckých občanov.
Dodatkový protokol
Dodatkový protokol obsahuje hlavu II, nazvanú „Pohyb osôb a služieb“, ktorej kapitola I sa týka „pracovníkov“.
Článok 39 dodatkového protokolu, ktorý je súčasťou kapitoly I tejto hlavy II, znie:
„1.   Do konca prvého roka po nadobudnutí platnosti tohto protokolu prijme asociačná rada opatrenia sociálneho zabezpečenia pre pracovníkov tureckej národnosti, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva, a pre ich rodiny, ktoré [tam] majú bydlisko.
…
4.   Musí existovať možnosť prevádzať do Turecka starobné dôchodky, odškodnenia v prípade úmrtia [pozostalostné dôchodky –
neoficiálny preklad
], invalidné dôchodky získané na základe opatrení prijatých podľa odseku 2.
…“
Článok 59 dodatkového protokolu, ktorý sa nachádza v hlave IV tohto protokolu, nazvanej „Všeobecné a záverečné ustanovenia“, uvádza:
„V oblastiach, na ktoré sa vzťahuje tento protokol, Turecko nezíska priaznivejšie zaobchádzanie ako to, ktoré si členské štáty navzájom poskytujú podľa Zmluvy o založení Spoločenstva.“
Článok 62 dodatkového protokolu stanovuje:
„Tento protokol a jeho prílohy sú neoddeliteľnou súčasťou [dohody o pridružení].“
Rozhodnutie č. 3/80
Článok 2 smernice č. 3/80, nazvaný „Osoby, na ktoré sa nariadenie vzťahuje“, stanovuje:
„Toto rozhodnutie sa vzťahuje na:
–
na pracovníkov, na ktorých sa vzťahujú alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov a ktorí sú tureckými štátnymi príslušníkmi,
–
rodinných príslušníkov týchto pracovníkov, ktorí majú pobyt na území jedného z členských štátov,
–
na pozostalých týchto pracovníkov [
neoficiálny preklad
].“
Článok 4 tohto rozhodnutia s názvom „Vecná pôsobnosť“ stanovuje:
„1.   Toto rozhodnutie sa vzťahuje na všetky právne predpisy týkajúce sa týchto oblastí sociálneho zabezpečenia:
…
b)
dávky v invalidite vrátane tých, ktoré sú určené na udržanie alebo zlepšenie zárobkovej schopnosti;
…
2.   Toto rozhodnutie sa vzťahuje na všetky všeobecné a osobitné systémy sociálneho zabezpečenia, a to bez ohľadu na to, či sú príspevkové alebo nepríspevkové, a systémy týkajúce sa povinností zamestnávateľa alebo vlastníka lode v súvislosti s dávkami uvedenými v odseku 1 [
neoficiálny preklad
].
…“
Článok 6 rozhodnutia č. 3/80, nazvaný „Upustenie od pravidiel bydliska“, stanovuje vo svojom ods. 1 prvom pododseku:
„Pokiaľ toto rozhodnutie nestanovuje inak, peňažné dávky v invalidite, starobe alebo pozostalostné dávky, ako aj dôchodky v prípade pracovných úrazov alebo chorôb z povolania, nadobudnuté podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov, nepodliehajú žiadnemu znižovaniu, upravovaniu, pozastaveniu, odňatiu alebo odobratiu z dôvodu, že príjemca má bydlisko v Turecku alebo na území iného členského štátu, ako je štát, kde sa nachádza inštitúcia zodpovedná za vyplácanie [
neoficiálny preklad
].“
Nariadenie č. 883/2004
Článok 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (
Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 05/005, s. 72), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 988/2009 zo 16. septembra 2009 (
Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 43
) (ďalej len „nariadenie č. 883/2004“), s názvom „Upustenie od pravidiel bydliska“ stanovuje:
„Pokiaľ nie je v tomto nariadení ustanovené inak, peňažné dávky splatné podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov alebo podľa tohto nariadenia nepodliehajú žiadnemu zníženiu, zmenám a doplneniam, pozastaveniu, odňatiu alebo odobratiu na základe skutočnosti, že príjemca alebo jeho rodinní príslušníci majú bydlisko v členskom štáte inom, ako je štát, kde sa nachádza inštitúcia zodpovedná za poskytovanie dávok.“
Článok 70 nariadenia č. 883/2004 stanovuje:
„1.   Tento článok sa vzťahuje na osobitné nepríspevkové peňažné dávky, ktoré sa poskytujú podľa právnych predpisov, ktorých osobný rozsah, ciele a/alebo podmienky na priznanie nároku majú znaky právnych predpisov v oblasti sociálneho zabezpečenia podľa článku 3 ods. 1 ako aj v oblasti sociálnej pomoci.
