CELEX: 62015TJ0462
Damping
Uvoz bicikala poslanih iz Kambodže, Pakistana i s Filipina
Proširenje konačne antidampinške pristojbe uvedene na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine na taj uvoz
Uredba (EU) 2015/776
Izbjegavanje mjera
Pretovar
Članak 13. stavci 1. i 2. te članak 18. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (koji su postali članak 13. stavci 1. i 2. te članak 18. stavak 3. Uredbe (EU) 2016/1036)

)
Okolnosti spora
Uredbom (EEZ) br. 2474/93 od 8. rujna 1993. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine u Zajednicu i konačnoj naplati privremene antidampinške pristojbe (
SL 1993., L 228, str. 1
.) Vijeće Europske unije uvelo je konačnu antidampinšku pristojbu od 30,6 % na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine.
Nakon revizije zbog isteka mjera pokrenute u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 384/96 od 22. prosinca 1995. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (
SL 1996., L 56, str. 1
.) (zamijenjena Uredbom (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (
SL 2009., L 343, str. 51
.)(SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.; ispravak
SL 2016., L 44, str. 20
.; u daljnjem tekstu: Osnovna uredba), koja je zamijenjena Uredbom (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (
SL 2016., L 176, str. 21
.)), osobito u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe br. 384/96 (koji je postao članak 11. stavak 2. Osnovne uredbe), Vijeće je Uredbom (EZ) br. 1524/2000 od 10. srpnja 2000. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine (
SL 2000., L 175., str. 39
.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 13.) odlučilo zadržati spomenutu antidampinšku pristojbu.
Nakon privremene revizije u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe br. 384/96 (koji je postao članak 11. stavak 3. Osnovne uredbe), Vijeće je Uredbom (EZ) br. 1095/2005 od 12. srpnja 2005. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz bicikala podrijetlom iz Vijetnama, i izmjeni Uredbe (EZ) br. 1524/2000 (
SL 2005., L 183, str. 1
.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 55., str. 76.) povećalo antidampinšku pristojbu na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine na 48,5 %.
Nakon revizije zbog isteka mjera, pokrenute u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe br. 384/96, Vijeće je Provedbenom uredbom (EU) br. 990/2011 od 3. listopada 2011. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine (
SL 2011., L 261, str. 2
.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 119., str. 270.) odlučilo zadržati na snazi antidampinšku pristojbu od 48,5 %.
U svibnju 2013., nakon privremene revizije u skladu s člankom 11. stavkom 3. Osnovne uredbe (koji je postao članak 11. stavak 3. Uredbe br. 2016/1036), Vijeće je donijelo Uredbu (EU) br. 502/2013 od 29. svibnja 2013. o izmjeni Provedbene uredbe br. 990/2011 (
SL 2013., L 153, str. 17
.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 125., str. 162.) te je odlučilo zadržati na snazi antidampinšku pristojbu od 48,5 %, osim za bicikle koje su izvezla tri poduzetnika kojima su dodijeljene pojedinačne stope pristojbe.
Nakon ispitnog postupka protiv izbjegavanja mjera provedenog prema članku 13. Osnovne uredbe (koji je postao članak 13. Uredbe br. 2016/1036), Vijeće je donijelo Provedbenu uredbu (EU) br. 501/2013 od 29. svibnja 2013. o proširenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Provedbenom uredbom br. 990/2011 na uvoz bicikala poslanih iz Indonezije, Malezije, Šri Lanke i Tunisa, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Indonezije, Malezije, Šri Lanke i Tunisa ili nemaju (
SL 2013., L 153, str. 1
.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 126., str. 274.).
U postupku povodom nove pritužbe 2014., ovaj put zbog mogućeg izbjegavanja antidampinških pristojbi koje je uključivalo proizvođače‑izvoznike bicikala u Kambodži, Pakistanu i na Filipinima, Europska komisija je donijela Provedbenu uredbu (EU) br. 938/2014 od 2. rujna 2014. o pokretanju ispitnog postupka o mogućem izbjegavanju antidampinških mjera uvedenih Uredbom Vijeća (EU) br. 502/2013 na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine uvozom bicikala poslanih iz Kambodže, Pakistana i s Filipina, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Kambodže, Pakistana i s Filipina ili nemaju, te o uvjetovanju takvog uvoza evidentiranjem (
SL 2014., L 263, str. 5
. i ispravak
SL 2014., L 341, str. 31
.). Tijekom tog ispitnog postupka, koji se odnosio na razdoblje od 1. siječnja 2011. do 31. kolovoza 2014., društvo Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd, tužitelj, primilo je od Komisije „[o]brazac za trgovačka društva koja su zatražila izuzeće od mogućeg proširenja pristojbe” (u daljnjem tekstu: obrazac), koji je ispunilo i vratilo 10. listopada 2014.
