CELEX: 62020TJ0128
EU-tavaramerkki
Väitemenettely
Hakemukset sanamerkin ”COLLIBRA” ja kuviomerkin ”collibra” rekisteröimiseksi EU-tavaramerkeiksi
Aikaisempi kansallinen sanamerkki ”Kolibri”
Suhteellinen hylkäysperuste
Sekaannusvaara
Asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta
Oikeus tulla kuulluksi
Asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdan toinen virke

)
I

Asioiden taustat
Kantajana oleva Collibra jätti 1.6.2017 Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) kaksi hakemusta EU-tavaramerkkien rekisteröimiseksi Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (
EUVL 2009, L 78, s. 1
) nojalla, sellaisena kuin se on muutettuna (korvattu Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/1001 (
EUVL 2017, L 154, s. 1
)).
Tavaramerkit, joiden rekisteröintiä haettiin, ovat seuraavat:
–
asiassa T-128/20 sanamerkki ”COLLIBRA”;
–
asiassa T-129/20 seuraavanlainen kuviomerkki:
Tavarat ja palvelut, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat asiassa T-128/20 tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 9 ja 42 ja asiassa T-129/20 luokkaan 9, ja ne vastaavat näiden luokkien osalta seuraavia kuvauksia:
–
luokka 9: ”Tiedonhallinnan ohjelmistot sisäisten tietojen järjestämiseen ja hallintaan”;
–
luokka 42: ”Tietokonelaitteistojen ja -ohjelmistojen suunnittelu ja kehittäminen; tietokoneohjelmistoihin liittyvä neuvonta, tietokoneohjelmistojen asennus ja ylläpito, tieteelliset ja teknologiset palvelut sekä niihin liittyvä tutkimus ja suunnittelu; tietojenkäsittelylaitteistojen ja -ohjelmistojen suunnittelu ja kehittäminen, teolliset analyysi- ja tutkimuspalvelut tietokoneohjelmistojen alalla, kaikki sisäisten tietojen järjestämisessä ja hallinnassa käytettäviin tiedonhallinnan ja tietojen luetteloinnin ohjelmistoihin liittyvät edellä mainitut palvelut”.
– –
Väliintulijana oleva Hans Dietrich teki 31.8.2017 kaksi väitettä asetuksen N:o 207/2009 41 artiklan (josta on tullut asetuksen 2017/1001 46 artikla) nojalla kaikkia edellä 3 kohdassa tarkoitettuja tavaroita ja palveluja varten rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan.
Nämä kaksi väitettä perustuivat erityisesti aikaisempaan saksalaiseen sanamerkkiin ”Kolibri”, jota koskeva hakemus oli jätetty 1.7.1999, joka oli rekisteröity 17.10.1999 numerolla 39938675 ja joka koski Nizzan sopimuksen mukaisen luokituksen luokkiin 9, 16, 36, 38, 41 ja 42 kuuluvia tavaroita ja palveluita, erityisesti seuraavia:
–
luokka 9: ”Tietovälineille tallennetut ohjelmat (ohjelmistot) tietojen ja tekstin käsittelyä varten; kiinteistötietojärjestelmiä, paikkatietojärjestelmiä, kiinteistöjen hallintaa, rakennusten hallintaa, toimitilojen hallintaa ja tähän liittyviä palveluja, talojen ja/tai kiinteistöjen hallinnointia ja pysäköintipaikkojen ja ‑hallien sekä pysäköintialueiden käyttöön antamista koskevat ohjelmat tietojen ja tekstin käsittelyä varten; julkisen hallinnon ja kunnallishallinnon ohjelmat tietojen ja tekstin käsittelyä varten; kiinteistötietojärjestelmiä, rakentamis- ja maankäyttömaksuja, kiinteistöjen hallintaa, rakennuslupien hakumenettelyä, kaupunkisuunnittelua, rakennuslupamenettelyä, vesijohto- ja viemäriverkostojen arkistotietoja, julkisen hallinnon kirjanpitoa, kotipaikkarekisteriä, väestörekisteriä, hautausmaiden hallinnointia, vaalien valmistelua ja järjestämistä ja pysäköintipaikkojen ja -hallien sekä pysäköintialueiden käyttöön antamista koskevat julkisen hallinnon ja kunnallishallinnon ohjelmat tietojen ja tekstin käsittelyä varten”;
–
luokka 42: ”Tietojen ja tekstin käsittelyyn tarkoitettujen ohjelmien vuokraus; puhelinneuvonnan ja neuvontakeskusten perustaminen ja käyttöön antaminen julkisessa hallinnossa ja kunnallishallinnossa tapahtuvaa tietojen ja tekstin käsittelyä varten; kunnan tietojärjestelmien asentaminen ja käyttöönotto”.
– –
Valituslautakunta vahvisti väiteosaston toteamuksen, jonka mukaan yrityksissä ja julkisissa organisaatioissa työskentelevistä ammattilaisista muodostuvan kohdeyleisön keskuudessa oli korkeasta tarkkaavaisuustasosta huolimatta asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu sekaannusvaara kyseessä olevien tavaramerkkien välillä.
II

