CELEX: 62015TJ0462
Dumping
Kambodžast, Pakistanist ja Filipiinidelt lähetatud jalgrataste import
Hiina Rahvavabariigist pärit jalgrataste impordi suhtes kehtestatud lõpliku dumpinguvastase tollimaksu laiendamine selle impordi suhtes
Määrus (EL) 2015/776
Kõrvalehoidmine
Ümberlaadimine
Määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 13 lõiked 1 ja 2 ning artikli 18 lõige 3 (nüüd määruse (EL) 2016/1036 artikli 13 lõiked 1 ja 2 ning artikli 18 lõige 3)

)
Vaidluse taust
Euroopa Liidu Nõukogu kehtestas 8. septembri 1993. aasta määrusega (EMÜ) nr 2474/93 lõpliku dumpinguvastase tollimaksu kehtestamise kohta Hiina Rahvavabariigist pärinevate jalgrataste impordile ühendusse ja ajutise dumpinguvastase tollimaksu lõpliku sissenõudmise kohta (
EÜT 1993, L 228, lk 1
; ELT eriväljaanne 11/51, lk 3) Hiina päritolu jalgrataste impordi suhtes lõpliku dumpinguvastase tollimaksu 30,6%.
Pärast aegumise läbivaatamist nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
ELT 1996, L 56, lk 1
; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), asendatud nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
ELT 2009, L 343, lk 51
, parandus
ELT 2010, L 7, lk 22
, edaspidi „alusmäärus“), mis on omakorda asendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määrusega (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (
ELT 2016, L 176, lk 21
), otsustas nõukogu eelkõige määruse nr 384/96 artikli 11 lõike 2 (nüüd alusmääruse artikli 11 lõige 2) alusel nõukogu 10. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1524/2000, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit jalgrataste impordi suhtes (
ELT 2000, L 175, lk 39
; ELT eriväljaanne 11/33, lk 319), säilitada eelmainitud dumpinguvastase tollimaksu.
Pärast vahepealset läbivaatamist vastavalt määruse nr 384/96 artikli 11 lõikele 3 (nüüd alusmääruse artikli 11 lõige 3) otsustas nõukogu 12. juuli 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1095/2005, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Vietnamist pärit jalgrataste impordi suhtes ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1524/2000 (
ELT 2005, L 183, lk 1
), suurendada Hiina päritolu jalgrataste impordi suhtes kehtivat dumpinguvastast tollimaksu 48,5%-ni.
Pärast aegumise läbivaatamist määruse nr 384/96 artikli 11 lõike 2 alusel otsustas nõukogu 3. oktoobri 2011. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 990/2011, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit jalgrataste impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks (
ELT 2011, L 261, lk 2
), säilitada dumpinguvastase tollimaksu 48,5%.
Nõukogu võttis 2013. aasta mais, pärast vahepealset läbivaatamist vastavalt alusmääruse artikli 11 lõikele 3 (nüüd määruse 2016/1036 artikli 11 lõige 3) vastu 29. mai 2013. aasta määruse (EL) nr 502/2013, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 990/2011 (
ELT 2013, L 153, lk 17
), ja otsustas säilitada kehtiva dumpinguvastase tollimaksu 48,5%, välja arvatud nende jalgrataste suhtes, mida importisid kolm ettevõtjat, kelle suhtes kohaldati individuaalset tollimaksu määra.
Pärast meetmetest kõrvalehoidmise uurimist, mis viidi läbi alusmääruse artikli 13 (nüüd määruse 2016/1036 artikkel 13) alusel, võttis nõukogu vastu 29. mai 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 501/2013, millega laiendatakse Hiina Rahvavabariigist pärit jalgrataste impordi suhtes määrusega (EL) nr 990/2011 kehtestatud lõplikku dumpinguvastast tollimaksu Indoneesiast, Malaisiast, Sri Lankalt ja Tuneesiast lähetatud jalgrataste impordile olenemata sellest, kas päritolumaana on deklareeritud Indoneesia, Malaisia, Sri Lanka või Tuneesia või mitte (
ELT 2013, L 153, lk 1
).
Pärast seda, kui Euroopa Komisjon oli 2014. aastal saanud uue kaebuse, mis seekord käsitles võimalikku dumpinguvastastest tollimaksudest kõrvalehoidmist Kambodžas, Pakistanis ja Filipiinidel asutatud, jalgrattaid eksportivate tootjate poolt, võttis ta 2. septembril 2014 vastu rakendusmääruse (EL) nr 938/2014, millega algatatakse uurimine seoses võimaliku kõrvalehoidmisega Kambodžast, Pakistanist ja Filipiinidelt saadetud Hiina Rahvavabariigist pärit jalgrataste impordi suhtes nõukogu määrusega (EL) nr 502/2013 kehtestatud dumpinguvastastest meetmetest, olenemata sellest, kas jalgrattad on deklareeritud Kambodžast, Pakistanist ja Filipiinidelt pärinevana või mitte, ning kehtestatakse kõnealuse impordi suhtes registreerimisnõue (
ELT 2014, L 263, lk 5
; parandus
ELT 2014, L 341, lk 31
). Uurimise käigus, mis hõlmas 1. jaanuarist 2011 kuni 31. augustini 2014 ulatuvat ajavahemikku, sai hageja Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd komisjonilt näidisvormi „[a]nkeet äriühingutele, kes taotlevad vabastamist võimalikest laiendatud meetmetest“ (edaspidi „ankeet“), mille ta täitis ja saatis 10. oktoobril 2014 tagasi.