Iz spisa proizlazi da je tužitelj društvo s ograničenom odgovornošću s jednim članom, osnovano po kambodžanskom pravu u svibnju 2013. i u cijelosti u vlasništvu društva Cronus International Co. Ltd koje ima sjedište u Hong Kongu, koje je samo u stopostotnom vlasništvu kineskog proizvođača bicikala Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd. Potonje društvo također ima stopostotno vlasništvo nad kineskim društvom Guangzhou Cronus Bicycles Co. Ltd, proizvođačem bicikala, okvira i obojenih okvira i povezano je s drugim kineskim proizvođačem bicikala, Shine Wheel Bicycle Co. Ltd, koji je prekinuo proizvodnju 1. lipnja 2014. Budući da tužitelj u tablicama D 5 i D 6 priloženima obrascu nije naveo da je također povezan i sa Shine Wheel Bicycleom, on je dostavio podatke o tom dobavljaču tek 27. listopada 2014., odnosno u odgovoru na Komisijin zahtjev za dopunu podataka od 16. listopada 2014.
Tužitelj je pojasnio da su se, što se tiče datuma njegova nastanka i stvarnog početka aktivnosti u siječnju 2014., naznake koje je dao u obrascu i u priloženim tablicama izravno odnosile na razdoblje od 1. rujna 2013. do 31. kolovoza 2014. (u daljnjem tekstu: referentno razdoblje), a ne na razdoblje istrage (vidjeti točku 7. ove presude). Iz obrasca proizlazi da je tužitelj kao svoje djelatnosti naveo proizvodnju i prodaju bicikala i okvira za bicikle, posebno za male narudžbe Cronus pod žigom Cronus.
U tablici F 2, priloženoj obrascu, u kojoj su navedene sve kupnje polugotovih proizvoda koje je ostvario podnositelj zahtjeva za izuzeće, tužitelj je kao gotovo isključivog dobavljača imenovao društva „Shine Wheel Bicycle Co. Ltd (Guangzhou), uz vijetnamsko društvo za bojanje okvira i jedno drugo kinesko društvo.
U svom odgovoru od 27. listopada 2014. tužitelj je podnio revidiranu tablicu F 2. Društvo Shine Wheel Bicycle je u njoj navedeno kao društvo koje je povezano s tužiteljem, čija je prodaja tijekom referentnog razdoblja činila veliku većinu tužiteljevih kupnji tijekom tog razdoblja. Guangzhou Cronus Bicycle se također spominje kao društvo koje je povezano s tužiteljem za određene transakcije tijekom referentnog razdoblja.
Komisija je u ispitnom postupku identificirala šest trgovačkih društava koja su izvozila bicikle iz Kambodže. Jedno od njih je napustilo tu zemlju i otišlo u Pakistan krajem 2013., a ostalih pet proizvođača bicikala, koji predstavljaju 94 % uvoza Europske unije iz te zemlje za tu vrstu proizvoda, su surađivali i dostavili zahtjev za izuzeće.
Komisija je analizirala informacije koje joj je dostavilo tih pet društava, među kojima je bio i tužitelj. Komisija je potonjeg 11. studenoga 2014. obavijestila o svojoj namjeri dolaska u posjet radi provjere na licu mjesta. Posjet se održao 8. i 9. prosinca 2014. u tužiteljevim radnim prostorijama u Tai Sengu (Kambodža).
Nakon te provjere na licu mjesta i provjere ostala četiri proizvođača koji su surađivali, Komisija je ustanovila da su tri društva imala pravo na izuzeće primjenom članka 13. stavka 4. Osnovne uredbe (koji je postao članak 13. stavak 4. Uredbe br. 2016/1036), dok ga dva, među kojima i tužitelj, nisu mogla zatražiti.
Tijekom tog posjeta Komisija je utvrdila nekoliko nedostataka u pogledu kojih je saslušala daljnja tužiteljeva objašnjenja i ispitala isprave koje je dostavio.
Kao prvo je utvrdila da tužitelj nije imao računalni program za računovodstvo i da je potonje vodio u računalnim datotekama u Excelu. Tek je od listopada 2014. počeo sastavljati detaljna izvješća o proizvodnji.
