CELEX: 62017TJ0079
Verejná služba
Zmluvní zamestnanci
Prijímanie do zamestnania
Interné výberové konanie
Vytvorenie rezervného zoznamu na prijímanie asistentov do zamestnania
Podmienka pripustenia týkajúca sa funkčnej skupiny, v ktorej je zaradený uchádzač v deň uplynutia lehoty na podávanie kandidatúr
Nepripustenie k účasti na skúškach výberového konania

Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobca, Alain Schoonjans, pracoval v Európskej komisii ako zmluvný zamestnanec funkčnej skupiny III od 1. decembra 2010 do 30. novembra 2013, ako pracovník na dočasnú dobu od 1. do 31. decembra 2013, opäť ako zmluvný zamestnanec funkčnej skupiny III od 1. januára 2014 do 15. septembra 2015 a nakoniec ako zmluvný zamestnanec funkčnej skupiny IV od 16. septembra 2015 do 31. decembra 2016.
Dňa 9. februára 2016 uverejnila Komisia oznámenie o internom výberovom konaní založenom na skúškach s cieľom vytvoriť rezervný zoznam na prijatie sekretárov/administratívnych pracovníkov v platovej triede 2 (AST/SC 2), asistentov v platovej triede 2 (AST 2) a administrátorov v platovej triede 6 (AD 6) do zamestnania (ďalej len „oznámenie o výberovom konaní“). Tieto tri výberové konania boli označené takto: COM/01/AST‑SC/16 (AST/SC 2) – Sekretári/administratívni pracovníci, COM/02/AST/16 (AST 2) – Asistenti a COM/03/AD/16 (AD 6) – Administrátori.
Pokiaľ ide o administratívne postavenie uchádzačov, v článku 2.1 písm. c) oznámenia o výberovom konaní hlavy III s názvom „Spôsobilosť“ sa uvádzalo:
„[Musíte] mať odpracovaných aspoň šesť mesiacov, predchádzajúcich dátumu ukončenia elektronického prihlasovania, vo funkčnej skupine, ktorá sa požaduje v hlave III.2.2 pre výberové konanie, na ktoré sa hlásite alebo mať odpracované celé šesťmesačné obdobie uvedené vyššie, alebo jeho čas, vo vyššej funkčnej skupine.
Nasledujúce obdobia sa zohľadnia na výpočet požadovaných šiestich mesiacov: obdobia v administratívnom postavení ‚aktívny‘ služobný pomer, ‚pracovné voľno na vojenskú službu‘, ‚rodičovská dovolenka alebo rodinná dovolenka‘, ‚preloženie v záujme služby‘ alebo ‚preloženie na vlastnú žiadosť‘ (počas prvých šiestich mesiacov preloženia na vlastnú žiadosť), v zmysle článkov 37 a nasl. služobného poriadku [úradníkov Európskej únie].“
V tej istej hlave článok 2.2 oznámenia o vyhlásení výberového konania stanovoval toto, pokiaľ ide o funkčnú skupinu a platovú triedu uchádzačov:
„K dátumu stanoveného na ukončenie elektronického prihlasovania musíte patriť do nasledujúcej funkčnej skupiny:
Pre COM/01/AST‑SC/16 (AST/SC 2) musíte byť úradníkom alebo dočasným zamestnancom AST/SC alebo zmluvným zamestnancom GFII.
Pre COM/02/AST/16 (AST 2) musíte byť úradníkom alebo dočasným zamestnancom AST alebo zmluvným zamestnancom GFIII.
Pre COM/03/AD/16 (AD 6) musíte byť úradníkom alebo dočasným zamestnancom AD alebo zmluvným zamestnancom GFIV.“
Žalobca podal k bližšie neurčenému dňu kandidatúru do interného výberového konania COM/02/AST/16 (AST 2).
