CELEX: 62017CJ0043
Apellatsioonkaebus
Vahekohtuklausel
Euroopa Liidu rahvusvaheliste missioonide töötajad
Töölepinguid käsitlevates vaidlustes otsuse tegemise pädevus
Järjestikused tähtajalised töölepingud
Vahekohtuklausel, mis nimetab viimases lepingus liidu kohtuid, ja vahekohtuklausel, mis nimetab varasemates lepingutes Brüsseli (Belgia) kohtuid
Otsus viimast lepingut mitte pikendada
Taotlus kvalifitseerida kõik lepingulised suhted ümber „tähtajatuks lepinguks“
Töösuhte alusetu lõpetamise eest makstav hüvitis
Viimasele lepingule eelnenud lepinguliste suhete arvessevõtmine
Euroopa Liidu Üldkohtu pädevus

Liam Jenkinson palub tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 9. novembri 2016. aasta kohtumääruse Jenkinson
vs
. nõukogu jt (T‑602/15, edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus“,
EU:T:2016:660
), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi, mille ese oli esimese võimalusena ELTL artiklil 272 põhinev nõue esiteks kõik L. Jenkinsoni lepingulised suhted ümber kvalifitseerida „tähtajatuks töölepinguks“ ja saada hüvitist kahju eest, mis talle järjestikuste tähtajaliste lepingute alusetu kasutamise ja töösuhte alusetu lõpetamise tõttu tekitati, ning teiseks tuvastada, et Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon ja Euroopa välisteenistus kohtlesid hagejat diskrimineerivalt, ja sellest tulenevalt mõista neilt välja hüvitis, ning teise võimalusena nõue, mis põhineb Euroopa institutsioonide lepinguvälisel vastutusel.
Vaidluse taust
Vaidluse tausta on vaidlustatud kohtumääruse punktides 1–6 kirjeldatud järgmiselt:
„1
Hageja Liam Jenkinson, kes on Iiri kodanik, võeti kõigepealt 20. augustist 1994 kuni 5. juunini 2002 järjestikuste tähtajaliste lepingute alusel tööle Euroopa Liidu järelevalvemissiooni, mis loodi nõukogu 22. detsembri 2000. aasta ühismeetmega 2000/811/ÜVJP Euroopa Liidu järelevalvemissiooni kohta (
EÜT 2000, L 238, lk 53
).
Seejärel võeti ta 17. juunist 2002 kuni 31. detsembrini 2009 järjestikuste tähtajaliste lepingute alusel tööle Euroopa Liidu politseimissiooni, mis loodi nõukogu 11. märtsi 2002. aasta ühismeetmega 2002/210/ÜVJP Euroopa Liidu politseimissiooni kohta (
EÜT 2002, L 70, lk 1
; ELT eriväljaanne 18/01, lk 278).
Lõpuks võeti hageja 5. aprillist 2010 kuni 14. novembrini 2014 11 järjestikuse lepingu alusel tööle Eulex Kosovo missiooni. Eulex Kosovo missioon loodi nõukogu 4. veebruari 2008. aasta ühismeetmega 2008/124/ÜVJP Euroopa Liidu õigusriigimissiooni kohta Kosovos EULEX KOSOVO (
ELT 2008, L 42, lk 92
). Seda ühismeedet pikendati mitu korda. Nõukogu 12. juuni 2014. aasta otsusega 2014/349/ÜVJP, millega muudetakse ühismeedet 2008/124 (
ELT 2014, L 174, lk 42
), pikendati seda meedet kuni 14. juunini 2016.
Viimasena pikendati ühismeedet nõukogu 14. juuni 2016. aasta otsusega 2016/947/ÜVJP, millega muudetakse ühismeedet 2008/124 (
ELT 2016, L 157, lk 26
), kuni 14. juunini 2018.
15. juunist kuni 14. oktoobrini 2014 sõlmitud töölepingu täitmise ajal teatas Eulex Kosovo missiooni juht 26. juuni 2014. aasta kirjas hagejale tema missiooni lõppemisest ja sellest, et tema töölepingut pärast 14. novembrit 2014 edasi ei pikendata.
