CELEX: 62017CJ0484
Řízení o předběžné otázce
Směrnice 2003/86/ES
Právo na sloučení rodiny
Článek 15
Odmítnutí udělit samostatné povolení k pobytu
Vnitrostátní právní úprava stanovící povinnost složit zkoušku občanské integrace

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 15 odst. 1 a 4 směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (
Úř. věst. 2003, L 251, s. 12
; Zvl. vyd. 19/06, s. 224).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi paní K, státní příslušnicí třetí země, a Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (státní tajemník pro bezpečnost a spravedlnost, Nizozemsko) (dále jen „státní tajemník“) ohledně toho, že státní tajemník zamítl žádost paní K o změnu omezení, s nímž bylo spojeno její povolení k dočasnému pobytu, a že jí bylo toto povolení odňato.
Právní rámec
Unijní právo
Článek 15 směrnice 2003/86 stanoví:
„1.   Nejpozději po pěti letech pobytu a za předpokladu, že rodinnému příslušníkovi nebylo uděleno povolení k pobytu z jiných důvodů, než je sloučení rodiny, mají manžel nebo nesezdaný partner a dítě, které dosáhlo plnoletosti, právo na samostatné povolení k pobytu, nezávislé na povolení k pobytu osoby usilující o sloučení rodiny, na základě podání žádosti, pokud se vyžaduje.
Členské státy mohou omezit udělení povolení k pobytu uvedené v prvním pododstavci manželovi nebo nesezdanému partnerovi v případech rozpadu rodinného vztahu.
[…]
4.   Podmínky týkající se udělení a doby trvání samostatných povolení k pobytu stanoví vnitrostátní právo.“
Nizozemské právo
Článek 3.51 Vreemdelingenbesluit 2000 (cizinecká vyhláška z roku 2000) stanoví:
„1.   Povolení k dočasnému pobytu […] spojené s omezením souvisejícím s trvalými humanitárními důvody může být vydáno cizinci, který:
a)
pobývá v Nizozemsku pět let jakožto držitel povolení k pobytu spojeného s omezením uvedeným v bodě 1°, […]:
o
.
pobyt jako rodinný příslušník osoby, která je držitelem povolení k trvalému pobytu;
[…]
5.   Článek 3.80a se použije na cizince uvedené v odst. 1 písm. a) bodě 1° […]“
Článek 3.80a této vyhlášky zní takto:
„1.   Žádost o změnu povolení k pobytu […] na povolení k pobytu, které je spojeno s omezením souvisejícím s trvalými humanitárními důvody, se zamítne, pokud žádost byla podána cizincem ve smyslu čl. 3.51 odst. 1
initio
a písm. a) bodu 1°, který nesložil zkoušku uvedenou v čl. 7 odst. 2 písm. a) zákona o občanské integraci nebo nezískal diplom, osvědčení nebo jiný doklad ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. c) téhož zákona.
2.   První odstavec se nepoužije, pokud cizinec:
[…]
e)
byl od povinnosti občanské integrace osvobozen […]
[…]
4.   Ministr kromě toho může od použití odstavce 1 upustit, pokud má za to, že by jeho použití vedlo ke zjevným situacím závažné nespravedlnosti.“
Článek 6 odst. 1 Wet inburgering (zákon o občanské integraci) uvádí:
„Ministr osvobodí osobu podléhající povinnosti občanské integrace od této povinnosti, pokud:
a)
tato osoba prokázala, že z důvodu duševního nebo tělesného postižení či duševní poruchy je trvale neschopna složit zkoušku občanské integrace;
b)
dospěl na základě prokázaného úsilí osoby podléhající povinnosti občanské integrace k závěru, že tato osoba nemůže z pochopitelných důvodů splnit povinnost občanské integrace.“
Článek 7 odst. 1 a 2 uvedeného zákona zní takto:
„1.   Osoba podléhající povinnosti občanské integrace získá do tří let ústní a písemné znalosti nizozemštiny odpovídající nejméně úrovni A 2 Společného evropského referenčního rámce pro moderní cizí jazyky, jakož i znalost nizozemské společnosti.
2.   Osoba podléhající povinnosti občanské integrace splnila svou povinnost občanské integrace, jestliže:
a)
složila zkoušku stanovenou ministrem nebo
b)
získala diplom, osvědčení nebo jiný doklad ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. c).“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Paní K byla od 17. března 1995 do 25. července 2015 držitelkou povolení k pobytu za účelem pobytu u svého manžela, státního příslušníka třetí země. Dne 21. července 2015 podala paní K žádost o změnu tohoto povolení na povolení k prodlouženému pobytu.
Státní tajemník tuto žádost dne 1. července 2016 zamítl s odůvodněním, že paní K nedoložila, že buď složila zkoušku občanské integrace, nebo byla od této povinnosti osvobozena či jí tato povinnost byla prominuta. Státní tajemník rovněž se zpětným účinkem k 19. srpnu 2011 odňal paní K povolení k pobytu za účelem pobytu u jejího manžela s odůvodněním, že paní K již od tohoto data nebydlela na stejné adrese jako její manžel.
V návaznosti na stížnost podanou paní K státní tajemník rozhodnutím ze dne 21. prosince 2016 své původní rozhodnutí potvrdil.
Paní K podala proti tomuto rozhodnutí žalobu k rechtbank den Haag zittingsplaats Middelburg (soud v Haagu, zasedající v Middelburgu, Nizozemsko). Tento soud danou žalobu rozsudkem ze dne 4. dubna 2017 zamítl.
Proti tomuto rozsudku podala paní K odvolání k předkládajícímu soudu.