Kohtuasja toimikust selgub, et hageja on 2013. aasta maikuus Kambodža õiguse alusel asutatud ühe osanikuga osaühing, mis kuulub 100% Cronus International Co. Ltd-le, mis on Hongkongis asuv äriühing, mis omakorda kuulub 100% Hiina jalgrattatootjale Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd. Viimati nimetatud äriühingul on samuti 100% osalus Hiina äriühingus Guangzhou Cronus Bicycles Co. Ltd, mis on jalgrataste, rattaraamide ja värvitud raamide tootja ning on seotud ühe teise Hiina jalgrattatootjaga, äriühinguga Shine Wheel Bicycle Co. Ltd, mis olevat lõpetanud oma tegevuse 1. juunil 2014. Kuna hageja ei täpsustanud ankeedile lisatud tabelites D 5 ja D 6, et ta oli seotud ka äriühinguga Shine Wheel Bicycle, esitas ta seda tarnijat puudutavad andmed alles 27. oktoobril 2014, s.o vastuseks komisjoni 16. oktoobri 2014. aasta üleskutsele esitada täiendavat teavet.
Hageja täpsustab, et mis puutub tema asutamise kuupäeva ja tema tegevuse tegelikku alustamisse jaanuaris 2014, siis viited, mida ta esitas ankeedis ja sellele lisatud tabelites, käsitlesid täpsemalt ajavahemikku 1. septembrist 2013 kuni 31. augustini 2014 (edaspidi „aruandeperiood“), mitte uurimisperioodi (vt eespool punkt 7). Ankeedist nähtub, et hageja määratles oma tegevusena jalgrataste ja jalgrattaraamide tootmist ja müüki eelkõige väiksemahuliste tellimuste jaoks kaubamärgi Cronus all.
Tabelis F 2, milles on loetletud kõik tollimaksu vabastuse taotleja poolvalmis toodete ostud ja mis on lisatud ankeedile, on hagejat nimetatud äriühingu „Shine Wheel Bicycle Co. Ltd (Guangzhou)“ peaaegu ainsa tarnijana koos ühe Vietnami äriühinguga, mis tegeleb jalgrattaraamide värvimisega, ja ühe teise Hiina äriühinguga.
Oma 27. oktoobri 2014. aasta vastuses esitas hageja täpsustatud tabeli F 2. Shine Wheel Bicycle oli seal toodud kui hagejaga seotud äriühing, kelle müük hagejale aruandeperioodil moodustas suure osa hageja ostudest sellel ajavahemikul. Äriühingut Guangzhou Cronus Bicycles mainitakse seal samuti kui hagejaga seotud äriühingut teatavate tehingute puhul aruandeperioodil.
Uurimise tagajärjel oli komisjonil võimalik kindlaks teha viis äriühingut, kes eksportisid jalgrattaid Kambodžast. Üks neist oli 2013. aasta lõpus üle viidud Pakistani ning viis ülejäänud jalgrattatootjat, kelle import moodustas 94% seda liiki toodete impordist nimetatud riigist Euroopa Liitu, tegid koostööd ja edastasid tollimaksust vabastamise taotluse.
Komisjon analüüsis teavet, mille olid edastanud need viis äriühingut, kelle hulgas oli hageja. 11. novembril 2014 teatas komisjon viimasele oma kavatsusest külastada tema tehast kontrolli läbiviimiseks kohapeal. See kontrollkäik toimus 8. ja 9. detsembril 2014 hageja tegevuskohas Tai Sengis (Kambodža).
Pärast seda kohapeal läbiviidud kontrolli ja kontrollimisi, mis viidi läbi nelja teise tootja juures, kes tegid koostööd, asus komisjon seisukohale, et kolmel äriühingul on õigus tollimaksust vabastamisele vastavalt alusmääruse artikli 13 lõikele 4 (nüüd määruse 2016/1036 artikli 13 lõige 4), kuid kahel neist, sealhulgas hagejal, seda õigust ei olnud.
Selle külastuse ajal juhtis komisjon tähelepanu mitmele kõrvalekaldele, mille kohta ta kuulas ära hageja täiendavad selgitused ja analüüsis tema esitatud tõendeid.
Ta märkis esmalt, et hagejal ei ole raamatupidamistarkvara ning et ta peab raamatupidamisarvestust Exceli formaadis tabelis. Ta alustas üksikasjalike toodanguaruannete koostamist alles alates 2014. aasta oktoobrist.