2.   Na účely tejto kapitoly ‚osobitné nepríspevkové peňažné dávky‘ sú dávky, ktoré:
…
c)
ktoré sú uvedené v prílohe X.
3.   Článok 7 a ostatné kapitoly tejto hlavy sa neuplatňujú na dávky uvedené v odseku 2 tohto článku.
4.   Dávky uvedené v odseku 2 sa poskytujú výhradne v členskom štáte, v ktorom má daná osoba bydlisko, podľa právnych predpisov tohto štátu. Takéto dávky poskytuje inštitúcia miesta bydliska na vlastné náklady.“
Príloha X tohto nariadenia, nazvaná „Osobitné nepríspevkové peňažné dávky“, v súvislosti s Holandskom stanovuje tieto dávky:
„…
b)
Zákon o doplnkových dávkach zo 6. novembra 1986 (TW).“
Smernica 2003/109
Odôvodnenia 2, 4, 6 a 12 smernice Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom (
Ú. v. EÚ L 16, 2004, s. 44
; Mim. vyd. 19/006, s. 272), stanovujú:
„(2)
Európska Rada na svojom mimoriadnom zasadnutí v Tampere v dňoch 15. a 16. októbra 1999 vyhlásila, že právne postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín by malo byť priblížené k právnemu postaveniu štátnych príslušníkov členských štátov a že osobe, ktorá sa určitú stanovenú dobu oprávnene zdržiava v členskom štáte a ktorá je držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt, by mali byť priznané v členskom štáte jednotné práva, ktoré sa čo najviac približujú právam občanov Európskej únie;
…
(4)
integrácia štátnych príslušníkov tretích krajín s povolením na dlhodobý pobyt v členských štátoch je kľúčovým prvkom v rozvíjaní ekonomickej a sociálnej súdržnosti, základného cieľa spoločenstva, uvedeného v zmluve;
…
(6)
hlavným kritériom na získanie právneho postavenia osoby s dlhodobým pobytom by mala byť dĺžka pobytu na území členského štátu. Pobyt by mal byť oprávnený a zároveň nepretržitý, aby sa preukázalo, že osoba sa v krajine usadila. Vypracujú sa ustanovenia s určitým druhom flexibility, takže by sa brali do úvahy okolnosti, za ktorých by osoba mohla dočasne opustiť územie;
…
(12)
k vytvoreniu skutočného nástroja pre integráciu osôb s dlhodobým pobytom do spoločnosti v ktorej žijú, osoby s dlhodobým pobytom by mali požívať rovnoprávnosť v prístupe spolu s občanmi členského štátu v širokom rozsahu v ekonomickej a sociálnej oblasti, za podmienok ustanovených touto smernicou.“
Článok 1 uvedenej smernice stanovuje:
„Táto smernica upravuje:
a)
podmienky na priznanie a odňatie postavenia osoby s dlhodobým pobytom, ktorý udeľuje členský štát s ohľadom na štátnych príslušníkov tretích krajín, oprávnene sa zdržiavajúcich na jeho území, ako aj k tomu sa vzťahujúce práva a
b)
podmienky na pobyt v členských štátoch, iných ako je ten štát, ktorý priznal postavenie osoby s dlhodobým pobytom štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí požívajú toto postavenie.“
Článok 8 smernice 2003/109 stanovuje:
„1.   Postavenie osoby s dlhodobým pobytom je trvalé s výhradou článku 9.