Viimane tähtajaline leping sõlmiti [missiooni] ja hageja vahel ajavahemikuks 15. oktoobrist kuni 14. novembrini 2014 ning seda ei pikendatud. Viimati mainitud tähtajalise lepingu punktis 21 on ette nähtud, et lepinguga seotud mis tahes vaidlusi on ELTL artikli 272 alusel pädev lahendama Euroopa Liidu Kohus.“
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
Apellant esitas Üldkohtu kantseleisse 23. oktoobril 2015 saabunud hagiavaldusega nõukogu, komisjoni, Euroopa välisteenistuse ja Eulex Kosovo missiooni vastu hagi, milles ta palus Üldkohtul:
–
esimese võimalusena kvalifitseerida tema lepinguline suhe ümber „tähtajatuks töölepinguks“, tuvastada, et kostjad on rikkunud oma lepingulisi kohustusi, eelkõige etteteatamiskohustust tähtajatu lepingu ülesütlemisel, tuvastada, et tema lepingu ülesütlemine oli alusetu, ja mõista neilt seetõttu välja kahju, mis tekkis järjestikuste tähtajaliste lepingute alusetu kasutamise, etteteatamiskohustuse rikkumise ja töösuhte alusetu lõpetamise tõttu;
–
esimese võimalusena tuvastada, et nõukogu, komisjon ja Euroopa välisteenistus kohtlesid teda Euroopa Liidu rahvusvaheliste missioonide (edaspidi „missioonid“) teenistuses töötamise ajal tema töötasu, pensioniõiguste ja muude soodustuste osas diskrimineerivalt ja et ta oleks tulnud tööle võtta nendest ühe ajutise töötajana, ning mõista neilt seetõttu välja hüvitis, ning
–
teise võimalusena mõista kostjatelt nende lepinguvälise vastutuse alusel välja hüvitis nende kohustuste rikkumisega tekitatud kahju eest.
Vaidlustatud kohtumäärusega tunnistas Üldkohus, et tal puudub ilmselgelt pädevus kahe esimese võimalusena esitatud nõude üle otsustamiseks, ja lükkas teise võimalusena esitatud nõuded ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tagasi. Üldkohus jättis hagi täies ulatuses rahuldamata ja mõistis kohtukulud välja L. Jenkinsonilt.
Poolte nõuded
L. Jenkinson palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtumäärus;
–
rahuldada hagi, ja
–
mõista mõlema astme kohtukulud välja kostjatelt.
Nõukogu ja komisjon paluvad jätta apellatsioonkaebuse rahuldamata ja mõista kohtukulud välja L. Jenkinsonilt.
Euroopa välisteenistus ja Eulex Kosovo missioon paluvad Euroopa Kohtul:
–
esimese võimalusena tunnistada, et tal puudub pädevus apellatsioonkaebuse üle otsustada;
–
teise võimalusena jätta apellatsioonkaebus rahuldamata, ja
–
mõista kohtukulud välja L. Jenkinsonilt.
Peale selle paluvad nõukogu ja Euroopa välisteenistus Euroopa Kohtul, juhul kui apellatsioonkaebus loetakse põhjendatuks, apellatsioonkaebus ja hagi neid puudutavas osas vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata jätta.
Apellatsioonkaebus
L. Jenkinson palub oma apellatsioonkaebuse esimeses nõudes Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtumäärus tühistada ja teises nõudes hagi rahuldada.
Euroopa välisteenistus ja Eulex Kosovo missioon leiavad, et Euroopa Kohus ei ole pädev apellatsioonkaebust läbi vaatama. Peale selle leiab Eulex Kosovo missioon, et apellatsioonkaebus on tervikuna vastuvõetamatu, samas kui komisjon leiab, et vastuvõetamatu on üksnes apellatsioonkaebuse teine nõue.