Dňa 11. apríla 2016 komisia interného výberového konania COM/02/AST/16 (AST 2) žalobcovi oznámila svoje rozhodnutie o zamietnutí jeho kandidatúry (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) z dôvodu, že nespĺňal podmienku stanovenú v oznámení o výberovom konaní vyžadujúcu, aby bol zaradený do funkčnej skupiny III k dátumu ukončenia prihlasovania do výberového konania (ďalej len „sporná podmienka“).
Dňa 11. júla 2016 podal žalobca sťažnosť proti napadnutému rozhodnutiu.
Rozhodnutím z 27. októbra 2016, ktoré bolo žalobcovi oznámené v ten istý deň, menovací orgán zamietol jeho sťažnosť.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobca návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 6. februára 2017 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Listom zo 14. februára 2017 žalobca požiadal o to, aby bola táto vec z dôvodu vzájomnej súvislosti spojená s vecami T‑55/17, Healy/Komisia a T‑73/17, RS/Komisia, na spoločné konanie v súlade s článkom 68 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
Listom z 15. februára 2017 bola Komisia vyzvaná na predloženie svojich pripomienok k prípadnému spojeniu prejednávanej veci s vecami T‑55/17, Healy/Komisia, a T‑73/17, RS/Komisia.
Dňa 5. apríla 2017 Komisia predložila svoje vyjadrenie k žalobe.
Listom z 18. mája 2017 žalobca uviedol, že sa vzdáva svojho práva predložiť repliku.
Listom z 30. mája 2017 žalobca požiadal o nariadenie pojednávania.
Rozhodnutím zo 14. novembra 2017 predseda deviatej komory Všeobecného súdu rozhodol, že prejednávanú vec nespojí s vecami T‑55/17, Healy/Komisia, a T‑73/17, RS/Komisia.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní z 19. januára 2018.
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
uložil Komisii povinnosť zaplatiť sumu vo výške 5000 eur z dôvodu údajne utrpenej nemajetkovej ujmy,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
O návrhoch na zrušenie
Tvrdenia účastníkov konania
Žalobca na podporu svojich žalobných návrhov proti napadnutému rozhodnutiu uvádza námietku nezákonnosti spornej podmienky, keďže táto podmienka porušuje článok 82 ods. 7 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „PZOZ“) a článok 27 prvý odsek Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“).
Žalobca sa jednak domnieva, že znenie článku 82 ods. 7 druhej vety PZOZ je jednoznačné a neponecháva Komisii žiadnu mieru voľnej úvahy, keď stanovuje, že zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny IV sa môžu zúčastniť výberových konaní, okrem iného pre platové triedy AST 1 až AST 4.
V predmetnom prípade oznámenie o výberovom konaní stanovuje, že iba zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny III sa môžu zúčastniť výberového konania pre platovú triedu AST 2. Preto Komisia porušila článok 82 ods. 7 druhú vetu PZOZ, a v dôsledku toho, keďže uvedené oznámenie treba považovať za protiprávne, musí byť napadnuté rozhodnutie zrušené.
Na druhej strane sa žalobca domnieva, že aj keby platilo, že sporná podmienka je zlučiteľná s článkom 82 ods. 7 PZOZ, porušuje článok 27 prvý odsek služobného poriadku, keďže obmedzuje okruh uchádzačov neodôvodneným spôsobom a v každom prípade neproporcionálne.
Komisia spochybňuje argumentáciu žalobcu.
