CELEX: 62017CJ0110
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Laisvas kapitalo judėjimas
SESV 63 straipsnis
EEE susitarimo 40 straipsnis
Belgijos gyventojams taikomas pajamų mokestis
Pajamų iš nekilnojamojo turto nustatymas
Dviejų skirtingų apskaičiavimo metodų taikymas, nelygu, kur yra nekilnojamasis turtas
Apskaičiavimas remiantis kadastrine verte, kiek tai susiję su Belgijoje esančiu nekilnojamuoju turtu
Apskaičiavimas remiantis realia nuomos verte, kiek tai susiję su kitoje Europos Sąjungos ar Europos ekonominės erdvės (EEE) valstybėje narėje esančiu nekilnojamuoju turtu
Skirtingas požiūris
Laisvo kapitalo judėjimo apribojimas

Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad palikdama galioti nuostatas, pagal kurias vertinant pajamas iš nekilnojamojo turto, kuris nenuomojamas arba nuomojamas fiziniams asmenims, jo nenaudojantiems profesinei veiklai, arba juridiniams asmenims, leidžiantiems šiuo turtu naudotis fiziniams asmenims privačiais tikslais, apmokestinamoji vertė yra apskaičiuojama remiantis kadastrine verte, kiek tai susiję su nacionalinėje teritorijoje esančiu nekilnojamuoju turtu, ir remiantis realia nuomos verte, kiek tai susiję su užsienyje esančiu nekilnojamuoju turtu, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 63 straipsnį ir 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo (
OL L 1, 1994, p. 3
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3; toliau – EEE susitarimas) 40 straipsnį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
EEE susitarimo 40 straipsnyje nurodyta:
„Pagal šio Susitarimo nuostatas Susitariančiosios Šalys tarpusavyje netaiko jokių kapitalo, priklausančio [Europos bendrijos (EB)] valstybėse narėse ar [Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA)] valstybėse gyvenantiems asmenims, judėjimo apribojimų, taip pat nediskriminuoja dėl šalių pilietybės ar gyvenamosios vietos arba dėl vietos, kurioje kapitalas yra investuotas. Šiam straipsniui įgyvendinti reikalingos nuostatos pateikiamos XII priede.“
Belgijos teisė
Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992
(1992 m. Pajamų mokesčio kodeksas, toliau – PML 92) 7 straipsnyje numatyta:
„1   dalis. Pajamos iš nekilnojamojo turto:
1)
nenuomojamo nekilnojamojo turto atveju:
a)
kai turtas yra Belgijoje:
–
kadastrinės pajamos, kai kalbama apie nepastatytą nekilnojamąjį turtą, inventorių ir įrenginius, kurie dėl savo pobūdžio ar paskirties yra nekilnojamieji arba skirti gyventi, kaip nurodyta 12 straipsnio 3 dalyje,
–
kadastrinės pajamos, padidintos 40 %, kai kalbama apie kitokį turtą;
b)
kai turtas yra užsienyje: nuomos vertė;
2)
nuomojamo nekilnojamojo turto atveju:
a)
kai Belgijoje esantis turtas nuomojamas fiziniam asmeniui, kuris jo viso ar jo dalies nenaudoja profesinei veiklai:
–
kadastrinės pajamos, kai kalbama apie nepastatytą nekilnojamąjį turtą, inventorių ir įrenginius, kurie dėl savo pobūdžio ar paskirties yra nekilnojamieji,
–
kadastrinės pajamos, padidintos 40 %, kai kalbama apie kitokį turtą;
<…>
b bis)
kadastrinės pajamos, padidintos 40 %, kai kalbama apie pastatytą nekilnojamąjį turtą, kuris nuomojamas juridiniam asmeniui (ne bendrovei), siekiant leisti juo naudotis:
–
fiziniam asmeniui vien su tikslu jame apsigyventi;
<…>
d)
visa nuomos suma ir su nuoma susijusi nauda, kai kalbama apie užsienyje esantį nekilnojamąjį turtą;
<…>“
Šio kodekso 12 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Nepakenkiant nekilnojamojo turto mokesčio rinkimui, nuo mokesčių atleidžiamos kadastrinės pajamos už gyvenamąjį būstą, kuriame mokesčių mokėtojas gyvena ir kuris jam priklauso <…>
<…>
Kai mokesčių mokėtojas gyvena [Europos ekonominės erdvės (EEE)] valstybėje narėje esančiame būste ir yra jo savininkas <…> šioje dalyje numatytas atleidimas nuo mokesčių taikomas šio būsto nuomos vertei <…>“
Minėto kodekso 13 straipsnyje nustatyta:
„Kiek tai susiję su nekilnojamojo turto nuomos verte, jo nuomos mokesčiu ir su jo nuoma susijusia nauda, neto pajamos gaunamos iš bruto pajamų atėmus tokias priežiūros ir remonto išlaidas:
–
40 %, kai kalbama apie pastatytą nekilnojamąjį turtą, inventorių ir įrenginius, kurie dėl savo pobūdžio ar paskirties yra nekilnojamieji <…>,
–
10 %, kai kalbama apie nepastatytą nekilnojamąjį turtą.“
To paties kodekso 155 straipsnyje nurodyta:
„Apskaičiuojant mokestį atsižvelgiama į pagal tarptautinius susitarimus dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo nuo mokesčio atleidžiamas pajamas ir jis proporcingai sumažinamas atsižvelgiant į tai, kokią visų pajamų dalį sudaro nuo mokesčio atleistos pajamos.