Euroopa Kohtu pädevus
Euroopa välisteenistus ja Eulex Kosovo missioon väidavad sisuliselt, et Euroopa Kohtul puudub apellatsioonkaebuse läbivaatamiseks pädevus, kuna L. Jenkinsoni argumendid põhinevad viimasele tähtajalisele lepingule eelnenud töölepingutel ja neis lepingutes sätestatud vahekohtuklauslite kohaselt on asjaomast vaidlust pädevad lahendama üksnes Brüsseli kohtud. Lisaks on L. Jenkinson vahepeal esitanud sisuliselt identse hagi tribunal du travail francophone de Bruxelles’ile (Brüsseli prantsuskeelne töökohus, Belgia).
Sellega seoses meenutuseks, et ELTL artikli 256 lõike 1 teise lõigu ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 kohaselt on Euroopa Liidu Kohus pädev arutama ja lahendama ELTL artikli 256 lõike 1 esimeses lõigus nimetatud Üldkohtu otsuste peale esitatud apellatsioonkaebusi. On selge, et vaidlustatud kohtumäärus kuulub viimati nimetatud sätte kohaldamisalasse.
Lisaks tuleb märkida, et küsimus, kas liidu kohtud on pädevad otsustama L. Jenkinsoni esimeses kohtuastmes esitatud nõuete põhjendatuse üle, kuulub vaidlustatud kohtumääruse sisu ja Euroopa Kohtus L. Jenkinsoni esitatud nõudeid arvestades nende sisuliste küsimuste hulka, mis käesoleva apellatsioonkaebusega seoses kerkivad.
Neil asjaoludel on Euroopa Kohus pädev käesoleva apellatsioonkaebuse läbi vaatama.
Apellatsioonkaebuse esimene nõue
Põhjendamaks esimest nõuet, milles taotletakse vaidlustatud kohtumääruse tühistamist, esitab L. Jenkinson sisuliselt neli väidet, millest esimene väide puudutab Üldkohtu hinnangut selle kohta, millises ulatuses on liidu kohtud pädevad arutama kohtuvaidluse lepingulist poolt. Teises väites tugineb ta lepingulistele suhetele ühelt poolt L. Jenkinsoni ning teiselt poolt nõukogu, komisjoni ja Euroopa välisteenistuse vahel. Kolmanda ja neljanda väite kohaselt rikkus Üldkohus institutsioonide lepinguvälist vastutust ja kohtukulude jaotust käsitlevate taotluste hindamisel õigusnormi.
Nõukogu, Euroopa välisteenistus ja Eulex Kosovo missioon leiavad eelkõige, et esimese nõude põhjenduseks toodud argumendid ei ole vastuvõetavad.
Esimese nõude vastuvõetavus
Nõukogu ja Euroopa välisteenistus on seisukohal, et apellatsioonkaebus on neid puudutavas osas vastuvõetamatu. Esiteks ei olnud nad viimase tähtajalise lepingu poolteks ja neid ei saa pidada L. Jenkinsoni „tööandjateks“; sellise sedastuse tegi Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 40 ja apellatsioonimenetluses ei ole sellele vastu vaieldud. Teiseks ei ole L. Jenkinson täpsemalt selgitanud, millise akti alusel nende lepinguväline vastutus tekkis.
Lisaks väidab Eulex Kosovo missioon, et apellatsioonkaebus ei ole piisavalt selge ega täpne, et ta saaks oma kaitset ette valmistada ja Euroopa Kohus saaks asjas otsuse teha.
Mis puudutab nõukogu ja Euroopa välisteenistuse esitatud vastuväiteid, siis meenutuseks, et Euroopa Kohtu kodukorra artikli 171 kohaselt toimetatakse apellatsioonkaebus kätte teistele Üldkohtu kohtuasja pooltele. On selge, et nõukogu ja Euroopa välisteenistus olid Üldkohtu menetluse poolteks.
Peale selle tuleb tõdeda, et nõukogu ja Euroopa välisteenistuse argumendid tõendamaks, et apellatsioonkaebus on neid puudutavas osas väidetavalt vastuvõetamatu, põhinevad väidetel, mis puudutavad kohtuasja sisulisi küsimusi, nimelt Üldkohtu pädevust otsustada L. Jenkinsoni nõuete üle neid puudutavas osas, mitte käesoleva apellatsioonkaebuse vastuvõetavust.