Järgmiseks nähtub komisjoni sõnul ankeedist ja sellele lisatud tabelitest, et hagejal oli võimalik oma keevitus- ja värvimistöökodades jalgrattaid toota alles alates 1. jaanuarist 2014 ning et selle ajavahemiku alguses ei tootnud ta jalgrattaraame. Komisjon küsis seega, kust on pärit Euroopa Liitu (kõnesoleval juhul Kreekasse) 27. jaanuaril 2014 eksporditud 1099 jalgratast, mida oli hageja esitatud arvel CI‑15295‑PM kirjeldatud järgnevalt: 26-tollise alumiiniumraamiga 380 jalgratast, 26-tollise teraseraamiga 240 jalgratast ning 24-tollise teraseraamiga 120 jalgratast, 119 teraseraamiga „hi‑ten 700C“ jalgratast, 130 kokkupandava 20‑tollise teraseraamiga jalgratast ning 20‑tollise teraseraamiga 120 jalgratast. Pärast seda, kui temalt küsiti seda eksporti puudutavate asjaolude kohta, esitas hageja 17. jaanuari 2014. aasta kuupäevaga arve KYD‑CN‑F01, millest nähtus, et ta oli ostnud 1098 26‑tollist terasest jalgrattaraami Vietnami äriühingult Kim Y Dinh Trading Service One Member Co. Ltd. Komisjon märkis, et viimati nimetatud äriühing ei ole ise jalgrataste ja jalgrattaraamide tootja, vaid tavaline vahendaja, ning väljendas lisaks oma imestust selle asjaolu üle, et ostetud oli ainult terasest jalgrattaraame, samas kui arve CI‑15295‑PM kajastas 380 alumiiniumist jalgratta ostutehingut ning et ainult osa nimetatud raamide mõõtmed (26 tolli) vastasid Euroopa Liitu eksporditud jalgrataste mõõtmetele.
Hagejal paluti neid vastuolusid selgitada ja ta esitas kontrollkäigu ajal nimetatud edasimüüja nimele Vietnami kaubandusministeeriumi väljastatud päritolusertifikaadi vorm A jalgrattaraamide jaoks, mille kohta oli väljastatud arve KYD‑CN‑F01. Komisjon sedastas siiski, et ka päritolusertifikaadil oli mainitud ainult terasest raame, samas kui eespool punktis 17 mainitud eksport Euroopa Liitu puudutas ka alumiiniumraame, mida hageja hiljem ka tunnistas, märkides, et nimetatud sertifikaadil oli valesti mainitud ainult terasest raame. Lisaks ei suutnud hageja esitada ühtegi tema nimele väljastatud päritolusertifikaati vormi A Euroopa Liitu eksporditud jalgrataste kohta, mille kohta oli väljastatud arve CI‑15295‑PM.
Komisjon asus seega seisukohale, et kuna hageja ei tootnud oma tegevuse alustamisel ise jalgrattaraame, siis on ainus võimalik selgitus see, et asjaomased jalgrattad ei ole hageja kokkupandud, vaid hageja on temaga seotud Hiina äriühingutelt pärinevad jalgrattad ainult ümber laadinud.
Lisaks juhtis komisjon kontrollkäigu ajal tähelepanu ebakõladele ja väidetavale usaldusväärsuse puudumisele seoses selles ankeedis sisalduvate teatavate asjaoludega. Selle institutsiooni väitel ei vastanud teatavad deklareeritud tootmiskulud kokkupaneku või tootmise lõpetamise käigus lisatud osade lisandväärtusele ning neid suurendati kunstlikult, selleks et need oleks kooskõlas alusmääruse artikli 13 lõige 2 punktis b (nüüd määruse 2016/1036 artikli 13 lõike 2 punkt b) ette nähtud kahe määraga. Nõnda ei vastanud rattaraamide tootmise teatavad kulud (amortisatsioon, üüri- ja rendikulud, elektrikulud) jalgrataste tootmismahule, selle tootmise käigus kasutatud värvi kogus oli jalgrataste tegelike tootjate poolt esitatud andmetega võrreldes üle hinnatud ning samuti olid tööjõukulud tegelike tootjate makstavat töötasu arvestades jalgrattaraamide ja kokkupandud jalgrataste arvuga võrreldes liiga suured. Komisjon tegi seega sel alusel uuesti kindlaks hageja tootmiskulud ja jõudis järeldusele, et esiteks moodustasid Hiina päritolu jalgrattaosad üle 60% kokkupandava toote osade koguväärtusest (77%) ja et teiseks jäi kokkupanekul kasutud osade lisandväärtus (2%) alla 25% tootmiskuludest.
Komisjon edastas 13. märtsil 2015 hagejale oma järeldused, mis käsitlesid esiteks meetmetest kõrvalehoidmist Kambodžas (üldised järeldused) ja teiseks hageja rolli selles (konkreetsed järeldused).
Hageja saatis sellele teatisele 31. märtsil 2015 kirjaliku vastuse ja esitas ärakuulamisel teatava hulga vastuväiteid. Ta vaidlustas nimelt esiteks selle järelduse, et ta on seotud ümberlaadimisega. Ta väitis seoses sellega, et kohapeal läbiviidud kontrolli käigus kogutud andmetest tulenes, et kõige usutavam selgitus on see, et asjaomased jalgrattaraamid pärinesid Vietnamist. Ta esitas arvega CI‑15295‑PM seotud täiendavad tõendavad dokumendid, selleks et tõendada jalgrattaraamide Vietnami päritolu. Hageja märgib, et ta on seega esitanud nimelt jalgrattaraamide tootmiseks kasutatud terase ja alumiiniumi ostuarved, ostuarve, mille väljastas Vietnami äriühing, kes terasest jalgrattaraamid vormis, jalgrattaraamide tarnijatelt 17. jaanuaril 2014 saadud arve KYD‑CN‑F01, sama kuupäevaga nimetatud jalgrattaraamide pakkenimekirja, tõendi selle arve tasumise kohta ning tõendi, millest nähtus tarnitud jalgrattaraamide kogukaal (ligi kolm tonni), mis vastas tabelis F 2 esitatud andmetele. Hageja selgitas seda, miks jalgrattaraame oli ühe võrra vähem kui eksporditud jalgrattaid (1098 võrreldes 1099-ga), selle asjaoluga, et üks jalgrattaraam oli tal saadud tarnijalt näidisena. Teiseks vaidlustas ta oma tootmiskulude kohandamise, mida komisjon tegi selleks, et arvutada alusmääruse artikli 13 lõike 2 punktis b ette nähtud lisandväärtuse 25% künnis.