<…>“
PML 92156 straipsnyje numatyta:
„Per pusę sumažinama mokesčio dalis, proporcingai atitinkanti:
1)
pajamas iš užsienyje esančio nekilnojamojo turto;
<…>“
Šio kodekso 251 straipsnyje nurodyta:
„Laikantis Karaliaus nustatytų sąlygų, nekilnojamojo turto mokestį turi mokėti apmokestinamo turto savininkas, turėtojas, ilgalaikis nuomininkas, užstatymo teisės turėtojas ar uzufruktorius.“
To paties kodekso 471 straipsnyje numatyta:
„1   dalis. Turi būti nustatytos kadastrinės pajamos iš viso pastatyto ir nepastatyto nekilnojamojo turto, taip pat iš inventoriaus ir įrenginių, kurie dėl savo pobūdžio ar paskirties yra nekilnojamieji.
2   dalis. Kadastrinės pajamos – tai vidutinės įprastos neto pajamos per metus.
<…>“
PML 92 administraciniame komentare numatyta:
„13/7
Vis dėlto iš nuomos vertės, apie kurią kalbama 13/6 dalies 1 punkte, taip pat iš nuomos mokesčio ir su nuoma susijusios naudos, apie kuriuos kalbama 13/6 dalies 2 punkte, prieš juos sumažinant 60 % ar 90 %, turi būti atimti užsienyje taikomi mokesčiai, dėl kurių sumažėjo pajamos iš atitinkamo nekilnojamojo turto (išskyrus mokesčius, užsienyje taikomus visoms pajamoms, nustatomoms taikant fiksuotą vertę remiantis preziumuojamomis pajamomis iš šio turto).
13/8
Nuomos vertę sudaro vidutinis metinis bruto nuomos mokestis, kuris nuomos atveju turėjo būti renkamas per mokestinį laikotarpį tiek kaip pats nuomos mokestis, tiek kaip išlaidos, kurias turi dengti nuomininkas <…> pagal šalies tradicijas turto srityje.
Deklaruojamai nuomos vertei pagrįsti savininkas mokesčių tikrintojo prašymu turi pateikti visus reikiamus pagrindžiančius dokumentus, kaip antai turto įsigijimo aktus, teisių perėmimo deklaracijas, dokumentus, susijusius su turtui ir asmenims taikomais mokesčiais. Tikrinant šią sumą prireikus galima tirti kompetentingus teisių perėmėjus.
<…>“
PML 92 administracinio komentaro 13/8 dalis buvo papildyta 2016 m. birželio 29 d. aplinkraščiu
AGFisc
Nr. 22/2016 (Nr. Ci.704.681):
„Į fiktyvias pajamas iš šio nekilnojamojo turto, kurias aiškiai įrodo arba nustato užsienio institucija, gali būti atsižvelgta kaip į nuomos vertę. Mokesčių mokėtojas šią vertę gali, tačiau neprivalo, naudoti šioms pajamoms iš nekilnojamojo turto nustatyti. Tokiu atveju dokumentas, kuriuo remiantis tokia vertė nustatoma, yra pagrindžiamasis įrodymas (pranešimas apie mokesčio dydį, turto mokestis ir t. t.).
Ši vertė, be kita ko, gali būti:
–
apskaičiuotas bruto nuomos mokestis už šį turtą, į kurį šalyje atsižvelgiama nustatant mokesčius,
–
bruto nuomos mokestis, nustatomas kaip fiksuota vertė, į kurią šalyje atsižvelgiama nustatant mokesčius (pvz., bruto nuomos vertė, nustatyta remiantis referencinėmis dalimis),
–
apmokestinamos pajamos iš šio nekilnojamojo turto, į kurias šalyje atsižvelgiama apskaičiuojant pajamų mokestį.