Nadalje, prema mišljenju Komisije, iz obrasca i priloženih mu tablica je proizlazilo da je tužitelj mogao započeti proizvodnju bicikala tek od 1. siječnja 2014., u radionicama za varenje i bojanje, i da na početku tog razdoblja nije proizvodio okvire. Stoga se Komisija zapitala o podrijetlu 1099 bicikala izvezenih u Uniju (u ovom slučaju u Grčku) 27. siječnja 2014., koji su u tužiteljevu računu CI‑15295-PM opisani na sljedeći način: 380 bicikala s aluminijskim okvirom od 26 inča, 240 bicikala s čeličnim okvirom također od 26 inča, 120 bicikala s čeličnim okvirom od 24 inča, 119 bicikala s čeličnim okvirom nazvanim „hi‑ten 700C”, 130. bicikli s preklopnim čeličnim okvirom od 20 inča i 120 bicikala s čeličnim okvirom od 20 inča. Ispitan o okolnostima tog izvoza, tužitelj je podnio račun KYD‑CN‑F01 od 17. siječnja 2014. iz kojeg je proizlazilo da je od vijetnamskog društva Kim Y Dinh Trading Service One Member Co. Ltd. kupio 1098 čeličnih okvira bicikala od 26 inča. Istaknuvši da ni potonje društvo nije bilo proizvođač bicikala i okvira za bicikle, nego samo preprodavač, Komisija je osim toga izrazila iznenađenje činjenicom da su kupljeni samo čelični okviri za bicikle, dok je na računu CI‑15295-PM navedena prodaja 380 aluminijskih bicikala, te činjenicom da se veličina navedenih okvira (26 inča) samo djelomično podudarala s veličinom bicikala izvezenih u Uniju.
Od tužitelja je zatraženo da razjasni te neusklađenosti i da tijekom posjeta podnese potvrdu o podrijetlu „obrazac A” koji je izdalo vijetnamsko Ministarstvo trgovine na ime spomenutog preprodavača za okvire bicikala navedene u računu KYD‑CN‑F01. Međutim, Komisija je utvrdila da se i u toj potvrdi o podrijetlu spominju samo okviri od čelika, dok se izvoz u Uniju iz točke 17. ove presude također odnosio na okvire od aluminija, što je tužitelj naknadno priznao navodeći da se u toj potvrdi pogreškom spominju samo okviri od čelika. Osim toga, tužitelj nije mogao dostaviti nikakvu potvrdu o podrijetlu „obrazac A” na njegovo ime za bicikle izvezene u Uniju i navedene na računu CI‑15295-PM.
Komisija je stoga smatrala da bi, s obzirom na to da sam tužitelj nije proizvodio okvire za bicikle od početka pokretanja poslovanja, jedino moguće objašnjenje bilo to da predmetne bicikle nije sastavio tužitelj, nego da su samo pretovareni iz kineskih društava s kojima je bio povezan.
Nadalje, Komisija je tijekom posjeta radi provjere upozorila na navodne neusklađenosti i nepouzdanost u odnosu na određene elemente iz obrasca. Prema mišljenju te institucije, određeni prijavljeni troškovi proizvodnje nisu odgovarali vrijednosti dodanoj dijelovima ugrađenima tijekom sastavljanja ili dovršavanja proizvodnje i umjetno su povećani da bi zadovoljili dva praga iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe (koji je postao članak 13. stavak 2. točka (b) Uredbe 2016/1036). Dakle, uračunavanje određenih troškova (amortizacije, najma, troškova za električnu energiju) u proizvodnju okvira za bicikle nije odgovaralo količini proizvedenih bicikala, potrošnja boje upotrijebljene u toj proizvodnji bila je preuveličana u odnosu na navode stvarnih proizvođača bicikala, a troškovi rada bili su također previsoki u odnosu na količinu proizvedenih okvira za bicikle i sastavljenih bicikala u usporedbi s plaćama koje su isplaćivali stvarni proizvođači. Komisija je stoga na tom temelju rekonstruirala tužiteljeve troškove proizvodnje te je zaključila, s jedne strane, da su dijelovi bicikle iz Kine činili više od 60 % ukupne vrijednosti dijelova sastavljenog proizvoda (77 %) i, s druge strane, da je vrijednost dodana dijelovima ugrađenima tijekom sastavljanja bila znatno manja od 25 % (2 %).
Komisija je 13. ožujka 2015. tužitelju dostavila svoje zaključke koji su se odnosili, kao prvo, na praksu izbjegavanja mjera u Kambodži (opći zaključci) i, kao drugo, o tužiteljevoj ulozi u toj praksi (posebni zaključci).
Tužitelj je u odgovoru na tu komunikaciju 31. ožujka 2015. istaknuo brojne prigovore u pisanom obliku i na raspravi. Kao prvo, osporio je posebno zaključak prema kojem je bio uključen u praksu pretovara. U tom pogledu on tvrdi da iz podataka prikupljenih tijekom provjere na licu mjesta proizlazi da je najuvjerljivije obrazloženje to da su dotični okviri za bicikle podrijetlom iz Vijetnama. Dostavio je dodatnu popratnu dokumentaciju u vezi s računom CI‑15295-PM, radi dokazivanja vijetnamskog podrijetla okvira za bicikle. Tužitelj navodi da je, među ostalim, podnio račun za kupnju čelika i aluminija korištenog za izradu okvira za bicikle, onaj vijetnamskog društva koje je pretvorilo čelik u okvire, onaj dobavljačâ okvira za bicikle pod brojem KYD‑CN‑F01 od 17. siječnja 2014., popis pakiranja navedenih okvira od istog datuma i dokaz plaćanja tog računa, kao i navode ukupne mase isporučenih okvira za bicikle (oko tri tone), koji su odgovarali podacima dostavljenima u tablici F 2. Tužitelj je objasnio manjak jednog okvira za bicikle u odnosu na ukupni broj izvezenih bicikala (1098 umjesto 1099) činjenicom da je on kod svojeg dobavljača odvojio jedan okvir kao uzorak. Kao drugo, tužitelj je osporio prilagodbe troškova proizvodnje koje je Komisija provela za potrebe izračuna praga od 25 % dodane vrijednosti iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe.