Posúdenie Všeobecným súdom
Podľa článku 27 prvého odseku služobného poriadku:
„Cieľom prijímania do služobného pomeru je zabezpečiť pre inštitúciu služby úradníkov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, prijatých na čo najširšom možnom geografickom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov Únie. Žiadne pracovné miesta sa nevyhradia pre štátnych príslušníkov určitého členského štátu.“
Článok 29 ods. 1 štvrtý pododsek služobného poriadku stanovuje:
„Zachovávajúc zásadu, že drvivá väčšina úradníkov sa má prijímať na základe verejného výberového konania, menovací orgán môže odchylne od písmena d) a iba vo výnimočných prípadoch rozhodnúť o uskutočnení interného výberového konania inštitúcie, ktoré bude otvorené aj pre zmluvných zamestnancov uvedených v článkoch 3a a 3b [PZOZ]. Na týchto zmluvných zamestnancov sa vzťahujú obmedzenia v súvislosti s touto možnosťou, ako je stanovené v článku 82 ods. 7 [PZOZ], a v súvislosti s osobitnými úlohami, ktoré mohli plniť ako zmluvní zamestnanci.“
V prvom rade treba pripomenúť zásady, ktoré stanovuje judikatúra, týkajúce sa podmienok a spôsobov organizácie výberového konania.
Po prvé základnou úlohou oznámenia o výberovom konaní je čo najpresnejšie informovať dotknuté osoby o povahe podmienok požadovaných na obsadenie predmetného pracovného miesta, aby mohli posúdiť, či je opodstatnené podanie ich kandidatúry (pozri rozsudok z 31. januára 2006, Giulietti/Komisia,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, bod
a citovanú judikatúru).
Po druhé inštitúcia v tejto súvislosti disponuje širokou mierou voľnej úvahy, keď stanovuje kritériá spôsobilosti požadované pre obsadzované pracovné miesta a v závislosti od týchto kritérií a v záujme služby určuje podmienky a spôsob organizácie výberového konania (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. októbra 2008, Chetcuti/Komisia,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
, body
a
a citovanú judikatúru; z 31. januára 2006, Giulietti/Komisia,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, bod
a citovanú judikatúru, a z 13. decembra 2006, Heus/Komisia,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, bod
a citovanú judikatúru).
V každom prípade výkon právomoci voľnej úvahy, ktorou inštitúcie disponujú v oblasti organizácie výberových konaní, najmä pokiaľ ide o stanovenie podmienok pripustenia uchádzačov k účasti, musí byť zlučiteľný s kogentnými ustanoveniami článku 27 prvého odseku a článku 29 ods. 1 služobného poriadku. Článok 27 prvý odsek služobného poriadku kogentným spôsobom vymedzuje účel každého prijímania do služobného pomeru a článok 29 ods. 1 služobného poriadku stanovuje rámec postupov, ktoré treba dodržať pri obsadzovaní voľných pracovných miest. V dôsledku toho musí byť táto voľná úvaha vždy uplatňovaná podľa požiadaviek súvisiacich s pracovným miestom, ktoré sa má obsadiť, a všeobecnejšie, podľa záujmu služby (pozri rozsudok z 13. decembra 2006, Heus/Komisia,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, bod
a citovanú judikatúru; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok zo 17. novembra 2009, Di Prospero/Komisia,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, body
a
a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide konkrétne o podmienky obmedzujúce prihlásenie sa uchádzačov do výberového konania, hoci by aj skutočne mohli obmedziť možnosti inštitúcie prijať na pracovné miesto najlepších uchádzačov v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku, neznamená to, že každá podmienka zavádzajúca takéto obmedzenie je v rozpore s vyššie uvedeným článkom. V skutočnosti voľná úvaha správneho orgánu pri organizácii výberových konaní a zo všeobecnejšieho hľadiska záujem služby poskytujú inštitúcii právo stanoviť podmienky, ktoré považuje za primerané a ktoré napriek tomu, že obmedzujú prístup uchádzačov k výberovému konaniu, a teda nutne aj počet prihlásených uchádzačov, nepredstavujú riziko ohrozenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti v zmysle článku 27 prvého odseku služobného poriadku (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. novembra 2009, Di Prospero/Komisia,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, bod
).