Eulex Kosovo missiooni argumentide kohta, mis puudutavad
obscuri libelli
väidet, on oluline märkida, et kuigi missioon on siinkohal esitanud konkreetsed argumendid, mis puudutavad L. Jenkinsoni argumentatsiooni apellatsioonkaebuse teise nõude kohta, siis apellatsioonkaebuse esimese nõude põhjenduseks esitatud argumentatsiooni puhul see nii ei ole.
Lisaks tuleb tõdeda, et apellatsioonkaebuse esimese nõude põhjenduseks esitatud neljas väites on L. Jenkinson täpselt näidanud, millised vaidlustatud kohtumääruse põhjenduse punktid ta vaidlustab, mistõttu on tema argumentatsioon sellega seoses piisavalt selge ja täpne, et kostjad saaksid oma kaitset ette valmistada, ning seda tõendavad ka nende kostja vastused. Järelikult saab Euroopa Kohus esimese nõude põhjenduseks esitatud nelja väite üle otsustada.
Sellest tulenevalt tuleb esimese nõude vastuvõetavuse kohta nõukogu, Euroopa välisteenistuse ja Eulex Kosovo esitatud vastuväited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimene ja teine väide
Esimene väide jaguneb neljaks osaks, millest esmalt tuleb analüüsida kolmandat väiteosa koos teise väitega.
–
Poolte argumendid
L. Jenkinson märgib apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtumääruse punktis 39, et kuna tal on pädevus ainult viimase tähtajalise lepingu suhtes, siis ei saa ta otsustada varem sõlmitud töölepingute tagajärgede üle. Kõiki tema lepingulisi suhteid kostjatega ei saa tähtajatuks lepinguks mingil juhul ümber kvalifitseerida eraldiseisvalt viimasest tähtajalisest lepingust ja selle lepingu lõpust. Tal oleks nimelt võimatu saavutada oma lepinguliste suhete ümberkvalifitseerimist osaliselt Brüsseli kohtutes ja osaliselt liidu kohtutes. Seega Üldkohus muu hulgas rikkus vaidlustatud kohtumääruses õigusnormi.
Teises väites märgib L. Jenkinson eelkõige, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta eitas vaidlustatud kohtumääruse punktis 40 oma pädevust otsustada taotluste üle tuvastada, et nõukogu, komisjon ja Euroopa välisteenistus vastutavad tema diskrimineeriva kohtlemise eest töötasu, pensioniõiguste ja muude soodustuste osas. L. Jenkinson väidab sellega seoses, et tema lepingulised suhted muude missioonidega kui Eulex Kosovo missioon lõppesid asjaomaste institutsioonide või vähemalt nõukogu otsustega, ning järeldab sellest, et kõnealuste missioonide õigused ja kohustused läksid seega nendele institutsioonidele üle. Seetõttu peavad nad vastutama lepinguliste kohustuste eest, mis asjaomastel missioonidel oma töötajate suhtes olid.
Komisjon meenutab eelkõige esimese väite kolmanda osa raames esitatud argumentidega seoses, et kohus, kellel puudub pädevus, ei saa võtta arvesse vaidluse eset, kuna pädevuse küsimus tuleb lahendada enne sisulisi küsimusi.
Teise väite osas leiab komisjon, et L. Jenkinsoni argumendid on edutud, kuna viimane ei ole vaidlustatud kohtumääruse punktidele 30, 31 ja 35 vastu vaielnud ning kuna Üldkohus märkis, et viimane tähtajaline leping sõlmiti üksnes Eulex Kosovo missiooniga kui „tööandjaga“, mistõttu saab vaid viimati nimetatut, kellel on õigusvõime selliseid lepinguid sõlmida, pidada tööandjaks. Argumendid, mille kohaselt võtsid kolm asjasse puutuvat institutsiooni väidetavalt üle nende missioonide õigused, kelle juures hageja töötas, ei saa Üldkohtu eelnimetatud kaalutlusi kahtluse alla seada.