2.   Členské štáty vydajú povolenie na pobyt [EÚ] osoby s dlhodobým pobytom osobám s dlhodobým pobytom. Povolenie je platné najmenej na dobu piatich rokov a obnovuje sa automaticky po uplynutí platnosti a ak sa to vyžaduje, na základe žiadosti.
…“
Holandské právo
Článok 4a Toeslagenwet (zákon o doplnkových dávkach) zo 6. novembra 1986 (Stb. 1986, č. 567) vo svojom znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti konania vo veci samej (ďalej len „TW“) stanovuje:
„1.   Osoba uvedená v článku 2 nemá nárok na doplnkovú dávku počas obdobia, v ktorom nemá bydlisko v Holandsku.
2.   Osoba uvedená v článku 2, ktorá podľa odseku 1 nemá nárok na doplnkovú dávku, môže túto dávku požadovať odo dňa, od ktorého má bydlisko v Holandsku, ak spĺňa podmienky stanovené v článku 2 ods. 1, 2 alebo 3.“
Podľa článku 8 ods. 1 Remigratiewet (migračný zákon) z 22. apríla 1999 (Stb. 1999, č. 232):
„Osoby, ktoré na základe tohto zákona opustili územie Holandska, sa tam môžu vrátiť najneskôr do jedného roka od dátumu, v ktorom sa usadili v krajine určenia.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Pán Çoban je turecký štátny príslušník, ktorý bol počas určitého obdobia zamestnaný v Holandsku.
Dňa 11. septembra 2006 pán Çoban opustil svoje zamestnanie z dôvodu choroby.
Od 18. decembra 2006 je držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt v EÚ, ktoré mu bolo vydané v súlade so smernicou 2003/109.
Od 8. septembra 2008 mu Uwv priznala dávku podľa Wet werk en inkomen naar arbeidsvermogen (zákon o práci a príjmoch podľa pracovnej schopnosti) z 10. novembra 2005 (Stb. 2005, č. 572), stanovenú na základe zníženej pracovnej schopnosti na úrovni 45 % až 55 %. Okrem toho Uwv poskytla pánovi Çobanovi doplnkovú dávku podľa TW vo forme príplatku určeného na zabezpečenie príjmu.
Dňa 10. februára 2014 pán Çoban informoval Uwv, že od 1. apríla 2014 má v úmysle vrátiť sa do Turecka. Rozhodnutím z 12. februára 2014 Uwv odňala dodatočnú dávku, ktorá bola predtým priznaná pánovi Çobanovi, s účinnosťou od 1. apríla 2014.
V súvislosti so svojím odchodom do Turecka pán Çoban na základe svojej žiadosti získal od holandských orgánov príspevky na návrat. Dňa 18. marca 2014 sa pán Çoban vrátil do Turecka. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že k tomuto dátumu ešte bol držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt v EÚ.
Dňa 9. júla 2014 pán Çoban znovu požiadal o doplnkovú dávku podľa TW už z Turecka. Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa táto nová žiadosť týkala opätovného nadobudnutia dávky zamietnutej Uwv 12. februára 2014.
Rozhodnutím z 1. augusta 2014 Uwv túto žiadosť zamietla.
Pán Çoban podal sťažnosť proti tomuto poslednému rozhodnutiu na Uwv, ktorá rozhodnutím z 20. októbra 2014 potvrdila toto zamietnutie žiadosti o dodatočnú dávku na základe článku 4a TW, podľa ktorého iba osoby s bydliskom v Holandsku m
a
jú nárok na takúto dávku.
Žalobca vo veci samej podal žalobu proti rozhodnutiu Uwv z 20. októbra 2014 na Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko).