V tejto súvislosti, a ako to tvrdí Komisia, v judikatúre sa už dospelo k názoru, že neexistuje žiadna povinnosť pripustiť k internému výberovému konaniu inštitúcie všetky osoby nachádzajúce sa v jej službe. Takáto povinnosť by totiž narušila širokú právomoc voľnej úvahy priznanú tejto inštitúcii (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. októbra 2008, Chetcuti/Komisia,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
, body
až
, a z 24. septembra 2009, Brown/Komisia,
F‑37/05
,
EU:F:2009:121
, bod
). Preto nemožno zamestnancom a úradníkom inštitúcie priznať žiadne absolútne právo zúčastniť sa na internom výberovom konaní inštitúcie (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. marca 1997, de Kerros a Kohn‑Berge/Komisia,
T‑40/96 a T‑55/96
,
EU:T:1997:28
, bod
, a z 8. novembra 2006, Chetcuti/Komisia,
T‑357/04
,
EU:T:2006:339
, bod
).
Platí teda, že v rozpore s článkom 27 prvým odsekom služobného poriadku sú len podmienky obmedzujúce prístup uchádzačov k výberovému konaniu, ktoré zahŕňajú riziko narušenia cieľa zabezpečiť prihlásenie sa uchádzačov, ktorí majú najvyššiu úroveň spôsobilosti (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. marca 1997, de Kerros a Kohn‑Berge/Komisia,
T‑40/96 a T‑55/96
,
EU:T:1997:28
, bod
, a zo 17. novembra 2009, Di Prospero/Komisia,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, bod
).
Po tretie treba pripomenúť, že vzhľadom na rozsiahlu právomoc voľnej úvahy priznanú inštitúciám v tejto oblasti sa preskúmanie Všeobecného súdu týkajúce sa dodržiavania podmienky záujmu služby musí obmedziť na otázku, či inštitúcia postupovala v primeraných a nekritizovateľných medziach a svoju voľnú úvahu nevykonala zjavne nesprávne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. júna 2015, Z/Súdny dvor,
T‑88/13 P
,
EU:T:2015:393
, bod
).
V druhom rade treba určiť dosah článku 82 ods. 7 prvej a druhej vety PZOZ.
Článok 82 ods. 7 prvá veta PZOZ stanovuje, že je možné povoliť zmluvným zamestnancom patriacim do funkčných skupín II až IV zúčastniť sa na interných výberových konaniach, iba ak odpracovali tri roky v službe v rámci inštitúcie. Článok 82 ods. 7 druhá veta PZOZ najmä stanovuje, že zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny III sa môžu zúčastniť iba na výberovom konaní pre platové triedy AST 1 a AST 2 a že zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny IV sa môžu zúčastniť iba na výberovom konaní pre platové triedy AST 1 až AST 4 alebo AD 5 a AD 6.
Pokiaľ ide o článok 82 ods. 7 prvú vetu PZOZ, Všeobecný súd rozhodol dnešným rozsudkom vo veci Healy/Komisia (T‑55/17), že inštitúcia, ktorá sa rozhodne výnimočne zorganizovať interné výberové konanie, na ktorom sa môžu zúčastniť zmluvní zamestnanci patriaci do funkčných skupín II až IV, je povinná dodržať hranicu troch rokov odpracovaných v službe, ktorú stanovuje toto ustanovenie. Táto inštitúcia však môže vzhľadom na svoju širokú mieru voľnej úvahy a za dodržania kogentných ustanovení stanovených v článku 27 prvom odseku a článku 29 ods. 1 služobného poriadku stanoviť prísnejšie podmienky pre niektoré pracovné miesta alebo niektoré funkčné skupiny a vyžadovať najmä dlhšiu odpracovanú dobu v službe, než je minimálna doba, ktorú stanovuje článok 82 ods. 7 prvá veta PZOZ (pozri, v tomto zmysle a analogicky, rozsudok z 13. júla 1989, Jaenicke Cendoya/Komisia,
108/88
,
EU:C:1989:325
, bod
).