Oikeudenkäyntimenettelyt ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaiset päätökset
–
velvoittaa EUIPO:n ja väliintulijan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO ja väliintulija vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteet
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
III

Oikeudellinen arviointi
– –
Kantaja esittää kanteidensa tueksi kaksi kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista ja toinen asetuksen 2017/1001 94 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen puolustautumisoikeuksien loukkaamista.
– –
A

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista
– –
1.

Merkkien vertailu
– –
a)

Merkityssisältö
Kantaja väittää merkityssisällön osalta, että valituslautakunta on katsonut virheellisesti kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuuden asteen olevan korkea ja että kyseiset merkit ovat päinvastoin erilaiset.
– –
Valituslautakunta on katsonut käsiteltävässä asiassa ensinnäkin, että aikaisempi tavaramerkki saattoi viitata saksan kielellä kolibriin, eikä tätä näkemystä ole riitautettu.
Toiseksi valituslautakunta on huomauttanut, että sanat ”collibra” ja ”kolibri” ovat ääntämistavoiltaan hyvin lähellä toisiaan, joten on mahdollista, että merkittävä osa saksalaisesta kohdeyleisöstä yhdistää haetut tavaramerkit mielessään kolibriin. Valituslautakunta on päätellyt tästä, että huomattava osa Saksan kohdeyleisöstä voisi pitää kyseessä olevia tavaramerkkejä merkityssisällöltään hyvin samankaltaisina.
Tämä päättely vaikuttaa oikeuskäytännön perusteella asianmukaiselta, sillä oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka keskivertokuluttaja ymmärtää tavaramerkin tavanomaisesti kokonaisuutena eikä ryhdy tutkimaan sen eri yksityiskohtia, sanamerkin nähdessään hän kuitenkin erittelee sanaosat, jotka tuovat hänen mieleensä konkreettisen merkityksen tai jotka muistuttavat sanoja, jotka hän tuntee (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2004, Vitakraft-Werke Wührmann v. SMHV – Krafft (VITAKRAFT),
T-356/02
,
EU:T:2004:292
,
kohta; tuomio 13.2.2007, RESPICUR,
T-256/04
,
EU:T:2007:46
,
kohta, ja tuomio 19.9.2012, TeamBank v. SMHV – Fercredit Servizi Finanziari (f@ir Credit),
T-220/11
, ei julkaistu,
EU:T:2012:444
,
kohta). Käsitteellä ”kolibri” ei ole mitään yhteyttä tavaroihin ja palveluihin, joita haetut tavaramerkit koskevat, mutta tällä ei ole merkitystä ottaen huomioon, että haetut tavaramerkit muistuttavat saksankielistä sanaa ”kolibri”, jonka huomattava osa saksalaisesta kohdeyleisöstä tuntee.
Yksikään kantajan muista argumenteista ei pysty kyseenalaistamaan tätä päätelmää.
Esille otetusta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan tavaramerkki, johon ei liity mitään selvää merkitystä yhdelläkään unionin virallisista kielistä, ja tavaramerkki, jonka sanaosalla on yleensä todellinen merkitys unionin yleisölle, eivät voi olla merkityssisällöltään samankaltaiset (ks. tuomio 16.1.2008, Inter-Ikea V. SMHV – Waibel (idea),
T-112/06
, ei julkaistu,
EU:T:2008:10
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ja tuomio 21.1.2016, Laboratorios Ern v. SMHV – michelle menard (Lenah.C),
T-802/14
, ei julkaistu,
EU:T:2016:25
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), on riittävää todeta, ettei tätä oikeuskäytäntöä voida soveltaa käsiteltävässä asiassa, sillä valituslautakunta on katsonut perustellusti, että haetut tavaramerkit viittasivat kolibrin käsitteeseen, kuten aiempikin tavaramerkki.
– –
On siis todettava, ettei valituslautakunta ole tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan, että kyseessä olevien merkkien samankaltaisuuden aste on merkityssisällön puolesta korkea.
2.