Komisija je 18. svibnja 2015. donijela Provedbenu uredbu (EU) 2015/776 o proširenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Uredbom Vijeća (EU) br. 502/2013 na uvoz bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine na uvoz bicikala poslanih iz Kambodže, Pakistana i s Filipina, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Kambodže, Pakistana i s Filipina ili nemaju (
SL 2015., L 122, str. 4
.; u daljnjem tekstu: pobijana uredba).
Komisija je osobito utvrdila, u uvodnim izjavama 69., 71., 73. i 74. pobijane uredbe, kako slijedi:
„(69)
Jedno od pet društava koja surađuju nije moglo uskladiti podatke o vrsti okvira kupljenih iz Kine s podatcima o vrsti bicikala prodanih u Uniju, pri čemu društvo nije proizvodilo okvire u tom razdoblju. Stoga je zaključeno da su ti bicikli bili pretovareni.
[…]
(71)
Podsjeća se da tijekom provjere na licu mjesta na temelju informacija koje je društvo dostavilo, Komisija nije mogla uskladiti vrstu kupljenih okvira s vrstom bicikala izvezenih u Uniju jer je društvo pokazalo kupnje okvira od čelika, a izvozilo bicikle s okvirima od čelika i aluminija različitih veličina. To bi upućivalo na činjenicu da izvezeni bicikli nisu sastavljeni u Kambodži. Nadalje, jedini dokaz koji je društvo dostavilo tijekom provjere na licu mjesta kako bi pokazalo podrijetlo tih okvira bio je obrazac A/potvrda o podrijetlu koju su vijetnamska nadležna tijela izdala na ime vijetnamskog trgovca. Nakon objave društvo je tvrdilo da je u obrascu A/potvrdi o podrijetlu pogrešno navedeno da su svi okviri bili od čelika, dok su
de facto
bili i od aluminija. Novi dokumenti, na vijetnamskom i kineskom jeziku uz ograničen prijevod na engleskom, koje je društvo dostavilo nakon objave sadržavali su nekoliko nedosljednosti (količina kupljenih okvira nije odgovarala broju izvezenih bicikala utvrđenom tijekom provjere na licu mjesta; jedan dokument dostavljen je kao račun, ali nije uključivao nikakve cijene; nikakvi dokazi nisu dostavljeni za ostale faze proizvodnje okvira kao što su rezanje, oblikovanje, izvlačenje i bojanje). Stoga su se ti dokumenti smatrali nepotpunima i nedostatnima kako bi se dokazalo da su dotični okviri proizvedeni u Vijetnamu.
[…]
(73)
Štoviše, društvo nije moglo dostaviti obrazac A/potvrdu o podrijetlu od Ministarstva trgovine u Kambodži za dotične bicikle. Na temelju toga i zbog nepostojanja drugih raspoloživih informacija zaključuje se da su dotični dijelovi bili podrijetlom iz Kine. […]
(74)
Stoga se na temelju prethodno navedenih dokaza u Kambodži utvrđuje postojanje praksi pretovara proizvoda kineskog podrijetla u smislu članka 13. stavka 1. Osnovne uredbe.”
Komisija je također u uvodnoj izjavi 80. i sljedećim pobijane uredbe odbila prigovore tužitelja u pogledu prilagodbe troškova proizvodnje za potrebe izračuna praga od 25 % dodane vrijednosti iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe.
Komisija je prema tome odbila tužiteljev zahtjev za izuzeće (uvodna izjava 161. pobijane uredbe). Ona je u članku 1. pobijane uredbe odlučila konačnu antidampinšku pristojbu od 48,5 % spomenutu u točki 3. ove presude, koja se primjenjuje na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine, proširiti i na uvoz bicikala poslanih među ostalim iz Kambodže, ne uključivši tužitelja među društva koja su izuzeta od pristojbe. Sukladno stavku 3. navedenog članka, „[p]ristojba proširena stavkom 1. ovog članka naplaćuje se na uvoz poslan iz Kambodže, Pakistana i s Filipina, bez obzira na to ima li deklarirano podrijetlo iz Kambodže, Pakistana i s Filipina ili nema, evidentiran u skladu s člankom 2. Uredbe (EU) br. 938/2014 te člankom 13. stavkom 3. i člankom 14. stavkom 5. Osnovne uredbe, izuzev onog koji su proizvela društva navedena u stavku 1.”
Postupak i zahtjevi stranaka
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 11. kolovoza 2015. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.