Esimese väite kolmanda osa kohta märgib nõukogu, et viimase tähtajalise lepingu kestus ei saa muuta hageja õigusi tema seisundi ümberkvalifitseerimiseks Belgia kohtutes, ning rõhutab, et L. Jenkinson ei ole tõendanud, et viimases tähtajalises lepingus sisalduv kohtualluvuse kokkulepe oleks muutnud kehtetuks varasemates lepingutes sisalduvad tingimused, mis andsid pädevuse Belgia kohtutele, või et see oleks olnud lepingupoolte tahe.
Teise väite osas väidab nõukogu, et ta ei olnud ühegi L. Jenkinsoni sõlmitud lepingu pooleks, ning märgib, et ei missioonide asutamist käsitlevates otsustes ega strateegilises juhtimises, mille eest nõukogu vastutab, ei ole ühtegi viidet konkreetsetele lepingutele, mis missiooni töötajatega sõlmitakse. Nõukogu on küll pädev otsustama kriisiohjemissiooni suuruse vähendamise, selle võimaliku lõpetamise ja missiooni organisatsioonilise struktuuri üle, kuid nõukogu ei otsusta lepinguliste töötingimuste ega nende täitmise üle. Seega ei teinud otsust konkreetseks vaidlusaluseks kohtlemiseks nõukogu ning ühtegi nõukogu akti ei ole vaidlustatud. On selge, et Eulex Kosovo missioonil on õigusvõime ja ta vastutab kõikide oma volitustest tulenevate nõuete ja kohustuste eest.
Esimese väite kolmanda osa puhul leiab Euroopa välisteenistus, et hagiavaldusest ja L. Jenkinsoni esitatud argumentidest tuleneb, et tema nõuded rajanevad tema ja Eulex Kosovo missiooni lepingulisel suhtel tervikuna ja konkreetsemalt tema töösuhte pikendamata jätmisel, millest talle viimase tähtajalise lepingu kehtivuse ajal teada anti. Järelikult ei puuduta vaidlus üksnes viimast tähtajalist lepingut, vaid varasemat lepingulist suhet. Kuna asjas ei ole vaidlustatud, et kõik varasemad töölepingud sisaldasid kokkulepet, millega määrati kohtualluvus Belgia kohtutele, ei rikkunud Üldkohus õigusnormi. Peale selle ei ole L. Jenkinson selgitanud, mille alusel ta väidab, et viimane tähtajaline leping muudab tema varasemaid lepinguid.
Euroopa välisteenistus märgib vastuseks teisele väitele, et Üldkohus otsustas õigesti, et Euroopa välisteenistus ei ole viimase tähtajalise lepingu pool.
Esimese väite kolmanda osaga seoses leiab Eulex Kosovo missioon, et kuna liidu kohtute kohtualluvuse määrav kokkulepe sisaldus vaid viimases tähtajalises lepingus ja kuna selliseid vahekohtuklausleid tuleb tõlgendada kitsalt, ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tunnistas, et tal puudub pädevus otsustada L. Jenkinsoni nõuete üle, mis põhinevad tema varasematel lepingutel. Miski ei anna alust seada tagantjärele kahtluse alla L. Jenkinsoni nõustumist varasemates lepingutes sisalduvate kokkulepetega, millega määrati Belgia kohtute kohtualluvus.
–
Euroopa Kohtu hinnang
Kuna L. Jenkinson vaidlustab esimese väite kolmanda osa ja teise väite kohta esitatud argumentidega sisuliselt Üldkohtu hinnangu, et tema pädevus ei laiene viimasele tähtajalisele lepingule eelnenud lepingutele, tuleb meenutada, et Üldkohus leidis eelkõige vaidlustatud kohtumääruse punktides 23, 26 ja 38–40 järgmist:
„23
[…] [K]una käesolev hagi on esitatud ELTL artikli 272 alusel, on Üldkohus pädev üksnes osas, mis puudutab viimast tähtajalist lepingut selles sisalduva vahekohtuklausli kohaselt. Üldkohtul puudub ilmselgelt pädevus lahendada vaidlusi, mis võivad tekkida hageja nende töölepingute täitmisest, mis eelnesid viimasele tähtajalisele lepingule ja mis andsid pädevuse sõnaselgelt Belgia kohtutele, ning seega käsitleda käesolevat hagi osas, milles see puudutab nende lepingute tagajärgi.