Komisjon võttis 18. mail 2015 vastu rakendusmääruse (EL) 2015/776, millega laiendatakse Hiina Rahvavabariigist pärit jalgrataste impordi suhtes määrusega (EÜ) nr 502/2013 kehtestatud lõplikku dumpinguvastast tollimaksu Kambodžast, Pakistanist ja Filipiinidelt lähetatud jalgrataste impordile, olenemata sellest, kas päritolumaana on deklareeritud Kambodža, Pakistan või Filipiinid või mitte (
ELT 2015, L 122, lk 4
; edaspidi „vaidlustatud määrus“).
Komisjon sedastas nimelt vaidlustatud määruse põhjendustes 69, 71, 73 ja 74 järgmist:
„69.
Üks viiest koostööd tegevast äriühingust ei suutnud ühitada andmeid Hiinast ostetud rattaraamide tüübi kohta liitu müüdud jalgrataste tüübi andmetega, kuigi äriühing nimetatud ajavahemikul rattaraame ei tootnud. Seetõttu järeldati, et jalgrattad olid ümber laaditud.
[…]
71.
Tuleb meenutada, et kohapealse kontrolli ajal ei võimaldanud äriühingu esitatud teave komisjonil ühitada ostetud rattaraamide tüüpi liitu eksporditud jalgrataste tüübiga, kuna äriühing näitas dokumentides terasest rattaraamide ostu, eksportides samas eri suuruses teras- ja alumiiniumraamidega jalgrattaid. Sellest nähtub, et eksporditud jalgrattaid ei pandud kokku Kambodžas. Lisaks esitas äriühing kohapealse kontrolli ajal rattaraamide päritolu kohta ainult ühe tõendi – päritolusertifikaadi vormi A, mille olid Vietnami edasimüüja nimele välja andnud Vietnami ametiasutused. Pärast järelduste teatavakstegemist väitis äriühing, et päritolusertifikaadilt vorm A nähtus valesti, et kõik rattaraamid olid terasest, ehkki tegelikult on need terasest ja alumiiniumist. Äriühing esitas pärast järelduste teatavakstegemist uued vietnami- ja hiinakeelsed dokumendid koos osalise tõlkega inglise keelde. Nimetatud dokumentides oli mitu vastuolu (ostetud rattaraamide hulk ei vastanud eksporditud jalgrataste hulgale, nagu tehti kindlaks kohapealse kontrolli käigus; üks dokument esitati arvena, kuid sellel ei kajastunud ühtegi hinda; rattaraamide muude tootmisetappide, nagu lõikamise, stantsimise, mulgustamise ega värvimise kohta ei esitatud mingeid tõendeid). Uusi dokumente peeti seetõttu puudulikeks ja ebapiisavateks, et tõendada kõnealuste rattaraamide tootmist Vietnamis.
[…]
73.
Lisaks ei esitanud äriühing kõnealuste jalgrataste kohta Kambodža kaubandusministeeriumi välja antud vormi A/päritolusertifikaati. Seetõttu ja muu kättesaadava teabe puudumisel järeldati, et kõnealused rattaosad pärinevad Hiinast. […]
74.
Eespool loetletud tõendite põhjal tehti kindlaks, et Kambodžas esineb Hiinast pärinevate toodete ümberlaadimist alusmääruse artikli 13 lõike 1 tähenduses.“
Komisjon lükkas vaidlustatud määruse põhjenduses 80 ning sellele järgnevates põhjendustes samuti ümber hageja vastuväited tema tootmiskulude kohandamisele, mida tehti selleks, et arvutada alusmääruse artikli 13 lõike 2 punktis b ette nähtud lisandväärtuse 25% künnis.
Komisjon jättis seega hageja tollimaksust vabastamise taotluse rahuldamata (vaidlustatud määruse põhjendus 161). Ta otsustas vaidlustatud määruse artiklis 1, et Hiinast pärinevate jalgrataste impordile kohaldatavat lõplikku dumpinguvastast 48,5% tollimaksu, mida on mainitud eespool punktis 3, laiendatakse eelkõige Kambodžast lähetatud jalgrataste impordile, jättes hageja välja nende äriühingute hulgast, kes on tollimaksust vabastatud. Vastavalt nimetatud artikli lõikele 3 „[k]äesoleva artikli lõikega 1 laiendatud tollimaks nõutakse määruse (EL) nr 938/2014 artikli 2 ja alusmääruse artikli 13 lõike 3 ja artikli 14 lõike 5 kohaselt registreeritud ning Kambodžast, Pakistanist ja Filipiinidelt lähetatud impordilt sisse, sõltumata sellest, kas see on deklareeritud Kambodžast, Pakistanist ja Filipiinidelt pärinevana või mitte, välja arvatud lõikes 1 loetletud äriühingute toodangu puhul“.
Kohtumenetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva kohtumenetluse alustamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 11. augustil 2015.