Pagrindžiamajame dokumente nurodyta suma gali būti sumažinta (išlaidos, atleidimai nuo mokesčių ar sumažinimai, kurie remiantis užsienyje taikomais teisės aktais, pavyzdžiui, buvo atimti). Prireikus prie pagrindžiamajame dokumente nurodytos sumos turi būti pridėtos išlaidos, atleidimai nuo mokesčių ar sumažinimai, kad nustatant nuomos vertę būtų atsižvelgta į bruto sumą.“
Ikiteisminė procedūra
2007 m. lapkričio 7 d. oficialiajame pranešime Komisija pažymėjo, kad Belgijos mokesčių nuostatos, susijusios su pajamomis iš užsienyje esančio nekilnojamojo turto (toliau – ginčijamos nuostatos), gali būti nesuderinamos su įsipareigojimais, kylančiais iš SESV 63 straipsnio ir EEE susitarimo 40 straipsnio. Šį nesuderinamumą esą lemia skirtingos apmokestinamų pajamų nustatymo sąlygos, nelygu, ar nekilnojamasis turtas yra Belgijoje, ar kitoje valstybėje. Pastaruoju atveju, apmokestinant Belgijos gyventojų pajamas, pajamos iš nekilnojamojo turto vertinamos ne taip palankiai kaip pajamos iš Belgijoje esančio nekilnojamojo turto. Laikantis tokio skirtingo požiūrio, gali būti apribotas laisvas kapitalo judėjimas. 2008 m. kovo 17 d. raštu Belgijos Karalystė atmetė šiuos kaltinimus.
2009 m. birželio 26 d. papildomame oficialiajame pranešime Komisija nurodė, kad pateikti kaltinimai buvo susiję su pajamomis tiek iš pastatyto nekilnojamojo turto, tiek iš nepastatyto nekilnojamojo turto. 2009 m. lapkričio 16 d. raštu Belgijos Karalystė patvirtino savo pirminę poziciją.
2012 m. kovo 26 d. Komisija pateikė motyvuotą nuomonę. 2012 m. spalio 9 d. rašte Belgijos Karalystė nurodė, kad sutinka su Komisijos pozicija, ir įsipareigojo parengti įstatymo, kuriuo būtų pašalintas pažeidimas, projektą.
Komisija sustabdė pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, atsižvelgdama į tai, kad 2013 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismui buvo pateiktas prejudicinis klausimas dėl Prancūzijoje esančio nekilnojamojo turto apmokestinimo Belgijoje; šis teismas 2014 m. rugsėjo 11 d. priėmė Sprendimą Verest ir Gerards (
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
).
To sprendimo 34 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad SESV 63 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis valstybės narės teisės nuostatas, susijusias su šioje valstybėje gyvenančių asmenų pajamų apmokestinimu, jeigu dėl jų tuo metu, kai taikoma susitarime dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo įtvirtinta progresinių mokesčių išlyga, didesnis pajamų mokesčio tarifas nustatomas vien dėl to, kad pajamų iš nekilnojamojo turto nustatymo tvarka lemia tai, jog pajamos, gaunamos iš kitoje valstybėje narėje esančio nenuomojamo nekilnojamojo turto, įvertinamos suma, kuri yra didesnė už pajamas, gaunamas už tokį turtą, esantį pirmojoje valstybėje narėje. Be to, jis manė, kad būtent nacionalinis teismas turi patikrinti, ar atitinkamos nuostatos turėjo tokį poveikį.
Atsižvelgdama į šį sprendimą Komisija nusprendė tęsti pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, pateikdama ieškinį Teisingumo Teismui.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
Komisija teigia, kad Belgijos Karalystė pažeidė SESV 63 straipsnį ir EEE susitarimo 40 straipsnį, kai apskaičiuodama pajamų mokestį taikė PML 92 7 ir 13 straipsnių nuostatas, siejamas su šio kodekso administracinio komentaro 13/7 ir 13/8 dalimis, pagal kurias pajamos iš nekilnojamojo turto, kuris nenuomojamas arba nuomojamas fiziniams asmenims, jo nenaudojantiems profesinei veiklai, arba juridiniams asmenims, leidžiantiems šiuo turtu naudotis fiziniams asmenims privačiais tikslais, nustatomos remiantis fiksuota verte, kiek tai susiję su Belgijoje esančiu turtu, ir realia nuomos verte arba faktiniu nuomos mokesčiu, kiek tai susiję su kitoje Europos Sąjungos ar EEE valstybėje narėje esančiu turtu.
Fiksuotą vertę sudaro nekilnojamojo turto kadastrinė vertė, atėmus priežiūros ir remonto išlaidas, nustatomas taikant fiksuotą dydį. Ji taikoma tik Belgijoje esančiam nekilnojamajam turtui, nesvarbu, ar jis nuomojamas, ar ne.
Kiek tai susiję su kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje esančiu nekilnojamuoju turtu, reikia skirti nuomojamą nekilnojamąjį turtą nuo nenuomojamo. Pirmuoju atveju apmokestinamoji suma apskaičiuojama remiantis gautu nuomos mokesčiu, o antruoju atveju ji apskaičiuojama remiantis realia nekilnojamojo turto nuomos verte. Abiem atvejais iš taip gautos vertės atimami, pirma, valstybei, kurios teritorijoje yra nekilnojamasis turtas, sumokėti mokesčiai ir, antra, priežiūros ir remonto išlaidos, nustatomos taikant fiksuotą dydį.