[
omissis
]
Izlaganja stranaka i njihovi odgovori na pitanja Općeg suda saslušani su na raspravi održanoj 9. studenoga 2017.
Tijekom rasprave, tužitelj i Komisija su iznijeli određena očitovanja o izvješću za raspravu, što je uneseno u zapisnik s rasprave.
Pravo
[
omissis
]
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 13. stavka 1. Osnovne uredbe zbog „očite pogreške u ocjeni što se tiče prava i činjenica” koju je Komisija počinila u pogledu utvrđenja izbjegavanja mjera i naravi raspoloživih podataka
U okviru prvog tužbenog razloga tužitelj tvrdi da je utvrđenje prakse pretovara pogrešno, kao i pravne posljedice tog utvrđenja. Prema njegovu mišljenju, dotični bicikli su bili izrađeni od okvira i materijala vijetnamskog porijekla, a Komisija ne raspolaže nijednim dokazom da tome nije tako. Ni Osnovna uredba ni sudska praksa joj ne dopuštaju zaključak da automatski postoji praksa pretovara. Smatra da je u dovoljnoj mjeri dokazao vijetnamsko porijeklo dijelova, uz pomoć dokaza koje Komisija ne može odbiti, kao što je to učinila. Pojašnjava da se na računu CI‑15295-PM nalaze posebni referentni brojevi svakog modela, što omogućuje utvrđivanje materijala od kojeg se sastoji okvir. Dodaje da je dostavio dodatne dokumente navedene u točki 22. ove presude. Osporava, osim toga, način na koji je Komisija ocijenila potvrdu o podrijetlu „obrazac A” koju su izdala vijetnamska tijela, jer se u potonjoj navodi broj računa dobavljača, datum tog računa, broj predmetnih jedinica, bruto masa tereta i da je potonji pregledan prilikom prelaska granice između Vijetnama i Kambodže. Stoga, samo je pozivanje na „čelične okvire za bicikle” pogrešno u navedenoj potvrdi, za što je tužitelj već objasnio da se radi o pukoj pogrešci dobavljača.
Dodaje da se jedina nepodudarnost u dokazima koje je podnio odnosi na različit opis bicikala u računu CI‑15295-PM, okvira navedenih u računu za kupnju KYD‑CN‑F01 i potvrdi o podrijetlu „obrazac A”, dok svi ostali dokazi pokazuju da je kupio okvire za bicikle vijetnamskog porijekla. Prema Komisijinoj analizi, za sve proizvođače koji nisu iz Kine, a koji imaju veze s kineskim proizvođačima bicikala se automatski pretpostavlja da su krivi za praksu pretovara, bez obzira na činjenice u ovom predmetu.
Tvrdi da je Komisija stoga počinila pogrešku u ocjeni „činjenica i prava” pri primjeni članka 13. stavka 1. Osnovne uredbe.
Komisija zahtijeva da se prvi tužbeni razlog odbije.
Uvodna razmatranja
[
omissis
]
U skladu s člankom 13. stavkom 1. Osnovne uredbe, izbjegavanje antidampinških mjera utvrđeno je kada su ispunjena četiri uvjeta. Kao prvo, mora postojati promjena strukture trgovinske razmjene između trećih zemalja i Unije ili između društava u zemlji na koju se mjere primjenjuju i Unije. Kao drugo, ta promjena mora proizlaziti iz prakse, obrade ili rada za koji ne postoji dostatni valjani uzrok ili ekonomska opravdanost osim uvođenja pristojbe. Kao treće, moraju postojati dokazi da industrija Unije trpi štetu ili da su preostali učinci antidampinške pristojbe narušeni. Kao četvrto, moraju postojati dokazi o dampingu (presuda od 26. siječnja 2017., Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, t.
55.
, i od 26. siječnja 2017., Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P i C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, t.
57.
).
Iz izričaja i strukture članka 13. Osnovne uredbe proizlazi da u svrhu ustanovljavanja izbjegavanja mjera, dotične institucije moraju provesti opću analizu u vezi s trećom zemljom na koju se odnosi ispitni postupak glede izbjegavanja mjera u cijelosti. Suprotno tome, u svrhu dokazivanja takvog izbjegavanja mjera nisu dužne provesti analizu situacije svakog pojedinačnog proizvođača‑izvoznika jer se ta analiza odnosi na pojedinačne proizvođače‑izvoznike u okviru zahtjeva podnesenih na temelju članka 13 stavka 4 te uredbe (presude od 26. siječnja 2017., Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, t.
57.
, i od 26. siječnja 2017., Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P i C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, t.
59.
).
Stoga, u skladu s člankom 13. stavkom 1. Osnovne uredbe, institucije Unije moraju ustanoviti postojanje izbjegavanja antidampinških mjera za cijelu navedenu treću državu, dok svaki pojedinačni proizvođač-izvoznik mora dokazati da njegov specifičan položaj opravdava dodjelu izuzeća na temelju članka 13. stavka 4. te uredbe (presude od 26. siječnja 2017., Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, t.