[…]
Poolte kohtukõned ja Üldkohtu küsimustele antud vastused kuulati ära 9. novembri 2017. aasta kohtuistungil.
Hageja ja komisjon esitasid kohtuistungil teatavaid märkusi kohtuistungi ettekande kohta, mis kanti ka kohtuistungi protokolli.
Õiguslik käsitlus
[
…
]
Esimene väide, et on rikutud alusmääruse artikli 13 lõiget 1 tulenevalt sellest, et komisjon on väidetavalt teinud „ilmse vea õiguslike ja faktiliste asjaolude hindamisel“ seoses kõrvalehoidmise tuvastamisega ja seoses kättesaadavate andmete laadiga
Hageja väidab esimese väite raames, et ümberlaadimist puudutav tuvastus on vale, nagu ka nimetatud tuvastuse õiguslikud tagajärjed. Tema väitel on asjaomased jalgrattad toodetud Vietnami päritolu jalgrattaraamidest ja materjalidest ning komisjonil ei ole mingeid tõendeid selle kohta, et see ei ole nii. Alusmäärus ega kohtupraktika ei võimalda kumbki automaatselt tuvastada, et tegemist on ümberlaadimisega. Ta leiab, et on õiguslikult piisavalt tõendanud osade Vietnami päritolu selliste tõendite abil, mida komisjon ei saa jätta tähelepanuta, nagu ta seda on teinud. Ta täpsustab, et arvel CI‑15295‑PM on toodud konkreetsed viitenumbrid iga mudeli jaoks, mis võimaldab kindlaks teha jalgrattaraami materjali. Ta lisab, et ta on esitanud eespool punktis 22 mainitud täiendavad dokumendid. Ta väidab, et ta vaidlustas lisaks ka selle viisi, kuidas komisjon on hinnanud Vietnami ametiasutuste esitatud päritolusertifikaadi vormi A, kuna viimasel on mainitud tarnija arvenumber, selle arve kuupäev, asjaomaste osade arv ja saadetise brutokaal ning asjaolu, et saadetist kontrolliti Vietnami ja Kambodža vahelise piiri ületamise käigus. Järelikult on nimetatud sertifikaadis vale ainult viide „terasest jalgrattaraamidele“, millist eksimust hageja on juba selgitanud, väites, et tegemist on lihtsalt tarnija veaga.
Ta lisab, et ainus vastuolu tema esitatud tõendites puudutab jalgrataste erinevat kirjeldust arvel CI‑15295‑PM, ostuarve KYD‑CN‑F01 esemeks olevate jalgrattaraamide puhul ja päritolusertifikaadi vormil A ning kõik ülejäänud asjaolud näitavad, et ta ostis Vietnami päritolu jalgrattaraame. Tema väitel viib komisjoni analüüs selleni, et kõikide Hiina jalgrattatootjatega sidemeid omavate jalgrattatootjate suhtes, kes ei ole Hiina päritolu, kehtib eeldus, et nad on süüdi ümberlaadimisega tegelemises, olenemata konkreetse juhtumi asjaoludest.
Komisjon on seega alusmääruse artikli 13 lõike 1 kohaldamisel teinud faktiliste ja õiguslike asjaolude hindamisel vea.
Komisjon palub esimene väide tagasi lükata.
Sissejuhatavad kaalutlused
[
…
]
Alusmääruse artikli 13 lõike 1 kohaselt saab dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise tuvastada siis, kui on täidetud neli tingimust. Esiteks peab esinema kolmandate riikide ja Euroopa Liidu või selle riigi, kus meetmeid kohaldatakse, üksikute äriühingute ja Euroopa Liidu vahelise kaubandusstruktuuri muutus. Teiseks peab see muutus tulenema sellisest tavast, protsessist või toimingust, millel ei ole piisavat nõuetekohast põhjendust või majanduslikku õigustust peale tollimaksu kehtestamise. Kolmandaks peab olema tõendeid selle kohta, et liidu tootmisharule on põhjustatud kahju või dumpinguvastase tollimaksu parandav mõju on ohustatud. Neljandaks peab olema tõendeid dumpingu esinemise kohta (26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Maxcom vs. Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P ja C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punkt
, ja 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Maxcom vs. City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P ja C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, punkt
).
Alusmääruse artikli 13 sõnastusest ja ülesehitusest nähtub, et kõrvalehoidmise esinemise tuvastamiseks peavad asjaomased institutsioonid läbi viima igakülgse analüüsi, milles käsitletakse kõrvalehoidmise kui terviku uurimisega hõlmatud kolmandaid riike. Seevastu ei ole nad sellise kõrvalehoidmise tõendamiseks kohustatud analüüsima iga üksiku eksportiva tootja olukorda, kuivõrd seda peavad analüüsima need eksportivad tootjad ise selle määruse artikli 13 lõike 4 alusel esitatud taotlustes (26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Maxcom vs. Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P ja C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punkt
, ning 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Maxcom vs. City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P ja C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, punkt
).
Seega, vastavalt alusmääruse artikli 13 lõikele 1 tuvastavad Euroopa Liidu institutsioonid dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise esinemise kogu nimetatud kolmanda riigi suhtes, samas kui iga üksik eksportiv tootja peab tõendama, et tema individuaalse olukorra tõttu on põhjendatud selle määruse artikli 13 lõike 4 alusel tollimaksust vabastamine (26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Maxcom jt vs. Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P ja C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punkt
, ning 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Maxcom vs. City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P ja C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, punkt
).