Nesant Belgijos Karalystės ir valstybės, kurioje yra nekilnojamasis turtas, sudaryto susitarimo dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, iš šio turto gautos pajamos apmokestinamos Belgijoje, taikant 50 % sumažinimą. Kita vertus, jei tokia sutartis sudaryta, į šias pajamas, nors jos ir neapmokestinamos Belgijoje, atsižvelgiama siekiant nustatyti nuo mokesčių neatleistoms pajamoms taikytiną mokesčio normą.
Šiuo aspektu Komisija teigia, kad Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinė vertė, nepaisant jos indeksavimo, padidinimų ir koregavimų nuo 1997 m., vis dar yra mažesnė už šio turto realią nuomos vertę ir faktinį nuomos mokestį.
Tai lemia skirtingą požiūrį Belgijos gyventojų, turinčių nekilnojamojo turto kitose nei Belgija Sąjungos ir EEE valstybėse narėse, nenaudai, o tai gali šiuos asmenis atgrasyti nuo savo kapitalo investavimo į tokį nekilnojamąjį turtą ir apriboti laisvą kapitalo judėjimą.
Be to, Komisija mano, kad 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimas Verest ir Gerards (
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
) patvirtina, jog pagal susitarimus dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, remiantis progresinių mokesčių išlyga, pats atsižvelgimas į neapmokestinamas pajamas, siekiant nustatyti pajamoms, kurios nėra atleistos nuo mokesčių, taikytiną mokesčių normą, gali būti nenaudingas mokesčių mokėtojui, nes tai lemia didesnę mokesčių normą nei ta, kuri būtų taikoma, jei turtas būtų Belgijoje.
Galiausiai Komisija pažymi, kad atsakydamos į oficialiuosius pranešimus Belgijos valdžios institucijos teigė, jog aplinkraščiu
AGFisc
Nr. 22/2016 sušvelnino mokesčių sistemą, leisdamos atsižvelgti į vertę, nustatytą kitos valstybės, kurios teritorijoje yra Belgijos gyventojui priklausantis nekilnojamasis turtas, valdžios institucijų, o ne į realią nuomos vertę. Vis dėlto šis sušvelninimas yra susijęs tik su nenuomojamu turtu, nėra teisiškai privalomas Belgijos mokesčių institucijoms ir numatytas aplinkraštyje, kurio teisinė galia yra mažesnė už PML 92 nuostatas. Be to, užsienio valdžios institucijų mokesčių tikslais apskaičiuota nuomos vertė nėra visada mažesnė už realius nuomos mokesčius, taikomus nekilnojamojo turto rinkoje.
Belgijos Karalystė neginčija, kad pajamų iš nekilnojamojo turto apskaičiavimo metodai skiriasi, nelygu, ar šis turtas yra Belgijos teritorijoje, ar ne. Vis dėlto ji tvirtina, kad iš 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Verest ir Gerards (
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
,
punktas) matyti, jog galima taikyti skirtingus pajamų iš nekilnojamojo turto apskaičiavimo metodus, jei užtikrinamos judėjimo laisvės. Tai galima pasakyti apie Belgijos teisės normas, pagal kurias Belgijos mokesčių mokėtojui, turinčiam nekilnojamojo turto kitos valstybės teritorijoje, nebūtinai bus taikomi didesni mokesčiai.
Šiuo aspektu Belgijos Karalystė nurodo, kad Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinė vertė, kaip ir kitoje valstybėje esančio nekilnojamojo turto nuomos vertė, nustatoma remiantis nuomos mokesčio, kuris galėtų būti gautas, apskaičiavimu atsižvelgiant į įvairius elementus, kaip antai turto amžių ir nuomos mokesčių dydį vietinėje nuomos rinkoje. Atsižvelgiant į šių elementų kadastrinę vertę ir realią nuomos vertę, skirtumas gali būti didesnis ar mažesnis.
Žinoma, kadastrinė vertė yra nustatyta seniai, todėl ji paprastai daug mažesnė už realią nuomos vertę. Vis dėlto kadastrinė vertė kiekvienais metais indeksuojama, atsižvelgiant į vartotojų kainų indekso kitimą, ir padidinama 40 %.
Be to, Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinės vertės ir realios nuomos vertės skirtumas nereiškia, kad skiriasi Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinė vertė ir kitoje valstybėje esančio panašaus turto reali nuomos vertė. Šiuo aspektu Belgijos Karalystė teigia, kad nekilnojamojo turto kaina Sąjungos ir EEE valstybėse narėse gali labai skirtis. Kai kuriose valstybėse narėse nuomos mokesčiai gali būti mažesni už taikomus Belgijoje.