59.
, i od 26. siječnja 2017., Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P i C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, t.
61.
).
Usto, kao što je podsjetio nezavisni odvjetnik P. Mengozzi u svojem mišljenju u spojenim predmetima Maxcom i dr./Chin Haur Indonesia (
C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P
,
EU:C:2016:712
, t.
7.
i
67.
), članak 13. stavak 1. drugi podstavak Osnovne uredbe (koji je postao članak 13. stavak 1. četvrti podstavak Uredbe 2016/1036) sadrži neiscrpan popis praksi, obrade ili rada iz prvog podstavka koji uključuju, među ostalim, „slanje proizvoda koji podliježe mjerama preko trećih zemalja” i „u okolnostima navedenim u stavku 2., sklapanje dijelova postupcima sklapanja u Uniji ili u trećoj zemlji”. Kako pravilno ističe Komisija u svojem odgovoru od 13. listopada 2017. na mjeru upravljanja postupkom od 22. rujna 2017. (vidjeti točke 38. i 39. ove presude), različite vrste praksi izbjegavanja mjera su u tom članku 13. stavku 1. drugom podstavku navedene samo kao primjeri, kao što je vidljivo iz izraza „među ostalim”.
Iz toga proizlazi da je dovoljno utvrditi samo jednu vrstu prakse izbjegavanja da bi se ispunio drugi uvjet naveden u točki 53. ove presude, što, međutim, ne sprečava dotične institucije da utvrde i druge vrste praksi izbjegavanja, ako smatraju da postoje.
Primjena na konkretan slučaj
Iz pobijane uredbe proizlazi da je Komisija ispitala sva četiri uvjeta navedena u točki 53. ove presude u odnosu na Kambodžu prije nego što je, s jedne strane, udovoljila pojedinačnom zahtjevu za izuzeće koji su podnijela tri od pet kambodžanskih društava koja su surađivala i, s druge strane, odbila onaj koji su podnijela druga dva društva, među kojima i tužitelj.
Kao prvo, što se tiče prvog, trećeg i četvrtog uvjeta, Komisija je utvrdila da su oni bili ispunjeni, što tužitelj ne osporava.
Zatim, što se tiče drugog uvjeta, odnosno postojanja prakse izbjegavanja u Kambodži, tj. prakse, obrade ili rada za koji ne postoji dostatni valjani uzrok ili ekonomska opravdanost osim uvođenja pristojbe, Komisija je utvrdila da postojanje praksi pretovara i postupaka sklapanja ne ispunjava kriterije iz članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe.
Zasigurno, iz uvodnih izjava 69. do 74. pobijane uredbe proizlazi da se utvrđenje prakse pretovara u Kambodži temelji samo na tužiteljevoj pojedinačnoj situaciji. Ipak, potrebno je naglasiti da je Komisija također istaknula postojanje postupaka sklapanja u Kambodži koji ne ispunjavaju kriterije iz članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe u pogledu dvaju kambodžanskih društava, među kojima je i tužitelj, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 75. do 88. pobijane uredbe.
Stoga, čak i pod pretpostavkom da tužitelj nije uključen u prakse pretovara, što bi kao posljedicu imalo osporavanje postojanja takve prakse u Kambodži, utvrđenje, u odnosu na tu zemlju, praksi izbjegavanja mjera ostaje valjano na temelju razloga iz pobijane uredbe koji se odnose na postupke sastavljanja koje ne ispunjavaju kriterije iz članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe barem u odnosu na drugo kambodžansko društvo jer utvrđenja iz pobijane uredbe koja se tiču njega nisu predmet ovog spora.
Prvim se tužbenim razlogom stoga ne mogu učiniti nevaljanim utvrđenja u pobijanoj uredbi o postojanju praksi izbjegavanja mjera u Kambodži u smislu članka 13. stavka 1. Osnovne uredbe.
Valja dalje provjeriti je li prvi tužbeni razlog osnovan u dijelu u kojem ima za cilj dokazati nepostojanje tužiteljevih praksi pretovara.
U tom pogledu, iz pobijane uredbe proizlazi da je Komisija odbila tužiteljev zahtjev za izuzeće zbog postojanja prakse pretovara i postupaka sklapanja koji ne ispunjavaju kriterije iz članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe.
Važno je istaknuti da, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 55. ove presude, svaki pojedinačni proizvođač-izvoznik mora dokazati da njegov specifičan položaj opravdava dodjelu izuzeća na temelju članka 13. stavka 4. Osnovne uredbe. U skladu s tom odredbom, zahtjevi za izuzeće moraju biti „valjano potkrijepljeni dokazima” i, ako se praksa, postupak ili djelatnost za izbjegavanje mjera odvijaju izvan Unije, moraju omogućiti zainteresiranim osobama da „dokažu da nisu povezani s proizvođačem na kojeg se primjenjuju mjere” i da „nisu uključeni u izbjegavanje mjera, kako je definirano u stavcima 1. i 2. [spomenutog] članka”.