Lisaks, nagu on meelde tuletanud kohtujurist Mengozzi oma ettepanekus liidetud kohtuasjades Maxcom jt vs. Chin Haur Indonesia (
C‑247/15 P, C‑253/15 P ja C‑259/15 P
,
EU:C:2016:712
, punktid
ja
), on alusmääruse artikli 13 lõike 1 teises lõigus (nüüd määruse 2016/1036 artikli 13 lõike 1 neljas lõik) ette nähtud mitteammendav loetelu eelmises lõigus nimetatud tavadest, protsessidest või toimingutest, mis hõlmavad muu hulgas „toote[, mille osas meetmeid kohaldatakse,] lähetamist läbi kolmandate riikide“ ja „lõikes 2 märgitud asjaoludel toimuvat osade kokkupanemist [liidus] või kolmandas riigis“. Nagu märgib õigesti komisjon oma 13. oktoobri 2017. aasta vastuses 22. septembri 2017. aasta menetlust korraldavale meetmele (vt eespool punktid 38 ja 39), on nimetatud artikli 13 lõike 1 teises lõigus loetletud meetmetest kõrvalehoidmise erinevad vormid seal esitatud ainult näitena, nagu tuleneb väljendist „muu hulgas“.
Sellest tuleneb, et piisab sellest, kui on tõendatud üksainus meetmetest kõrvalehoidmise viis, selleks et teine eespool punktis 53 mainitud tingimus oleks täidetud, mis ei takista siiski asjaomastel institutsioonidel tuvastada ka muid meetmetest kõrvalehoidmise vorme, kui nad leiavad, et neid esineb.
Kohaldamine käesolevale juhtumile
Vaidlustatud määrusest tuleneb, et komisjon kontrollis nelja eespool punktis 53 nimetatud tingimust Kambodžas tervikuna, enne kui esiteks rahuldati individuaalne tollimaksust vabastamise taotlus, mille esitasid kolm viiest koostööd teinud Kambodža äriühingust, ja teiseks jäeti rahuldamata taotlus, mille esitasid kaks ülejäänud äriühingut, sealhulgas hageja.
Mis esmalt puutub esimesse, kolmandasse ja neljandasse tingimusse, siis komisjon tuvastas, et need on täidetud, ning hageja ei ole seda vaidlustanud.
Mis seejärel puutub teise tingimusse, nimelt meetmetest kõrvalehoidmisse Kambodžas, see tähendab tava, protsessi või toimingu, millel ei ole piisavat nõuetekohast põhjendust või majanduslikku õigustust peale tollimaksu kehtestamise, esinemist, siis komisjon tuvastas, et esineb nii ümberlaadimist kui ka kokkupanekut, mis ei vasta alusmääruse artikli 13 lõikes 2 ette nähtud kriteeriumidele.
Tõepoolest nähtub vaidlustatud määruse põhjendustest 69–74, et ümberlaadimine Kambodžas tervikuna tuvastati ainult hageja isikliku olukorra põhjal. Siiski on oluline rõhutada, et komisjon juhtis samuti tähelepanu sellele, et Kambodžas toimuv kokkupanemine ei vasta alusmääruse artikli 13 lõikes 2 esitatud tingimustele kahe Kambodža äriühingu, sealhulgas hageja osas, nagu nähtub vaidlustatud määruse põhjendustest 75–88.
Järelikult, isegi siis, kui eeldada, et hageja ei ole seotud ümberlaadimisega – mis tähendaks ümberlaadimise puudumist Kambodžas tervikuna –, kehtib meetmetest kõrvalehoidmise tuvastamine selle riigi osas endiselt vaidlustatud määruse nende põhjenduste alusel, mis käsitlevad alusmääruse artikli 13 lõike 2 tingimustele mittevastavat kokkupanemist selles osas, mis puudutab vähemasti teist Kambodža äriühingut, kuna vaidlustatud määruses tema suhtes tehtud järeldused ei ole käesoleva kohtuvaidluse esemeks.
Esimene väide ei muuda seega kehtetuks vaidlustatud määruse tuvastust, et Kambodžas tervikuna esineb meetmetest kõrvalehoidmist alusmääruse artikli 13 lõike 1 tähenduses.
Siinkohal tuleb kontrollida, kas esimene väide on põhistatud osas, milles selle eesmärk on tõendada, et hageja ei tegele ümberlaadimisega.
Sellega seoses nähtub vaidlustatud määrusest, et komisjon jättis hageja tollimaksust vabastamise taotluse rahuldamata põhjendusel, et esineb nii ümberlaadimist kui ka kokkupanekut, mis ei vasta alusmääruse artikli 13 lõikele 2 tingimustele.
Oluline on rõhutada, et nagu tuleneb eespool punktis 55 meelde tuletatud kohtupraktikast, peab iga eksportiv tootja tõendama, et tema konkreetse olukorra tõttu on põhjendatud alusmääruse artikli 13 lõike 4 alusel tollimaksust vabastamine. Selle sätte kohaselt tuleb taotlustele „lisada tõendid“, et kui meetmetest kõrvalehoidmise tava kasutatakse või kõrvalehoidmise protsess või toiming toimub väljaspool liitu, võib vabastuse anda neile puudutatud isikutele, kes „tõe[nd]avad, et nad ei ole seotud ühegi tootjaga, kelle suhtes kohaldatakse meetmeid ja kelle osas on leitud, et nad ei ole seotud [nimetatud] artikli lõigetes 1 ja 2 määratletud meetmetest kõrvalehoidmisega“.