[…]
Euroopa Liidu Kohtule pädevuse andva tingimuse ulatus piirdub viimase tähtajalise lepinguga seotud vaidlustega ja see ei laiene varasematele lepingutele, mis näevad ette muude kohtute pädevuse.
[…]
Üldkohus on ELTL artikli 272 alusel pädev üksnes osas, mis puudutab viimast tähtajalist lepingut, mille hageja ja Eulex Kosovo sõlmisid.
Esiteks tuleneb eeltoodust, et Üldkohtul puudub ilmselgelt pädevus, et lahendada esimese võimalusena esitatud nõuete esimest osa. Esimene nõue, millega taotletakse hageja ja tema järjestikusteks tööandjateks olnud erinevate missioonide vaheliste kõikide lepinguliste suhete ümberkvalifitseerimist tähtajatuks lepinguks, eeldab, et arvesse tuleb võtta neid tagajärgi, mis tulenevad nende missioonide ja hageja vahel sõlmitud eelnevatest lepingutest, mis annavad pädevuse sõnaselgelt Belgia kohtutele. Kuna aga Üldkohtu pädevus piirdub viimase tähtajalise lepinguga, ei võimalda see tal kõnealust nõuet lahendada. Samuti puudub Üldkohtul ilmselgelt pädevus lahendada kõrvalnõudeid, millega soovitakse tuvastada, et kostjad rikkusid tähtajatu lepingu ülesütlemise raames etteteatamiskohustust ja et tema lepingu ülesütlemine oli kuritarvituslik. Järelikult puudub Üldkohtul ilmselgelt ka pädevus lahendada nende nõuetega kaasnevaid hüvitisenõudeid, millega soovitakse saada hüvitist kahju eest, mis tekkis järjestikuste tähtajaliste lepingute kuritarvituslikust kasutamisest, etteteatamiskohustuse rikkumisest ja lepingu kuritarvituslikust ülesütlemisest.
Teiseks puudub Üldkohtul ilmselgelt pädevus, et lahendada esimese võimalusena esitatud nõuete teist osa, milles palutakse otsustada, et nõukogu, komisjon ja Euroopa välisteenistus kohtlesid hagejat missioonide teenistuses töötamise ajal tema töötasu, pensioniõiguste ja muude soodustuste osas diskrimineerivalt, et ta oleks tulnud tööle võtta nendest ühe ajutise töötajana, ja mõista tekkinud kahju eest välja hüvitis. Need nõuded on esitatud nõukogu, komisjoni ja Euroopa välisteenistuse vastu, kes ei ole viimase tähtajalise lepingu pooled, ja seega puudutavad need varasemaid lepingulisi suhteid, mille suhtes Üldkohtul pädevus puudub.“
ELTL artiklis 274 on sätestatud, et kui pädevus ei ole aluslepingutega antud Euroopa Kohtule, ei loeta vaidlusi, mille üheks pooleks on liit, sel põhjusel väljaspool liikmesriikide kohtute pädevust olevaks.
ELTL artikli 272 kohaselt kuulub Euroopa Kohtu pädevusse otsuse tegemine liidu poolt või nimel sõlmitud era‑ või avalik‑õiguslikus lepingus sisalduva vahekohtuklausli alusel.
ELTL artikli 256 lõige 1 täpsustab, et Üldkohus on pädev arutama esimese astmena ELTL artiklis 272 osutatud hagisid.
Neid sätteid arvestades on vahekohtuklauslil põhinev Üldkohtu pädevus erand üldisest õigusest ja seega tuleb seda tõlgendada kitsalt (18. detsembri 1986. aasta kohtuotsus komisjon vs. Zoubek,
426/85
,
EU:C:1986:501
, punkt
).