Konkrečiai kalbėdama apie turtą, kuris Belgijoje neapmokestinamas pagal susitarimą dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, Belgijos Karalystė tvirtina: kadangi Belgijoje apmokestinamoms pajamoms taikoma mokesčių norma progresyviai didėja laipteliais, atsižvelgimas į pajamas iš užsienyje esančio nekilnojamojo turto pagal progresinių mokesčių išlygą nebūtinai turi poveikį mokesčių normai, taikytinai kitoms Belgijoje apmokestinamoms pajamoms. Taip būtų tik tuo atveju, jei dėl galimo pervertinimo mokesčių mokėtojo pajamos patektų į aukštesnį mokesčių skalės laiptelį. Kaip matyti iš 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Verest ir Gerards (
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
,
punktas), nacionalinis teismas, turintis kompetenciją patikrinti, ar gali būti taikoma didesnė mokesčių norma, turi išnagrinėti kiekvieną konkretų atvejį.
Be to, atsižvelgiant į pajamas iš užsienyje esančio nekilnojamojo turto, siekiant nustatyti Belgijoje apmokestinamoms pajamoms taikytiną mokesčių normą, reikia skirti nuomojamą ir nenuomojamą nekilnojamąjį turtą.
Nenuomojamo turto atveju Belgijos mokesčių mokėtojai turi aplinkraštyje
AGFisc
Nr. 22/2016 numatytą teisę savo mokesčių deklaracijoje nurodyti „bruto nuomos vertę“, nustatomą valstybės, kurios teritorijoje yra jų nekilnojamasis turtas, mokesčių institucijos. Vis dėlto šis aplinkraštis mokesčių mokėtojams sukelia teisėtų lūkesčių, ir tai
cour d’appel d’Anvers
(Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija) pripažino 2015 m. birželio 2 d. byloje
Verest & Gerards prieš Belgijos valstybę
.
Kadangi tam tikros Sąjungos ir EEE valstybės narės neapskaičiuoja pajamų iš nenuomojamo nekilnojamojo turto, šio turto nuomos vertę turi nustatyti mokesčių mokėtojas. Tačiau, atsižvelgiant į pragyvenimo lygį šiose valstybėse ir jose paprastai taikomus nuomos mokesčius, ši apskaičiuota suma nebūtinai bus didesnė už Belgijoje esančio panašaus turto kadastrinę vertę.
Kiek tai susiję su nuomojamu nekilnojamuoju turtu, pažymėtina, kad mokesčiai, didesni už taikomus turtui, esančiam kitose Sąjungos ir EEE valstybėse narėse nei Belgijos Karalystė, gali būti taikomi, tik jei įvykdytos trys sąlygos, t. y. pirma, jei nuomos mokestis ir nauda didesni už Belgijoje esančio panašaus nekilnojamojo turto kadastrinę vertę, antra, jei Belgijos mokesčių mokėtojas turi kitų Belgijoje apmokestinamų pajamų ir, trečia, jei atsižvelgimas į pajamas iš nekilnojamojo turto lemia tai, kad patenkama ant aukštesnio mokesčių skalės laiptelio.
Be to, Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinė vertė priartėja prie pajamų iš kitoje valstybėje, ne Belgijos Karalystėje, esančio nekilnojamojo turto sumos, iš šių pajamų atėmus užsienyje sumokėtus mokesčius ir 40 % priežiūros bei remonto išlaidų. Vis dėlto dėl šių išlaidų Belgijos Karalystė pripažįsta, kad Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinė vertė taip pat mažinama tokia pačia fiksuota išlaidų dalimi.
Be to, Belgijos Karalystė tvirtina, kad pajamas iš Belgijoje esančio nekilnojamojo turto apima pajamos, kurios bendrai apmokestinamos fizinių asmenų pajamų mokesčiu ir kurioms prieš tai taikomas nekilnojamojo turto mokestis, o tai yra atskiras turto mokestis. Todėl, nors tuo atveju, kai nekilnojamasis turtas yra kitoje valstybėje, į pajamas iš šio turto atsižvelgiama tik siekiant nustatyti Belgijoje apmokestinamoms pajamoms taikytiną mokesčių normą, pajamos iš Belgijoje esančio nekilnojamojo turto ne tik lemia taikytiną mokesčių normą, bet jos taip pat apmokestinamos du kartus. Taigi Belgijos gyventojai, turintys nekilnojamojo turto Belgijoje, apskritai moka daugiau mokesčių už Belgijos gyventojus, turinčius nekilnojamojo turto kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirminės pastabos
Savo ieškinyje Komisija kaltina Belgijos Karalystę tuo, kad ši pakenkė laisvam kapitalo judėjimui, numatytam SESV 63 straipsnyje ir EEE susitarimo 40 straipsnyje, kai numatė mažiau palankius mokesčius Belgijos gyventojams, turintiems nekilnojamojo turto kitos Sąjungos ar EEE valstybės narės nei Belgijos Karalystė teritorijoje.