Järelikult on siis, kui tollimaksuvabastuse taotleja ei suuda tõendada, et tema konkreetse olukorra tõttu on põhjendatud nimetatud vabastuse andmine, näiteks seetõttu, et esinevad sellised asjaolud, mille alusel saab tuvastada ümberlaadimise esinemise, põhjendatud, et komisjon jätab selle vabastuse andmata.
Komisjon sedastas käesolevas asjas esiteks, et hageja oli jaanuaris 2014 alles alustanud oma tootmistegevust ja et ta ei olnud ise tootnud 27. jaanuaril 2014 Euroopa Liitu eksporditud jalgrataste raame, mille kohta esitati arve CI‑15295‑PM, ning hageja ei vaidle sellele väitele vastu.
Teiseks tuvastas komisjon arvet CI‑15295‑PM, millel on toodud Euroopa Liitu 27. jaanuari 2014 eksporditud jalgrataste arv ja tüübid, ning nende jalgrattaraamide ostuarvet viitenumbriga KYD‑CN‑F01, millest väidetavalt Euroopa Liitu eksporditud jalgrattad valmistati, omavahel võrreldes kaks vastuolu. Esiteks olid arve KYD‑CN‑F01 kohaselt Vietnami edasimüüjalt ostetud jalgrattaraamid terasest, samas kui arve CI‑15295‑PM kohaselt oli osa Euroopa Liitu eksporditud jalgrataste raamidest terasest ja osa alumiiniumist. Teiseks, kuigi arvelt KYD-CN-F01 nähtub, et see käib 26‑tolliste jalgrattaraamide kohta, olid Euroopa Liidus müüdud jalgrattad, mis olid arve CI‑15295‑PM esemeks, kolme erinevat mõõtu, s.o 26-, 24- ja 20‑tollised. Hageja ei vaidlusta seda, et need vasturääkivused on sisuliselt paikapidavad.
Kolmandaks annab Vietnami ametiasutuste poolt nimetatud jalgrattaraamide kohta väljastatud päritolusertifikaadi vorm A tunnistust esimesest vastuolust, kuna selles on mainitud ainult terasest jalgrattaraame.
Seega tuleb sedastada, et hageja esitatud asjaoludest ei ole võimalik tuletada, et ta sai väidetavalt Vietnamist ostetud jalgrattaraamidest toota Euroopa Liitu eksporditud jalgrattaid, mis olid arve CI-15295-PM esemeks.
Hageja üritab selgitada selliselt kindlakstehtud vastuolusid lihtsalt „veaga“, mille Vietnami tarnija olevat teinud. Selle väitega ei saa siiski nõustuda.
Tuleb nimelt märkida, et kõnealused vastuolud on seotud nii jalgrattaraamide materjalide kui ka mõõtudega, mis on iga jalgratta peamised tunnused, määrates jalgratta tüübi ja kvaliteedi ning selle hinna. Seega ei saa väita, et nii olulisi kõrvalekaldeid saab selgitada lihtsalt tarnija „veaga“, seda enam, et väidetav viga on korduv, olles seotud mitte ainult materjalide (teras või alumiinium), vaid ka jalgrattaraamide kolme erineva suurusega.
Lisaks on teatavad hageja poolt komisjoni seisukohtade esitamise ajal ning käesoleva menetluse käigus esitatud dokumendid ja teave äratanud põhjendatud kahtlusi seoses arve CI-15295-PM esemeks olevate jalgrataste Euroopa Liitu eksportimist ümbritsevate asjaoludega.
Seega leiab Üldkohus komisjoniga nõustudes esiteks, et arve CI-15295-PM, mis esitati, mida kontrolliti ja millest tehti koopia kohapealse kontrollkäigu ajal ning mis on esitatud lisas B 5, ei vasta sellele, mille hageja esitas käesoleva menetluse ajal lisas A 11 (lk 200). Sama kehtib ka pakkenimekirja kohta, mis on esitatud samas lisas A 11 (lk 201), mis ei ole täpne koopia kohapealse kontrollkäigu ajal esitatud loetelust.
Teiseks väidab hageja, et toll kontrollis asjaomaseid jalgrattaraame Vietnami ja Kambodža vahelise piiri ületamise käigus. Ei saa aga väita, et toll ei märganud, et nimetatud saadetis ei vasta asjaomase toote kirjeldusele päritolusertifikaadi vormis A ega ka arvel KYD-CN-F01, seda enam, et asjaomased vasturääkivused puudutavad nende osade peamisi tunnuseid, s.o nende raamide materjali ja mõõtmeid.
Kolmandaks tuleb sarnaselt komisjonile märkida, et tellimusleht, mille hageja esitas vastusena temale teatavaks tehtud seisukohtadele (vt lisa A 12, lk 231), ei sisalda hindu, mistõttu võib kahelda selle usaldusväärsuses. Hageja selgitab seoses sellega, et hindu ei ole märgitud seetõttu, et lõpliku hinna läbirääkimised tema Vietnami tarnijaga olid sel ajal, kui ta nimetatud tellimuslehe esitas, alles pooleli (repliigi punkt 43). Hageja kinnitab aga samas, et ta valis selle tarnija nimelt seetõttu, et tema „pakkumus oli kõige soodsam“ (repliigi punkt 45). Need selgitused on seega vastuolulised.