Peale selle, kuigi ELTL artikli 272 alusel sõlmitud vahekohtuklausli raames võidakse Üldkohtul paluda lahendada vaidlus lepingu suhtes kehtivat riigisisest õigust kohaldades, tuleb tema pädevust seda lepingut puudutava vaidluse lahendamiseks hinnata ainult selle artikli sätete ja vahekohtuklausli tingimuste alusel, tuginemata riigisisese õiguse sätetele, mis väidetavalt välistavad tema pädevuse (26. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Planet vs. komisjon,
C‑564/13 P
,
EU:C:2015:124
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Siit järeldub, et Üldkohus võib lahendada ainult nõudeid, mis tulenevad liidu sõlmitud lepingust, mis sisaldab vahekohtuklauslit, või mis on otseselt seotud sellest lepingust tulenevate kohustustega (vt selle kohta 18. detsembri 1986. aasta kohtuotsus komisjon vs. Zoubek,
426/85
,
EU:C:1986:501
, punkt
).
Seega tuleb kontrollida, kas vastupidi Üldkohtu esitatud kaalutlustele annavad asjaomastes töölepingutes sisalduvad vahekohtuklauslid Üldkohtule pädevuse lahendada nõudeid, mis L. Jenkinson Üldkohtule esitatud hagis esitas.
Sellega seoses, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 21 ja 22 märkis, puudub vaidlus selle üle, et kõik missioonide ja hageja vahel varem sõlmitud töölepingud sisaldavad tingimust, mis näeb sõnaselgelt ette, et neist lepingutest tulenevate või nendega seotud vaidluste lahendamiseks on pädevad Brüsseli kohtud, ning et üksnes viimane tähtajaline leping näeb punktis 21 ette, et sellest lepingust tulenevate või sellega seotud vaidluste lahendamine kuulub ELTL artikli 272 alusel Euroopa Kohtu pädevusse.
Sellest tuleneb, et kuna hagi on esitatud ELTL artikli 272 alusel, on Üldkohus üldjuhul pädev lahendama üksnes neid nõudeid, mis tulenevad viimasest tähtajalisest lepingust või mis on sellest lepingust tulenevate kohustustega otseselt seotud.
Siiski, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 45 ja 46 märkis, on Euroopa Kohus otsustanud töösuhte puhul – mis on käesoleva asjas käsitletavaga analoogne osas, milles see puudutas rida järjestikuseid töölepinguid, mis olid sõlmitud 15 aasta jooksul ja mille hulgast üksnes neli viimast lepingut sisaldasid vahekohtuklauslit, mille kohaselt oli Euroopa Kohus pädev lahendama kõiki vaidlusi seoses nimetatud lepingute kehtivuse, tõlgendamise või täitmisega –, et asjaolu, et eelnevates lepingutes ei ole sama klauslit ja et esimestel aastatel ei sõlmitud isegi kirjalikke lepinguid, ei takista seda, et Euroopa Kohus võtab pooltevaheliste suhete hindamisel arvesse kõiki varasemaid lepinguid (1. juuli 1982. aasta kohtuotsus Porta vs. komisjon,
109/81
,
EU:C:1982:253
, punkt
).
Siit järeldub, et vastupidi sellele, mida Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 23, 26 ja 38–40 otsustas, võib tema pädevus laieneda varasematele töölepingutele, mis nägid ette Brüsseli kohtute pädevuse, kuid seda tingimusel, et L. Jenkinsoni esitatud hagi sisaldab nõudeid, mis tulenevad viimasest tähtajalisest lepingust või mis on sellest lepingust tulenevate kohustustega otseselt seotud.
Nagu vaidlustatud kohtumääruse punktist 10 tuleneb, palus L. Jenkinson esimese võimalusena esitatud nõuetes Üldkohtul sisuliselt kvalifitseerida tema töösuhted tervikuna ümber tähtajatuks töölepinguks ja anda talle õigused, mis tema hinnangul sellise ümberkvalifitseerimisega kaasnevad.