Tavaroiden ja palvelujen vertailu
a)

Luokkaan 9 kuuluvat tavarat
Kantaja arvostelee kyseessä olevien tietokoneohjelmistojen vertailun osalta valituslautakunnan päätelmää, jonka mukaan tietokoneohjelmistot, joiden osalta aikaisempaa tavaramerkkiä on käytetty, ovat keskimääräisen samankaltaisia kuin tietokoneohjelmistot, joita haetut tavaramerkit koskevat.
Käsiteltävässä asiassa on muistettava, että verrattavat tietokoneohjelmistot ovat seuraavat:
–
”tiedonhallinnan ohjelmistot sisäisten tietojen järjestämiseen ja hallintaan”, joita haetut tavaramerkit koskevat, ja
–
”kiinteistötietojärjestelmiä, paikkatietojärjestelmiä, kiinteistöjen hallintaa, rakennusten hallintaa, toimitilojen hallintaa ja tähän liittyviä palveluja, talojen ja/tai kiinteistöjen hallinnointia koskevat ohjelmat tietojen ja tekstin käsittelyä varten; julkisen hallinnon ja kunnallishallinnon ohjelmat tietojen ja tekstin käsittelyä varten; paikkatietojärjestelmiä, rakentamis- ja maankäyttömaksuja, kiinteistöjen hallintaa, rakennuslupien hakumenettelyä, kaupunkisuunnittelua, rakennuslupamenettelyä, vesijohto- ja viemäriverkostojen arkistotietoja ja julkisen hallinnon kirjanpitoa koskevat julkisen hallinnon ja kunnallishallinnon ohjelmat tietojen ja tekstin käsittelyä varten”, joiden osalta aikaisempaa tavaramerkkiä on käytetty.
– –
1)

Tietokoneohjelmistojen luonne
Kantaja arvostelee valituslautakuntaa siitä, että tämä on tehnyt samankaltaisuutta koskevan päätelmän automaattisesti ainoastaan sillä perusteella, että kaikki tavarat liittyivät tietokoneohjelmistoihin, mikä on vastoin EUIPO:n tavaramerkeistä ja malleista annettuja direktiivejä.
Valituslautakunnan päättelystä ilmenee kuitenkin, ettei se ole ottanut huomioon ainoastaan tavaroiden luonnetta, sillä se on todennut riidanalaisten päätösten 41 kohdassa, että kyseessä olevien tavaroiden kohdeyleisö sekä tietokoneohjelmistojen luonne ja käyttötarkoitus saattoivat olla samat, samoin kuin kyseessä olevien tietokoneohjelmistojen suunnittelusta ja kehittämisestä vastanneet yritykset. Tämä väite on siis hylättävä.
2)