Kiek Belgijos Karalystė remiasi aplinkraščiu
AGFisc
Nr. 22/2016, kuriuo, anot šios valstybės narės, siekiama ginčijamas nuostatas suderinti su SESV 63 straipsniu ir EEE susitarimo 40 straipsniu, pakanka priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją tai, ar įsipareigojimai nebuvo įvykdyti, reikia vertinti atsižvelgiant į ginčijamą situaciją, susiklosčiusią pasibaigus motyvuotoje nuomonėje nustatytam terminui, ir kad Teisingumo Teismas neatsižvelgia į vėliau įvykusius pasikeitimus (2015 m. spalio 29 d. Sprendimo Komisija / Belgija,
C‑589/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2015:736
,
punktas).
Kadangi, kaip matyti iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos, šis terminas pasibaigė 2012 m. kovo 26 d., nereikia atsižvelgti į Belgijos Karalystės argumentus, susijusius su šiuo 2016 m. birželio 29 d. aplinkraščiu.
Dėl laisvo kapitalo judėjimo apribojimo
Reikia priminti, kad tarp pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį draudžiamų priemonių, kaip laisvo kapitalo judėjimo apribojimų, yra visos tos, kurios atgraso vienos valstybės narės gyventojus investuoti į nekilnojamąjį turtą kitose valstybėse narėse (2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Verest ir Gerards,
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju PML 92 7 ir 13 straipsniuose, siejamuose su šio kodekso administracinio komentaro 13/7 ir 13/8 dalimis, numatyta, kad pajamos iš nekilnojamojo turto, kuris nenuomojamas arba nuomojamas fiziniams asmenims, jo nenaudojantiems profesinei veiklai, arba juridiniams asmenims, leidžiantiems šiuo turtu naudotis fiziniams asmenims privačiais tikslais, nustatomos remiantis fiksuota verte, kiek tai susiję su Belgijoje esančiu turtu, ir realia nuomos verte arba faktiniu nuomos mokesčiu, kiek tai susiję su kitoje valstybėje esančiu turtu.
Belgijoje esančio nekilnojamojo turto fiksuotą vertę sudaro jo kadastrinė vertė, nustatyta 1975 m. sausio 1 d. remiantis įprastos neto nuomos vertės apskaičiavimu pagal nuomos mokesčius, kuriuos tą dieną būtų buvę galima gauti, jei šis turtas būtų išnuomotas.
Be to, neginčytina, kad nuo 1991 m. Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinei vertei taikomas padidinimo koeficientas, kuris keičiamas kiekvienais metais, atsižvelgiant į vartotojų kainų indeksą. Taip pat nuo 1994 m. pastatyto nekilnojamojo turto kadastrinei vertei taikomas padidinimas: 1995 m. jis buvo 25 %, o nuo 1997 m. – 40 %.
Nekilnojamojo turto reali nuomos vertė – tai vidutinis metinis bruto nuomos mokestis, kurį nuomos atveju būtų galima gauti. Ji naudojama siekiant nustatyti pajamas iš nenuomojamo nekilnojamojo turto, esančio kitoje valstybėje nei Belgijos Karalystė.
Belgijos Karalystė neginčija to, kad Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinė vertė yra mažesnė už faktinį šio turto nuomos mokestį ar jo realią nuomos vertę. Šiuo aspektu iš Komisijos ieškinio matyti, kad apskritai nuo 1975 m. nekilnojamojo turto kainos didėjo visuose Belgijos regionuose, lemdamos atitinkamą nuomos mokesčių didėjimą, ir kad Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinės vertės indeksavimas ir didinimas nebuvo pakankami, kad ši vertė priartėtų prie nuomos mokesčių, kuriuos buvo galima gauti Belgijos nuomos rinkoje, sumos.
Žinoma, kaip teisingai pažymi Belgijos Karalystė, šis Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinės vertės ir realios nuomos vertės skirtumas nebūtinai reiškia, kad pajamos iš kitoje valstybėje nei Belgijos Karalystė esančio nekilnojamojo turto yra didesnės už Belgijos teritorijoje esančio panašaus turto kadastrinę vertę. Negalima atmesti, kad kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje taikomi nuomos mokesčiai yra mažesni už taikomus Belgijoje.
Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 42–44 punktų, pajamos iš Belgijoje ar kitur esančio nekilnojamojo turto, į kurias atsižvelgia Belgijos mokesčių institucijos, galiausiai apskaičiuojamos remiantis nuomos mokesčiais, kuriuos galima gauti už nekilnojamąjį turtą, ir tai Belgijos Karalystė patvirtina Teisingumo Teismui pateiktose pastabose.
Taigi siekiant nustatyti, ar skirtingas pajamų iš nekilnojamojo turto vertinimas – nelygu, ar turtas yra Belgijoje, ar kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje – reiškia skirtingą požiūrį, reikia palyginti kadastrinę vertę, nuomos vertę ir nuomos mokesčius, kuriuos iš tiesų galima gauti nuomos rinkoje.