Stoga, ako podnositelj zahtjeva za izuzeće ne može dokazati da njegov specifičan položaj opravdava odobravanje navedenog izuzeća, primjerice zbog dokaza o postojanju prakse pretovara, Komisija pravilno odbija to izuzeće.
U ovom slučaju, kao prvo, Komisija je utvrdila da je tužitelj u siječnju 2014. bio tek u fazi pokretanja proizvodnje i da nije sam proizvodio okvire bicikala izvezenih u Uniju 27. siječnja 2014., navedenih u računu CI‑15295-PM, što tužitelj ne osporava.
Kao drugo, Komisija je na temelju usporedbe računa CI‑15295-PM, koji sadržava broj i vrstu bicikala izvezenih u Uniju 27. siječnja 2014., s računom za kupnju okvira bicikala koji su navodno služili za proizvodnju bicikala izvezenih u Uniju, pod referentnim brojem KYD‑CN‑F01, utvrdila dvije vrste nedosljednosti. S jedne strane, prema računu KYD‑CN‑F01 okviri kupljeni od vijetnamskog trgovca su bili od čelika, dok su prema računu CI‑15295-PM neki bicikli izvezeni u Uniju imali čelične okvire, a drugi okvire od aluminija. S druge strane, dok račun KYD‑CN‑F01 pokazuje da se radi o okvirima bicikala od 26 inča, bicikli prodavani u Uniji koji su navedeni u računu CI‑15295-PM su bili u tri različite veličine, odnosno 26, 24 i 20 inča. Tužitelj ne osporava postojanje tih nedosljednosti.
Kao treće, iz potvrde o podrijetlu „obrazac A” koju su izdala vijetnamska tijela za navedene okvire za bicikle, također je očita prva nedosljednost, jer se u njoj navode samo čelični okviri.
Stoga je potrebno utvrditi da se dokazima koje je dostavio tužitelj ne može dokazati da je od okvira za bicikle navodno kupljenih u Vijetnamu on mogao proizvesti bicikle izvezene u Uniju, navedene na računu CI‑15295-PM.
Tužitelj nastoji objasniti tako utvrđene nedosljednosti jednostavnom „pogreškom” vijetnamskog dobavljača. Ta se tvrdnja međutim ne može prihvatiti.
Naime, treba istaknuti da se navedene neusklađenosti istodobno odnose i na materijal i na veličinu okvira, što su bitne značajke svakog bicikla, te određuju vrstu i kvalitetu bicikla i njegovu cijenu. Stoga se ne može tvrditi da se ovako značajne razlike mogu objasniti jednostavnom „pogreškom” dobavljača, tim više što je navodna „pogreška” višestruka i odnosi se na materijal (čelik ili aluminij), ali također i na tri različite veličine okvira.
Osim toga, određeni dokumenti i informacije koje je tužitelj dostavio nakon priopćenja Komisijinih zaključaka, kao i u ovom postupku, još više pobuđuju sumnju u pogledu okolnosti izvoza u Uniju bicikala navedenih u računu CI‑15295-PM.
Kao prvo, Opći sud naime smatra, poput Komisije, da račun CI‑15295-PM u obliku u kojem je podnesen, pregledan i fotokopiran tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta, koji se nalazi u Prilogu B 5., nije u skladu s onim koji je podnio tužitelj u ovom postupku u Prilogu A 11 (str. 200.). Isto vrijedi i za popis pakiranja, također naveden u Prilogu A 11 (str. 201.), koji nije točna kopija popisa predočenog tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta.
Kao drugo, tužitelj tvrdi da su carinska tijela ispitala pošiljke dotičnih okvira bicikala tijekom prelaska granice između Vijetnama i Kambodže. Međutim, ne može se smatrati da ta tijela nisu uočila da navedena pošiljka ne odgovara opisu dotičnih proizvoda navedenom u potvrdi o podrijetlu „Obrazac A” ili u računu KYD‑CN‑F01, tim više što se dotične nedosljednosti odnose na bitne značajke tih dijelova, tj. konkretno materijal okvira i njihovu veličinu.
Kao treće, valja poput Komisije istaknuti da narudžbenica koju je tužitelj podnio u odgovoru na dostavljene zaključke (vidi Prilog A 12, str. 231.) ne sadržava cijenu, što daje povod sumnji u njenu vjerodostojnost. Tužitelj u tom pogledu pojašnjava da cijena nije navedena jer su u trenutku u kojem je poslao narudžbenicu još bili u tijeku pregovori s njegovim vijetnamskim dobavljačem o konačnoj cijeni (točka 43. replike). Međutim, tužitelj istodobno tvrdi da ga je izabrao upravo zbog činjenice da je to bila „najjeftinija ponuda” (točka 45. replike). Ta se objašnjenja stoga doimaju proturječnima.