Tietokoneohjelmistojen käyttötarkoitus
Kantaja väittää, että kyseessä olevien tietokoneohjelmistojen käyttötarkoitukset poikkeavat toisistaan paljon, kuten väiteosasto on kantajan mukaan todennut. Tietokoneohjelmistoilla, joita haetut tavaramerkit koskevat, on tarkoitus huolehtia sisäisten tietojen hallinnoinnista, ja niiden päätarkoituksena on antaa organisaation sisällä henkilöille mahdollisuus hakea ja paikallistaa sisäisiä tietoja sekä tarkistaa näiden tietojen luotettavuus siten, että samalla taataan lainsäädännön vaatimusten noudattaminen. Vaikka tavaramerkin käyttöä koskevien todisteiden perusteella tietokoneohjelmistoilla, joita aikaisempi tavaramerkki koskee, voidaan tutustua tietoihin, mikä on kantajan mukaan tavanomainen ominaisuus valtaosassa tietokoneohjelmistoista, niiden tarkoituksena on automatisoida kiinteistöihin liittyvät liiketoimet ja avustaa näissä toimissa sekä erityisesti laatia kiinteistöihin liittyviä asiakirjoja ja hallinnoida rakennus- ja toimenpidelupia.
– –
Aluksi on tutkittava tietokoneohjelmistojen käyttötarkoituksen vertailua koskevien argumenttien perusteltavuus.
Ensinnäkin kantajan väite, jonka mukaan tietokoneohjelmistoja, joita aikaisempi tavaramerkki koskee, käytetään ainoastaan asiakirjojen laatimiseen ja tehtävien automatisointiin, koska tavaramerkin käyttöä koskevien todisteiden tarkastelusta – jota ei sitä paitsi ole riitautettu – ilmenee, että kyseiset tietokoneohjelmistot on tarkoitettu paitsi ”tekstin käsittelyyn”, myös ”tietojen käsittelyyn”, mikä voi kattaa laajemman todellisuuden kuin pelkkä asiakirjojen laadinta tai tehtävien automatisointi.
Toiseksi valituslautakunta on todennut riidanalaisten päätösten 40 kohdassa, että ”tietoihin liittyvien käytäntöjen käyttöönoton, tietojen eheyden ja luotettavuuden säilyttämisen ja lainsäädännön vaatimusten noudattamisesta huolehtimisen tarve” oli yhtä merkityksellistä niin oston, myynnin, rakennusoikeuksien ja käyttöoikeussopimusten kaltaisissa kiinteistöliiketoimissa kuin kiinteistöjen vuokrauksen sekä kiinteistöjen ja toimitilojen hallinnan kaltaisessa kiinteistöjen hallinnoinnissa. Valituslautakunta on katsonut, että julkisyhteisöjen oli otettava käyttöön yksityisten organisaatioiden tavoin ”tietoihin liittyviä käytäntöjä, säilytettävä tietojen eheys ja huolehdittava lainsäädännön vaatimusten noudattamisesta” rakennuslupien sekä toimitilojen hallinnoinnin ja hallinnan osalta.
Valituslautakunta ei ole verrannut edellä mainitussa riidanalaisten päätösten 40 kohdassa kyseessä olevien tietokoneohjelmistojen käyttötarkoituksia eikä selittänyt, miltä osin tietokoneohjelmistot, joita aikaisempi tavaramerkki koskee, vastaavat samoihin tavoitteisiin kuin tiedonhallinnan ohjelmistot, toisin kuin EUIPO väittää. Sen sijaan valituslautakunta on esittänyt siinä implisiittisesti määritelmän tiedonhallinnasta: se on ”tietoihin liittyvien käytäntöjen [käyttöönottoa], tietojen eheyden ja luotettavuuden [säilyttämistä] sekä lainsäädännön vaatimusten [noudattamista]”, mitä osapuolet eivät ole riitauttaneet.
Kolmanneksi on huomautettava, että valituslautakunta vertaa kyseessä olevien tietokoneohjelmistojen käyttötarkoituksia ainoastaan riidanalaisten päätösten 39 kohdassa, jossa todetaan seuraavaa:
”[Haettujen tavaramerkkien] eritelmässä kuvatun mukainen sisäisten tietojen järjestäminen ja hallinta on ominaista myös [väliintulijan] tietokoneohjelmistoille. Esimerkiksi rakennuslupahakemuksia koskevan [väliintulijan] tietokoneohjelmiston (OP 17) avulla organisaatio voi luoda yksilöllisen kartan keskeisistä tietoalkioista (tiedostojen kulku, erikoisosastot, yksilölliset tehtävät ja tehtävänjako).”
Valituslautakunta on siis katsonut ainoastaan riidanalaisten päätösten 39 kohdassa lähinnä, että ”tietojen käsittelyyn” ja ”tekstin käsittelyyn” tietokoneohjelmistoilla, joita aikaisempi tavaramerkki koskee, liittyvät samat ”sisäisten tietojen järjestämisen ja hallinnan” ominaispiirteet kuin sisäisten tietojen järjestämiseen ja hallintaan tarkoitetuilla tiedonhallinnan ohjelmistoilla, joita haetut tavaramerkit koskevat. Valituslautakunta on siten todennut ainoastaan riidanalaisten päätösten 39 kohdassa tietokoneohjelmistojen päällekkäisyyden, joka perustuu kyseessä olevien tietokoneohjelmistojen yhteisiin ominaispiirteisiin eli siihen, että niillä kaikilla voidaan järjestää ja hallita sisäisiä tietoja. Tältä osin on huomautettava väliintulijan väittävän virheellisesti, että kantaja olisi myöntänyt vertailtujen tietokoneohjelmistojen päällekkäisyydet hallinnollisessa menettelyssä. Huomautukset, joihin väliintulija viittaa ja joissa tällaiset päällekkäisyydet väitetään myönnetyn, ovat nimittäin tosiasiassa peräisin väliintulijan omista kirjelmistä, eivät kantajan kirjelmistä.
On vahvistettava, että aikaisemman tavaramerkin soveltamisalaan kuuluva kiinteistöalan ”tietojen käsittely” edellyttää sellaisia sisäisten tietojen järjestämistä ja hallintaa koskevia ominaisuuksia, jotka liittyvät myös tietokoneohjelmistoihin, joita haetut tavaramerkit koskevat. EUIPO ja väliintulija korostavat tältä osin perustellusti, että ”toimitilojen hallintaa” tai ”talojen ja/tai kiinteistöjen hallinnointia” koskevissa tietokoneohjelmistoissa, joita aikaisempi tavaramerkki koskee, tuotetaan merkittävä määrä tietoja, ja ne sisältävät näiden tietojen järjestämiseen ja hallintaan liittyviä tiettyjä toimintoja, jotka ovat samanlaisia kuin niin sanotuilla tiedonhallinnan ohjelmistoilla.
Edellä mainittu tietokoneohjelmistojen käyttötarkoitusten päällekkäisyys on syy siihen, että valituslautakunta on todennut käyttötarkoitusten samankaltaisuuden asteen olevan ainoastaan keskimääräinen, ei korkea.
Lisäksi on hylättävä kantajan argumentti, jonka mukaan väiteosasto olisi todennut, että tietokoneohjelmistojen käyttötarkoitukset olivat hyvin erilaiset. Väiteosasto on nimittäin tuonut esille, että vaikka niiden erityiset käyttötarkoitukset eivät ole samat (
their specific purpose of use is not the same
), niitä kaikkia käytettiin yleensä tietojenkäsittelyyn (
data processing
) ja lisäksi niiden käyttöväline (tietokone) oli sama. Tietokoneohjelmistojen käyttötarkoituksen päällekkäisyys siltä osin kuin niillä kaikilla voi suorittaa tietojenkäsittelyä ilmenee näin ollen myös kyseisistä päätöksistä.
– –
b)