Neljandaks sedastas komisjon vaidlustatud määruse põhjenduses 71, et „rattaraamide muude tootmisetappide, nagu lõikamise, stantsimise, mulgustamise ega värvimise kohta ei esitatud mingeid tõendeid“. Kuigi hageja väidab oma hagiavalduses, et ostetud jalgrattaraame töödeldi tema tehases ekspordivalmis jalgratasteks, ei kujuta see endast mingit tõendit asjaomaste jalgrattaraamide erinevate tootmisetappide kohta. Kui talle selle kohta kohtuistungil küsimus esitati, kinnitas hageja, et ta ei ole selliseid tõendeid esitanud, mida komisjon vaidlustatud määruse põhjenduses 71 ka märkis.
Viiendaks on kindel, et hageja ei ole esitanud päritolusertifikaadi vormi A Euroopa Liitu eksporditud jalgrataste kohta, mis on arve CI-15295-PM esemeks.
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et komisjon võis ilma, et ta oleks teinud ilmselget hindamisviga, leida, et arvestades olukorda hageja tehases jaanuaris 2014, igasuguste tõendite puudumist jalgrattaraamide tootmise muude etappide kohta ning igasuguste muude usutavate selgituste puudumist, on 1099 Kreekasse eksporditud jalgratta puhul toimunud ümberlaadimine ja need olid pärit Hiinast, kuna neid ei olnud võimalik kokku panna jalgrattaraamidest, mis ei vastanud nende peamistele tunnustele.
Seoses sellega ei heida hageja komisjonile ette, et ta asus „automaatselt“ seisukohale, et Euroopa Liitu eksporditud ja arve CI-15295-PM esemeks olevate jalgrataste puhul toimus ümberlaadimine ja need olid pärit Hiinast.
Nimelt tuleb eespool punktis 55 meelde tuletatud kohtupraktika kohaselt igal üksikul eksportijast tootjal tõendada, et tema konkreetse olukorra tõttu on põhjendatud alusmääruse artikli 13 lõike 4 alusel tollimaksust vabastamine. Eespool punktides 68–80 esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb aga asuda seisukohale, et hagejal ei ole õnnestunud tõendada, et ta tootis nimetatud jalgrattad Vietnami päritolu jalgrattaraamidest.
Lisaks nähtub vaidlustatud määruse põhjendusest 72 ja hageja poolt tabelis F 2 esitatud teabest, et ta importis aruandeperioodil suure osa jalgrattaosadest Hiina jalgrattatootjatelt ja jalgrattaosade tootjatelt, kellega tal olid kaubanduslikud suhted (vt eespool punkt 11). Neil asjaoludel, ning kuna muid usaldusväärsete tõenditega põhistatud usutavaid selgitusi ei ole, võis komisjon, ilma et ta oleks õigusnormi rikkunud, asuda seisukohale, et Euroopa Liitu eksporditud ning arve CI-15295-PM esemeks olevate jalgrataste puhul toimus ümberlaadimine ja need olid pärit Hiinast.
Sellest järeldusest piisab, et tõendada, et hageja ei vastanud alusmääruse artikli 13 lõikes 4 ette nähtud tingimustele ja et komisjon jättis seega põhjusega tema tollimaksust vabastamise taotluse rahuldamata.
Nimelt esiteks, nagu tuleneb eespool punktist 57, piisab ainult ühest meetmetest kõrvalehoidmise viisist, selleks et tõendada, et tollimaksust vabastamise taotleja tegeleb meetmetest kõrvalehoidmisega selle sätte tähenduses.
Teiseks tõdeb Üldkohus, et käsitletav ümberlaadimine puudutab ainult 1099 jalgratta eksporti Euroopa Liitu, mille kohta on väljastatud arve CI‑15295‑PM, nagu pooled oma vastustes menetlust korraldavate meetmete raames esitatud küsimustele kinnitasid. Alusmääruse artikli 13 lõige 4 kehtestab siiski asjaomasele tootjale kohustuse tõendada, et „ta ei tegele kõrvalehoidmisega“. Selles sättes ei ole aga kehtestatud ei koguselisi tingimusi ega omaduslikke nõudeid selle tegevuse osas. Eeskätt ei nõua see säte, et nimetatud tegevus oleks tuvastatud iga eksporditoimingu puhul Euroopa Liitu aruandeperioodil.
Lisaks tuleb sedastada, et käesolevas asjas kujutab see eksport, mis ei ole vähese tähtsusega, endast komisjoni hinnangul 18% hageja kogu ekspordist Euroopa Liitu aruandeperioodil.
Järelikult, kuna komisjon asus põhjendatult seisukohale, et hageja kasutas sellist ümberlaadimist, isegi kui see kehtib ainult eespool punktis 86 mainitud impordi puhul, võis ta ilma, et ta oleks õigusnormi rikkunud, tema tollimaksust vabastamise taotluse tagasi lükata. Seega tuleb esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
[…]
Esitatud põhjendustest lähtudes tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (seitsmes koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd‑lt.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 19. aprillil 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
)	Esitatud on üksnes käesoleva kohtuotsuse punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.