Rozsudkom z 18. júna 2015 uvedený súd zamietol žalobu okrem iného z dôvodu, že pán Çoban nebol v situácii porovnateľnej so situáciou dotknutých tureckých štátnych príslušníkov, ktorých sa týkala vec smerujúca k rozsudku z 26. mája 2011, Akdas a i. (
C‑485/07
,
EU:C:2011:346
).
Pán Çoban sa proti uvedenému rozsudku odvolal na Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd vo veciach sociálneho zabezpečenia a verejnej služby, Holandsko).
Vnútroštátny súd poukazuje na to, že pán Çoban definitívne opustil riadny pracovný trh v Holandsku v určitom okamihu po začatí jeho pracovnej neschopnosti, takže prišiel o svoje právo na pobyt v tomto členskom štáte na základe dohody o pridružení. Keďže táto skutočnosť mala za následok, že sa ocitol v situácii porovnateľnej so situáciou dotknutých tureckých štátnych príslušníkov, ktorých sa týkala vec smerujúca k rozsudku z 26. mája 2011, Akdas a i. (
C‑485/07
,
EU:C:2011:346
), pán Çoban by sa v podstate mal domáhať práva na doplnkovú dávku dotknutú vo veci samej na základe článku 6 ods. 1 prvého pododseku rozhodnutia č. 3/80.
Vnútroštátny súd však zdôrazňuje, že na rozdiel od tureckých štátnych príslušníkov dotknutých v uvedenej veci pán Çoban opustil Holandsko dobrovoľne. Podľa posledného uvedeného súdu totiž žalobca vo veci samej bol v okamihu svojho návratu do Turecka v tomto členskom štáte držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt v zmysle smernice 2003/109. Okrem toho sa podľa migračného zákona mohol vrátiť do tohto členského štátu v lehote jedného roka od svojho odchodu.
Situácia pána Çobana tak bola porovnateľná so situáciou dotknutých tureckých štátnych príslušníkov, ktorých sa týkala vec smerujúca k rozsudku zo 14. januára 2015, Demirci a i. (
C‑171/13
,
EU:C:2015:8
).
Vnútroštátny súd sa preto vzhľadom na judikatúru založenú na rozsudkoch z 26. mája 2011, Akdas a i. (
C‑485/07
,
EU:C:2011:346
), a zo 14. januára 2015, Demirci a i., pýta, či sa na účely uplatňovania článku 59 dodatkového protokolu môže situácia pána Çobana zmysluplne porovnať s postavením občanov Únie, ktorí nemôžu takú dávku, ako je dotknutá vo veci samej, vyviezť.
Vzhľadom na tieto skutočnosti Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd vo veciach sociálneho zabezpečenia a verejnej služby, Holandsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 6 ods. 1 [prvý pododsek] [rozhodnutia č. 3/80] v spojení s článkom 59 [dodatkového protokolu] vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave členského štátu, akou je článok 4a [TW], na základe ktorej sa schválená doplnková dávka odníme, ak sa príjemca dávky odsťahuje do Turecka, a to aj vtedy, keď opustí územie členského štátu dobrovoľne?
2.
Je v tejto súvislosti relevantné, že dotknutá osoba v čase odsťahovania už nemá právo na pobyt na základe [dohody o pridružení], ale je držiteľom [povolenia na pobyt osoby s dlhodobým pobytom v EÚ na základe smernice 2003/109]?
3.