Kuid nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 47 märkis, kuna L. Jenkinsoni nõuded on seotud sellega, et järjestikuste tähtajaliste lepingute põhjal oli olemas üks ja pidev töösuhe, on nõuete eesmärk kõikide sõlmitud lepingute ümberkvalifitseerimine ja need põhinevad kõikidel asjaomastel lepingutel, sealhulgas viimasel tähtajalisel lepingul.
Järelikult tuleb tõdeda, et L. Jenkinsoni esitatud hagi sisaldab nõudeid, mis tulenevad ka viimasest tähtajalisest lepingust.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtumääruse punktides 39 ja 40 õigusnormi, kui ta tunnistas, et tal puudub ilmselgelt pädevus esimese võimalusena esitatud nõuete üle otsustamiseks, kuna L. Jenkinsoni nõuded eeldavad varasemate töölepingute tagajärgede arvessevõtmist.
Käesoleva kohtuotsuse punktis 44 viidatud kohtupraktikast lähtudes oleks Üldkohus pidanud kontrollima, kas ja millisel määral saab ta L. Jenkinsoni nõuete hindamisel võtta arvesse varasemaid töölepinguid.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimese nõude põhjendamiseks esitatud esimese väite kolmanda osaga ja teise väitega nõustuda ning seega vaidlustatud kohtumäärus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida selle nõude põhjendamiseks esitatud esimese väite ülejäänud osasid ning kolmandat ja neljandat väidet, mis puudutavad vastavalt teise võimalusena esitatud argumentide hindamist Üldkohtu poolt ja kohtukulude jaotust esimeses kohtuastmes.
Apellatsioonkaebuse teine nõue
Teise nõudega palub L. Jenkinson Euroopa Kohtul Üldkohtule esitatud hagi rahuldada.
Sellega seoses olgu meenutatud, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus teha Üldkohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes ise lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab.
Vastupidi L. Jenkinsoni poolt väidetule ei ole vaidlus siiski staadiumis, kus selle kohta saaks teha lõpliku kohtuotsuse.
Nimelt, kuna Üldkohus on üksnes otsustanud oma pädevuse ja hagi vastuvõetavuse üle kohtuasja sisuliselt käsitlemata, tuleb märkida, et tulenevalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast ei ole kohtuasi üldjuhul sellises menetlusstaadiumis, mis lubab teha otsuse Üldkohtule esitatud hagi sisu suhtes, kui Üldkohus on vastuvõetamatuse vastuväitega nõustudes ja ilma seda sisuliste küsimustega liitmata jätnud hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata (17. detsembri 2009. aasta kohtuotsus, uuesti läbivaatamine, M vs. EMA,
C‑197/09 RX‑II
,
EU:C:2009:804
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
On tõsi, et teatud tingimustel on võimalik teha asjas sisuline otsus, kuigi menetlus esimeses astmes piirdus vastuvõetamatuse vastuväitega, millega Üldkohus nõustus. See võib ühelt poolt olla nii näiteks juhul, kui vaidlustatud kohtuotsuse või ‑määruse tühistamine eeldab paratamatult teatavat lahendust asjaomase hagi sisu osas, või teiselt poolt siis, kui tühistamishagi sisuline läbivaatamine põhineb argumentidel, mis pooled on esitanud apellatsioonimenetluses lähtuvalt esimese kohtuastme argumentatsioonist (17. detsembri 2009. aasta kohtuotsus, uuesti läbivaatamine, M vs. EMA,
C‑197/09 RX‑II
,
EU:C:2009:804
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ent, nagu komisjon õigesti väidab, ei esine käesolevas asjas selliseid konkreetseid asjaolusid, mis lubaksid Euroopa Kohtul ise asja sisuliselt lahendada.
Järelikult tuleb käesolev kohtuasi saata tagasi Üldkohtusse ja teine nõue tuleb tagasi lükata.
Kohtukulud
Kuna kohtuasi saadetakse tagasi Üldkohtusse, tehakse kohtukulude osas otsus hiljem.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 9. novembri 2016. aasta kohtumäärus Jenkinson vs. nõukogu jt (
T‑602/15
,
EU:T:2016:660
).

2.
Saata kohtuasi tagasi Euroopa Liidu Üldkohtusse.

3.
Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.