Šiuo aspektu iš to, kas išdėstyta šio sprendimo 41–45 punktuose, matyti, kad, pirma, Belgijoje esančio nekilnojamojo turto kadastrinė vertė yra mažesnė už nuomos mokesčius, kuriuos galima gauti Belgijos nuomos rinkoje, ir kad, antra, reali nekilnojamojo turto nuomos vertė iš principo atitinka vidutinį metinį bruto nuomos mokestį, kurį nuomos atveju būtų galima gauti. Tuo remiantis darytina išvada, kad, taikant skirtingą pajamų iš nekilnojamojo turto vertinimą, nelygu valstybė, kurios teritorijoje yra šis turtas, pajamos iš nekilnojamojo turto, esančio kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje nei Belgijos Karalystė, yra pervertinamos, palyginti su pajamomis iš Belgijoje esančio nekilnojamojo turto.
Be to, kaip pažymi Komisija, atsižvelgiant į šio pervertinimo dydį, tai, kad kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje nei Belgijos Karalystė esančio nekilnojamojo turto reali nuomos vertė sumažinama suma, kuri lygi mokesčiams, šioje pirmoje valstybėje taikytiems pajamoms iš šio nekilnojamojo turto, nelemia nuomos vertės ir kadastrinės vertės esminio supanašėjimo.
Kadangi Belgijos Karalystė naudojasi įgaliojimais apmokestinti pajamas iš nuomojamo ir nenuomojamo nekilnojamojo turto, esančio kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje nei Belgijos Karalystė, iš šio pajamų iš tokio turto pervertinimo matyti, kad nustatyta apmokestinamoji vertė yra didesnė, nei ji būtų tuo atveju, jei nustatant šių pajamų dydį būtų naudojama vertė, analogiška Belgijoje esančio turto kadastrinei vertei, numatytai ginčijamose nuostatose.
Kai yra sudaryti susitarimai dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, kuriuose numatyta progresinių mokesčių išlyga, pajamos iš kitoje valstybėje esančio nekilnojamojo turto neapmokestinamos Belgijoje. Vis dėlto į jas atsižvelgiama taikant progresinių mokesčių taisyklę, kai apskaičiuojamas likusiai mokesčių mokėtojo Belgijoje apmokestinamų pajamų daliai taikytinas mokestis (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Verest ir Gerards,
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
,
ir
punktus). Tokiu atveju pajamų iš kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje nei Belgijos Karalystė esančio turto pervertinimas gali lemti didesnės mokesčių normos taikymą, ir tai Belgijos Karalystė pripažįsta Teisingumo Teismui pateiktose pastabose.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, jog ginčijamos nuostatos, kuriose numatyta, kad pajamos iš nekilnojamojo turto, kuris nenuomojamas arba nuomojamas fiziniams asmenims, jo nenaudojantiems profesinei veiklai, arba juridiniams asmenims, leidžiantiems šiuo turtu naudotis fiziniams asmenims privačiais tikslais, nustatomos remiantis fiksuota verte, kiek tai susiję su Belgijoje esančiu turtu, ir realia nuomos verte arba faktiniu nuomos mokesčiu, kiek tai susiję su kitoje valstybėje esančiu turtu, lemia skirtingą požiūrį, kuris gali atgrasyti Belgijos gyventojus nuo investavimo į nekilnojamąjį turtą kitose Sąjungos ar EEE valstybėse narėse nei Belgijos Karalystė.
Taigi šiomis nuostatomis apribojamas laisvas kapitalo judėjimas, o tai iš principo draudžiama pagal SESV 63 straipsnį.
Dėl laisvo kapitalo judėjimo apribojimo pateisinimo pagal SESV 65 straipsnį
Remiantis suformuota jurisprudencija, reikia skirti pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktą leidžiamą skirtingą vertinimą nuo pagal SESV 65 straipsnio 3 dalį draudžiamos diskriminacijos. Tam, kad nacionalinės mokesčių teisės normos, kaip antai ginčijamos nuostatos, galėtų būti laikomos suderinamomis su laisvą kapitalo judėjimą reglamentuojančiomis SESV nuostatomis, reikia, kad skirtingas vertinimas būtų susijęs su objektyviai skirtingomis situacijomis arba pateisinamas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑127/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:2130
,
punktą; 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Verest ir Gerards,
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
,
punktą ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Miljoen ir kt.,
C‑10/14, C‑14/14 ir C‑17/14
,
EU:C:2015:608
,
punktą).