Je v tejto súvislosti relevantné, že dotknutá osoba má na základe vnútroštátnych ustanovení možnosť vrátiť sa počas jedného roka po odsťahovaní, a tým opäť získať doplnkovú dávku, a že táto možnosť trvá dovtedy, dokedy je táto osoba držiteľom povolenia na pobyt osoby s dlhodobým pobytom v EÚ podľa uvedenej smernice?“
O prejudiciálnych otázkach
Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 6 ods. 1 prvý pododsek rozhodnutia č. 3/80 v spojení s článkom 59 dodatkového protokolu vykladať v tom zmysle, že bráni takému vnútroštátnemu ustanoveniu, ako je ustanovenie dotknuté vo veci samej, ktoré ruší nárok na doplnkovú dávku tureckého štátneho príslušníka, ktorý sa vrátil do svojej krajiny pôvodu a ktorý je v okamihu svojho odchodu z hostiteľského členského štátu držiteľom povolenia na pobyt osoby s dlhodobým pobytom v zmysle smernice 2003/109.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že cieľom rozhodnutia č. 3/80 je koordinácia systémov sociálneho zabezpečenia členských štátov, ktorá by tureckým pracovníkom, ktorí pracujú alebo už pracovali v Únii, ako aj rodinným príslušníkom týchto pracovníkov a ich pozostalým, umožnila poberať dávky v tradičných odvetviach sociálneho zabezpečenia (rozsudok z 10. septembra 1996, Taflan‑Met a i.,
C‑277/94
,
EU:C:1996:315
, bod
).
Podľa článku 2 rozhodnutia č. 3/80 sa toto rozhodnutie použije aj na tureckých pracovníkov, ktorí podliehajú alebo podliehali právnym predpisom tohto alebo viacerých členských štátov.
Pokiaľ ide o vecnú pôsobnosť rozhodnutia č. 3/80, z jeho článku 4 ods. 1 a 2 vyplýva, že sa vzťahuje na všetky právne predpisy týkajúce sa oblastí sociálneho zabezpečenia súvisiacich najmä s dávkami v invalidite vrátane tých, ktoré sú určené na zachovanie alebo zlepšenie zárobkovej schopnosti a na všetky všeobecné a osobitné systémy sociálneho zabezpečenia, či už príspevkové alebo nepríspevkové.
V prejednávanej veci je nesporné, že pán Çoban dostáva invalidný dôchodok stanovený podľa holandských právnych predpisov v oblasti sociálneho zabezpečenia a že doplnková dávka dotknutá vo veci samej mu má tento dôchodok zvýšiť na úroveň minimálneho príjmu. V dôsledku toho sa táto dávka musí považovať za dávku v invalidite podľa článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia č. 3/80.
Rozhodnutie č. 3/80 sa preto použije na takú situáciu, ako je situácia dotknutá vo veci samej.
Článok 6 ods. 1 prvý pododsek rozhodnutia č. 3/80, ktorým sa vykonáva článok 39 ods. 4 dodatkového protokolu, stanovuje právo tureckých pracovníkov zachovať si v Turecku alebo na území iného členského štátu, než je členský štát, v ktorom sa nachádza inštitúcia zodpovedná za vyplácanie, nárok na peňažné dávky v invalidite, starobe alebo pozostalostné dávky, ako aj dôchodky v prípade pracovných úrazov alebo chorôb z povolania, nadobudnuté podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov.
V rozhodnutí č. 3/80 sa nestanovuje žiadna výnimka ani obmedzenie týkajúce sa upustenia od ustanovení týkajúcich sa bydliska uvedených v článku 6 ods. 1 prvom pododseku (rozsudok z 26. mája 2011, Akdas a i.,
C‑485/07
,
EU:C:2011:346
, bod
).
V tomto prípade Uwv rozhodnutím z 12. februára 2014 odňala doplnkovú dávku dotknutú vo veci samej s účinnosťou od 1. apríla 2014 z dôvodu, že pán Çoban ju informoval o svojom úmysle vrátiť sa k tomuto dátumu do Turecka. Dňa 9. júla 2014 preto pán Çoban predložil z Turecka novú žiadosť o doplnkovú dávku, ktorej cieľom bolo podľa informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, obnoviť jej vyplácanie, ktoré Uwv zrušila.
Vzhľadom na to, že uvedená žiadosť podaná žalobcom vo veci samej má podľa vnútroštátneho súdu za cieľ obnovenie nároku na doplnkovú dávku získaného na základe TW, treba usudzovať, ako v podstate uviedla aj generálna advokátka v bodoch 60 a 62 svojich návrhov, že pán Çoban sa v konaní vo veci samej odvoláva v súlade s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom rozhodnutia č. 3/80 na nárok na dávku v invalidite získanú podľa právnych predpisov členského štátu.