Kao četvrto, Komisija je u uvodnoj izjavi 71. pobijane uredbe ustvrdila da „nije podnesen nijedan dokaz za ostale faze proizvodnje okvira (rezanje, oblikovanje, izvlačenje, bojanje)”. Iako tužitelj u tužbi tvrdi da su kupljeni okviri u njegovoj tvornici bili prerađeni u gotove bicikle spremne za izvoz, on ne podnosi nikakav dokaz u odnosu na različite faze proizvodnje dotičnih okvira. Upitan o tome na raspravi, tužitelj je potvrdio da nije pružio takav dokaz, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 71. pobijane uredbe.
Kao peto, nesporno je da tužitelj nije podnio potvrdu o podrijetlu „obrazac A” koja se odnosi na bicikle izvezene u Uniju navedene na računu CI‑15295-PM.
U tim okolnostima valja zaključiti da je Komisija mogla zaključiti, a da pritom ne počini očitu pogrešku u ocjeni, da je, s obzirom na stanje njegove tvornice u siječnju 2014. i na to da nije bilo dokaza koji se odnose na ostale faze proizvodnje okvira bicikala, te u nedostatku drugih mogućih objašnjenja, 1099 bicikala izvezenih u Grčku pretovareno iz Kine, te da ih nije bilo moguće sastaviti iz okvira bicikala koji nisu odgovarali njihovim bitnim značajkama.
U tom pogledu, tužitelj ne može prigovoriti Komisiji da je „automatski” zaključila da su bicikli koji su izvezeni u Uniju navedeni na računu CI‑15295-PM pretovareni iz Kine.
Naime, prema sudskoj praksi navedenoj u točki 55. ove presude, svaki pojedinačni proizvođač-izvoznik mora dokazati da njegov specifičan položaj opravdava dodjelu izuzeća na temelju članka 13. stavka 4. Osnovne uredbe. Međutim, s obzirom na razmatranja iz točaka 68. do 80. ove presude, treba utvrditi da tužitelj nije uspio dokazati da je proizveo te bicikle koristeći okvire vijetnamskog porijekla.
Osim toga, iz uvodne izjave 72. pobijane uredbe, kao i iz informacija koje je tužitelj podnio u tablici F 2 proizlazi da je on tijekom referentnog razdoblja uvezao veliku većinu dijelova za bicikle od kineskih proizvođača bicikala i dijelova za bicikle s kojima je povezan kapitalom (vidjeti točku 11. ove presude). U tim okolnostima i u nedostatku drugih mogućih objašnjenja potkrijepljenih pouzdanim dokazima, Komisija je mogla zaključiti, a da pritom ne počini pogrešku koja se tiče prava, da su bicikli izvezeni u Uniju navedeni na računu CI‑15295-PM bili pretovareni iz Kine.
To utvrđenje je dovoljno da bi se ustanovilo da tužitelj ne ispunjava uvjete iz članka 13. stavka 4. Osnovne uredbe i da je, stoga, Komisija pravilno odbila njegov zahtjev za izuzeće.
Naime, s jedne strane, kao što proizlazi iz točke 57. ove presude, jedan način za izbjegavanje mjera je dovoljan da se utvrdi da se podnositelj zahtjeva za izuzeće bavi takvim praksama u smislu te odredbe.
S druge strane, Opći sud utvrđuje da se dotični pretovar odnosi samo na izvoz u Uniju 1099 bicikala navedenih na računu CI‑15295-PM, kao što su to stranke potvrdile u svojim odgovorima na mjere upravljanja postupkom. Međutim, članak 13. stavak 4. Osnovne uredbe nalaže dotičnom proizvođaču da dokaže da „nije uključen u izbjegavanje mjera”. Međutim, tom se odredbom ne određuju ni kvantitativni ni kvalitativni uvjeti u pogledu te prakse. Ona osobito ne zahtijeva da se takve prakse utvrde u odnosu na svaki od izvoza u Uniju tijekom referentnog razdoblja.
Osim toga, valja utvrditi da u ovom slučaju taj izvoz, koji nikako nije zanemariv, predstavlja, kao što je to Komisija navela, 18 % ukupne količine tužiteljeva izvoza u Uniju tijekom referentnog razdoblja.
Stoga, budući da je Komisija pravilno utvrdila da je tužitelj bio uključen u takvu praksu pretovara, barem u pogledu izvoza navedenog u točki 86. ove presude, Komisija je mogla odbiti njegov zahtjev za izuzeće a da ne počini pogrešku koja se tiče prava. Stoga prvi tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
[
omissis
]
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da tužbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje troškova, sukladno Komisijinu zahtjevu.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (sedmo vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Tužba se odbija.

2.
Društvu Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd nalaže se snošenje troškova.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 19. travnja 2018.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski
(
)	Objavljuju se samo one točke presude čije objavljivanje Opći sud smatra potrebnim.