Šiuo aspektu Belgijos Karalystė teigia, kad pagal susitarimus dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, kuriuos ji sudarė su dauguma Sąjungos ar EEE valstybių narių, pajamos iš šių valstybių teritorijose esančio turto Belgijoje neapmokestinamos fizinių asmenų pajamų mokesčiu, o pajamos iš Belgijoje esančio nekilnojamojo turto yra įtraukiamos į apmokestinamąją vertę, kuria remiantis Belgijoje apskaičiuojami mokesčiai. Todėl SESV 63 straipsnio pažeidimą būtų galima konstatuoti tik tuo atveju, jei suma, kuri Belgijoje faktiškai turi būti sumokėta kaip bendras ten gyvenančių fizinių asmenų pajamų mokestis, būtų didesnė kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje esančio nekilnojamojo turto savininkui.
Šie argumentai turi būti atmesti.
Kaip savo atsiliepime pažymi Belgijos Karalystė, remiantis PML 92155 straipsniu, į pajamas, kurios neapmokestinamos pagal susitarimą dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, atsižvelgiama nustatant Belgijoje apmokestinamoms pajamoms taikytiną mokesčių normą.
Tokios išimties, kurioje numatyta „progresinių mokesčių išlyga“, tikslas yra išvengti to, kad mokesčių mokėtojo, turinčio nekilnojamojo turto kitoje valstybėje, apmokestinamoms pajamoms Belgijoje būtų taikoma mažesnė mokesčių norma už tą, kuri taikoma mokesčių mokėtojų, turinčių panašaus turto Belgijoje, pajamoms (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Verest ir Gerards,
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
,
punktą).
Turint omenyje šį tikslą, Belgijoje nekilnojamojo turto įsigijusių mokesčių mokėtojų padėtis yra panaši į tokio turto kitoje Sąjungos ar EEE valstybėje narėje įsigijusių mokesčių mokėtojų padėtį (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Verest ir Gerards,
C‑489/13
,
EU:C:2014:2210
,
punktą).
Tokia pati išvada darytina ir kai nėra sudaryto susitarimo dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo. Tokiu atveju ginčijamų nuostatų tikslas apmokestinti pajamas iš nekilnojamojo turto, kuris priklauso Belgijos gyventojams, vienodai taikomas pajamoms iš nekilnojamojo turto, esančio tiek Belgijoje, tiek kitoje šalyje. Abiem atvejais šios pajamos įtraukiamos į apmokestinamąją vertę, nustatomą siekiant apmokestinti pajamas.
Be to, dėl klausimo, ar skirtingą Belgijos mokesčių mokėtojų vertinimą, nelygu, ar jie turi nekilnojamojo turto Belgijoje, ar kitoje Sąjungos arba EEE valstybėje narėje, galima pateisinti privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, reikia konstatuoti, kad Belgijos Karalystė Teisingumo Teismui nenurodė jokio privalomojo bendrojo intereso pagrindo, kuris šiuo atveju galėtų pateisinti laivo kapitalo judėjimo apribojimą, kaip tai suprantama pagal SESV 63 straipsnį.
Dėl EEE susitarimo 40 straipsnio pažeidimo
Kadangi EEE susitarimo 40 straipsnio nuostatos turi tokią pačią teisinę galią kaip ir iš esmės identiškos SESV 63 straipsnio nuostatos, visus pirma išdėstytus motyvus, susijusius su laisvo kapitalo judėjimo apribojimu, kaip tai suprantama pagal SESV 63 straipsnį, šios bylos aplinkybėmis
mutatis mutandis
galima taikyti minėtam 40 straipsniui (2017 m. gegužės 4 d. Sprendimo Komisija / Graikija,
C‑98/16
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2017:346
,
punktas).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisijos ieškinys yra pagrįstas.
Taigi reikia konstatuoti, kad palikdama galioti nuostatas, pagal kurias vertinant pajamas iš nekilnojamojo turto, kuris nenuomojamas arba nuomojamas fiziniams asmenims, jo nenaudojantiems profesinei veiklai, arba juridiniams asmenims, leidžiantiems šiuo turtu naudotis fiziniams asmenims privačiais tikslais, apmokestinamoji vertė yra apskaičiuojama remiantis kadastrine verte, kiek tai susiję su nacionalinėje teritorijoje esančiu nekilnojamuoju turtu, ir remiantis realia nuomos verte, kiek tai susiję su užsienyje esančiu nekilnojamuoju turtu, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 63 straipsnį ir EEE susitarimo 40 straipsnį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Belgijos Karalystė pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

1.
Palikdama galioti nuostatas, pagal kurias vertinant pajamas iš nekilnojamojo turto, kuris nenuomojamas arba nuomojamas fiziniams asmenims, jo nenaudojantiems profesinei veiklai, arba juridiniams asmenims, leidžiantiems šiuo turtu naudotis fiziniams asmenims privačiais tikslais, apmokestinamoji vertė yra apskaičiuojama remiantis kadastrine verte, kiek tai susiję su nacionalinėje teritorijoje esančiu nekilnojamuoju turtu, ir remiantis realia nuomos verte, kiek tai susiję su užsienyje esančiu nekilnojamuoju turtu, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 63 straipsnį ir 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo 40 straipsnį.

2.
Priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.