Za týchto okolností situácia pána Çobana patrí do pôsobnosti uvedeného ustanovenia.
Treba však konštatovať, že doplnková dávka dotknutá vo veci samej predstavuje na základe zaradenia TW do prílohy X nariadenia č. 883/2004 „osobitnú nepríspevkovú peňažnú dávku“ v zmysle článku 70 ods. 2 tohto nariadenia.
Podľa článku 70 ods. 3 nariadenia č. 883/2004 sa zásada upustenia od pravidiel bydliska stanovená v článku 7 tohto nariadenia neuplatňuje na také dávky. Podľa článku 70 ods. 4 toho istého nariadenia sa tieto dávky poskytujú výhradne v členskom štáte, v ktorom má daná osoba bydlisko a podľa právnych predpisov tohto štátu.
Z toho vyplýva, že občania EÚ, ktorí patria do pôsobnosti nariadenia č. 883/2004, môžu využívať osobitnú nepríspevkovú peňažnú dávku, ako je doplnková dávka dotknutá vo veci samej, len pokiaľ majú bydlisko v členskom štáte, ktorý ju priznal.
Občania EÚ tak naďalej podliehajú podmienke bydliska na území Holandského kráľovstva, ktorú vyžaduje článok 4a TW, na účely poskytnutia doplnkovej dávky podľa tohto právneho predpisu.
Treba však pripomenúť, že v článku 59 dodatkového protokolu sa stanovuje, že v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje tento protokol, Turecko nezíska priaznivejšie zaobchádzanie ako to, ktoré si členské štáty navzájom poskytujú podľa Zmluvy o založení Spoločenstva.
Dodatkový protokol sa podľa svojej hlavy II okrem iného vzťahuje na pohyb osôb a služieb, a najmä na ustanovenia týkajúce sa sociálneho zabezpečenia pracovníkov tureckej štátnej príslušnosti, ktorí sa pohybujú v rámci Únie, a ktoré sú zahrnuté v rozhodnutí č. 3/80.
S ohľadom na článok 59 tohto protokolu tak treba preskúmať, či skutočnosť, že turecký štátny príslušník, ako je pán Çoban, si môže na základe článku 6 ods. 1 prvého pododseku rozhodnutia č. 3/80 nárokovať doplnkovú dávku, ako je dávka dotknutá vo veci samej, po tom, čo sa odsťahoval do Turecka, zatiaľ čo občania EÚ naďalej podliehajú podmienke bydliska stanovenej v článku 4a TW na to, aby mohli taký nárok získať, by viedla k tomu, že s tureckým štátnym príslušníkom by sa zaobchádzalo priaznivejšie ako s občanmi Únie, ktorí sa nachádzajú v porovnateľnej situácii.
V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol v bode 95 rozsudku z 26. mája 2011, Akdas a i., (
C‑485/07
,
EU:C:2011:346
), že situácia bývalých tureckých pracovníkov, ktorí sa vrátili do Turecka po tom, ako stratili právo na pobyt v hostiteľskom členskom štáte vzhľadom na skutočnosť, že v tomto členskom štáte boli postihnutí invaliditou, sa na účely uplatňovania článku 59 dodatkového protokolu nemôže zmysluplne porovnávať so situáciou štátnych príslušníkov Únie, pretože títo štátni príslušníci vzhľadom na to, že majú právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov, takže si zachovávajú právo na pobyt v členskom štáte, ktorý im poskytuje predmetnú dávku, sa jednak môžu rozhodnúť, že opustia územie tohto štátu a v dôsledku toho stratia nárok na túto dávku, a jednak majú právo sa kedykoľvek vrátiť do dotknutého členského štátu.
V prejednávanej veci na pána Çobana nemožno nazerať ako na tureckých štátnych príslušníkov dotknutých vo veci, ktorá viedla k uvedenému rozsudku, keďže v deň svojho odchodu z Holandska do Turecka ešte stále mal právo na pobyt v tomto členskom štáte.
Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že k tomuto dátumu pán Çoban bol držiteľom povolenia na dlhodobý pobyt v Holandsku v zmysle smernice 2003/109.
Treba pritom pripomenúť, že podľa článku 8 smernice 2003/109 postavenie osoby s dlhodobým pobytom je trvalé s výnimkou ustanovení článku 9 tejto smernice týkajúcich sa odňatia alebo straty tohto postavenia.
Okrem toho, ako vyplýva z odôvodnení 4, 6 a 12 smernice 2003/109, jej hlavným cieľom je integrácia štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa dlhodobo usadili v členských štátoch. Podobne, ako vyplýva z odôvodnenia 2 uvedenej smernice, tým, že uvedeným štátnym príslušníkom tretích krajín priznáva postavenie osoby s dlhodobým pobytom, táto smernica usiluje o aproximáciu právneho postavenia štátnych príslušníkov tretích krajín s právnym postavením štátnych príslušníkov členských štátov (rozsudok z 18. októbra 2012, Singh,
C‑502/10
,
EU:C:2012:636
, bod
).
Na základe tohto postavenia tak bol pán Çoban v deň svojho odchodu z Holandska do Turecka schopný splniť podmienku bydliska na území tohto členského štátu, ktorú stanovil TW, aby mohol získať doplnkovú dávku dotknutú vo veci samej rovnako ako občan Únie žijúci v Holandsku.
Z toho vyplýva, že na účely uplatňovania článku 59 dodatkového protokolu sa situácia pána Çobana musí považovať za porovnateľnú so situáciou občana Únie s bydliskom v Holandsku, ktorý získal nárok na doplnkovú dávku na základe TW.
Za týchto okolností skutočnosť, že turecký štátny príslušník, ako je pán Çoban, môže mať na základe článku 6 ods. 1 prvého pododseku rozhodnutia č. 3/80 nárok na doplnkovú dávku, ako je dávka dotknutá vo veci samej, po tom, čo sa presťahoval do Turecka, zatiaľ čo občania EÚ naďalej podliehajú podmienke bydliska na území Holandského kráľovstva podľa článku 4a TW, aby mohli takýto nárok využívať, by mala za následok, že sa s tureckým štátnym príslušníkom bude zaobchádzať priaznivejšie ako s občanmi Únie v porovnateľnej situácii, čo by bolo nezlučiteľné s požiadavkami článku 59 dodatkového protokolu.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 prvý pododsek rozhodnutia č. 3/80 v spojení s článkom 59 dodatkového protokolu sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takému vnútroštátnemu ustanoveniu, ako je ustanovenie dotknuté vo veci samej, ktoré ruší nárok na doplnkovú dávku tureckému štátnemu príslušníkovi, ktorý sa vrátil do svojej krajiny pôvodu a ktorý je v okamihu svojho odchodu z hostiteľského členského štátu držiteľom povolenia na pobyt osoby s dlhodobým pobytom v zmysle smernice 2003/109.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

Článok 6 ods. 1 prvý pododsek rozhodnutia Asociačnej rady č. 3/80 z 19. septembra 1980 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia členských štátov Európskych spoločenstiev na tureckých pracovníkov a príslušníkov ich rodín v spojení s článkom 59 Dodatkového protokolu podpísaného 23. novembra 1970 v Bruseli, ktorý bol v mene Spoločenstva uzatvorený, schválený a potvrdený nariadením Rady (EHS) č. 2760/72 z 19. decembra 1972, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takému vnútroštátnemu ustanoveniu, ako je ustanovenie dotknuté vo veci samej, ktoré ruší nárok na doplnkovú dávku tureckému štátnemu príslušníkovi, ktorý sa vrátil do svojej krajiny pôvodu a ktorý je v okamihu svojho odchodu z hostiteľského členského štátu držiteľom povolenia na pobyt osoby s dlhodobým pobytom v zmysle smernice Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.