S ohledem na to, že v příloze k odvolání bylo připojeno stanovisko Dienst Uitvoering Onderwijs (centrum vzdělávacích služeb, Nizozemsko), v němž se uvádělo, že se paní K přinejmenším čtyřikrát pokusila složit zkoušku občanské integrace a absolvovala více než 600 hodin kurzu občanské integrace, udělil státní tajemník paní K samostatné povolení k pobytu od 20. dubna 2017. Státní tajemník nicméně potvrdil odnětí povolení k pobytu, jehož byla paní K držitelkou za účelem pobytu u svého manžela, se zpětným účinkem k 19. srpnu 2011.
Předkládající soud se zamýšlí nad tím, zda je podmínka občanské integrace stanovená v nizozemské právní úpravě slučitelná s článkem 15 směrnice 2003/86.
Za těchto podmínek se Raad van State (Státní rada, Nizozemsko) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je třeba čl. 15 odst. 1 a 4 směrnice [2003/86] vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná ve věci v původním řízení a jež stanoví, že žádost cizince, který na území členského státu oprávněně pobývá v rámci sloučení rodiny po dobu delší než pět let, o samostatné povolení k pobytu může být zamítnuta z důvodu nesplnění integračních podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 15 odst. 1 a 4 směrnice 2003/86 brání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná ve věci v původním řízení a podle které lze zamítnout žádost o samostatné povolení k pobytu podanou státním příslušníkem třetí země, který na území členského státu pobýval v rámci sloučení rodiny po dobu delší než pět let, z důvodu, že nedoložil složení zkoušky občanské integrace týkající se jazyka a společnosti tohoto členského státu.
Článek 15 odst. 1 směrnice 2003/86 stanoví, že nejpozději po pěti letech pobytu a za předpokladu, že rodinnému příslušníkovi nebylo uděleno povolení k pobytu z jiných důvodů, než je sloučení rodiny, mají manžel nebo nesezdaný partner a dítě, které dosáhlo plnoletosti, právo na samostatné povolení k pobytu, nezávislé na povolení k pobytu osoby usilující o sloučení rodiny, na základě podání žádosti, pokud se vyžaduje.
Článek 15 odst. 4 této směrnice upřesňuje, že podmínky týkající se udělení a doby trvání tohoto povolení k pobytu stanoví vnitrostátní právo.
Ze vzájemného spojení obou těchto ustanovení vyplývá, že po uplynutí pěti let pobytu na území členského státu v rámci sloučení rodiny sice v zásadě vzniká právo na vydání samostatného povolení k pobytu, nicméně unijní normotvůrce členským státům umožnil, aby udělení takového povolení podrobily určitým podmínkám, jejichž vymezení přísluší těmto členským státům.
Z bodů 49 až 59 rozsudku z dnešního dne, C a A (C‑257/17), vyplývá, že nelze vyloučit, že členský stát může podmínit udělení samostatného povolení k pobytu složením zkoušky občanské integrace týkající se jazyka a společnosti tohoto členského státu.
Z bodů 60 až 63 uvedeného rozsudku však vyplývá, že povinnost složit takovou zkoušku stanovená takovými vnitrostátními předpisy, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, nemůže platně překročit meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle spočívajícího v usnadnění integrace dotyčných státních příslušníků třetích zemí, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
Za tímto účelem se předkládající soud musí zejména ujistit, že znalosti požadované ke složení zkoušky občanské integrace odpovídají základní úrovni, že podmínka uložená vnitrostátní právní úpravou nevede k tomu, že státním příslušníkům třetích zemí, kteří prokázali vůli tuto zkoušku složit a úsilí vynaložené za tímto účelem, je zabráněno v získání samostatného povolení pobytu, že jsou náležitě zohledněny zvláštní individuální okolnosti a že náklady spojené s uvedenou zkouškou nejsou nepřiměřeně vysoké (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2015, K a A,
C‑153/14
,
EU:C:2015:453
, body
až
).
V této souvislosti je třeba zejména zdůraznit, že příslušné orgány musí mít na základě takových okolností, jako je věk, úroveň vzdělání, finanční situace nebo zdravotní stav dotyčných rodinných příslušníků osoby usilující o sloučení rodiny, možnost nepodmínit udělení samostatného povolení k pobytu složením zkoušky občanské integrace, pokud se z důvodu těchto okolností ukáže, že tito rodinní příslušníci nejsou schopni se dostavit k této zkoušce nebo tuto zkoušku složit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. července 2015, K a A,
C‑153/14
,
EU:C:2015:453
, bod
).
Vzhledem k předchozím úvahám je třeba na položenou otázku odpovědět, že čl. 15 odst. 1 a 4 směrnice 2003/86 nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná ve věci v původním řízení a podle které lze zamítnout žádost o samostatné povolení k pobytu podanou státním příslušníkem třetí země, který na území členského státu pobýval v rámci sloučení rodiny po dobu delší než pět let, z důvodu, že nedoložil složení zkoušky občanské integrace týkající se jazyka a společnosti tohoto členského státu, jestliže konkrétní podmínky povinnosti složit tuto zkoušku nepřekračují meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle usnadnění integrace státních příslušníků třetích zemí, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

Článek 15 odst. 1 a 4 směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná ve věci v původním řízení a podle které lze zamítnout žádost o samostatné povolení k pobytu podanou státním příslušníkem třetí země, který na území členského státu pobýval v rámci sloučení rodiny po dobu delší než pět let, z důvodu, že nedoložil složení zkoušky občanské integrace týkající se jazyka a společnosti tohoto členského státu, jestliže konkrétní podmínky povinnosti složit tuto zkoušku nepřekračují meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle usnadnění integrace státních příslušníků třetích zemí, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.