Luokkaan 42 kuuluvat palvelut
Kantaja väittää valituslautakunnan todenneen perustelematta, että palveluja, joita haettu sanamerkki koskee, voisivat tarjota samat yritykset, jotka suunnittelevat sentyyppisiä tietokoneohjelmistoja, joiden osalta aikaisempaa tavaramerkkiä käytetään. Pelkästään tämän seikan, joka on sitä paitsi riitautettu, perusteella ei voida myöskään päätellä, että kyseiset palvelut ja tavarat olisivat samankaltaiset. Tosiasiassa kyseiset palvelut ovat erilaisia kuin tietokoneohjelmistot, joita aikaisempi tavaramerkki koskee, tai ainakin niiden samankaltaisuus on hyvin vähäistä.
EUIPO ja väliintulija kiistävät tämän väitteen.
– –
Toiseksi valituslautakunta on todennut virhettä tekemättä, että kiinteistöjen ja toimitilojen hallintaa koskevat tietokoneohjelmistot, joita aikaisempi tavaramerkki koskee, sekä tiedonhallinnan ohjelmistot, joita haettu sanamerkki koskee, saattoivat olla samojen yritysten suunnittelemia ja kehittämiä. On todettava, että tietotekniikan alalla tietokoneohjelmistojen valmistajat tarjoavat usein myös tietokoneohjelmistoihin liittyviä palveluja. Lisäksi kuten EUIPO huomauttaa, käsiteltävässä asiassa loppukäyttäjät sekä kyseessä olevien tavaroiden ja palvelujen valmistajat vastaavat toisiaan. Koska kantajan tältä osin esittämät argumentit on jo hylätty, valituslautakunta on voinut todeta perustellusti, että palvelut, joita haettu sanamerkki koskee ja jotka liittyvät kaikkiin sisäisten tietojen järjestämisessä ja hallinnassa käytettäviin tiedonhallinnan ja tietojen luetteloinnin ohjelmistoihin, olivat samankaltaisia kuin tietokoneohjelmistot, joita aikaisempi tavaramerkki koskee. Lisäksi tämä päättely on riittävää samankaltaisuuden toteamiseksi, toisin kuin kantaja väittää.
3.

Sekaannusvaara
– –
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
– –

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Asiat T-128/20 ja T-129/20 yhdistetään tuomion antamista varten.

2)
Kanteet hylätään.

3)
Collibra velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Collins
Csehi
De Baere
Julistettiin Luxemburgissa 22 päivänä syyskuuta 2021.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
)	Tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.