Pokiaľ ide o článok 82 ods. 7 druhú vetu PZOZ, treba sa domnievať, že zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny IV, medzi ktorých patrí žalobca, sú v zásade normotvorcom Európskej únie oprávnení zúčastniť sa na výberových konaniach pre platové triedy AST 1 až AST 4 alebo AD 5 a AD 6.
Tento záver je nevyhnutný vzhľadom na rozdielnosť výrazov použitých normotvorcom Únie, pokiaľ ide o prvú a druhú vetu článku 82 ods. 7 PZOZ. V prvej vete uvedený normotvorca stanovuje, že dotknutí zmluvní zamestnanci „peuvent être autorisés“ [„môžu dostať súhlas“] – „podrá autorizarse“ v španielskom jazyku, „kann… erteilt werden“ v nemeckom jazyku, „may be authorised“ v anglickom jazyku, „possono essere autorizzati“ v talianskom jazyku, „może być upoważniony“ v poľskom jazyku a „podem ser autorizados“ v portugalskom jazyku – na účasť na interných výberových konaniach, ak odpracovali v službe aspoň tri roky. Na druhej strane v druhej vete sa neodkazuje na žiadny súhlas. Naopak, oprávňuje zmluvných zamestnancov funkčnej skupiny IV zúčastniť sa na výberových konaniach pre platové triedy AST 1 až AST 4 alebo AD 5 a AD 6, ale bez toho, aby toto právo bolo rozšírené na výberové konania pre ostatné platové triedy. V tejto súvislosti, hoci francúzska verzia používa negatívnu formuláciu – „ne peuvent prendre part qu’aux concours“ [„sa môžu zúčastniť len na výberových konaniach“] – tá istá myšlienka je vyjadrená pozitívnym spôsobom v iných jazykových verziách: „solo tendrán acceso“ v španielskom jazyku, „haben Zugang… nur für“ v nemeckom jazyku, „may have access only“ v anglickom jazyku, „possono partecipare unicamente“ v talianskom jazyku, „może mieć dostęp jedynie“ v poľskom jazyku a „apenas podem ter acesso“ v portugalskom jazyku.
Zo znenia prvých dvoch viet článku 82 ods. 7 PZOZ vyplýva, že inštitúcia môže výnimočne zorganizovať interné výberové konanie, na ktorom sa môžu zúčastniť zmluvní zamestnanci, ktorí v službe odpracovali aspoň tri roky. Pokiaľ však táto inštitúcia rozhodne o otvorení interného výberového konania pre zmluvných zamestnancov, ktorí spĺňajú túto podmienku odpracovaných rokov v službe, je povinná dodržiavať oprávnenie, ktoré uvedeným zamestnancom priznáva normotvorca Únie, a v dôsledku toho umožniť uvedeným zamestnancom patriacim do funkčnej skupiny IV zúčastniť sa na výberových konaniach pre platové triedy AST 1 až AST 4 alebo AD 5 a AD 6, ktoré sa táto inštitúcia rozhodla zorganizovať.
Dotknutá inštitúcia však môže v rámci týchto obmedzení, ktoré stanovil normotvorca Únie, a vzhľadom na svoju širokú mieru voľnej úvahy, ako to tvrdí Komisia, a v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 28 vyššie, obmedziť prístup zmluvných zamestnancov funkčnej skupiny IV do výberových konaní pre platové triedy AST 1 až AST 4 alebo AD 5 a AD 6 tak, že stanoví dodatočné kritériá spôsobilosti, ktorých splnenie sa bude vyžadovať pre pracovné miesta, ktoré sa majú obsadiť, alebo v záujme služby.
V prejednávanom prípade je zjavné, že sporná podmienka vylučuje všetkých zmluvných zamestnancov funkčnej skupiny IV z účasti na výberovom konaní COM/02/AST/16 (AST 2), aj keď spĺňajú ostatné podmienky uvedené v oznámení o výberovom konaní. Komisia tým porušila článok 82 ods. 7 druhú vetu PZOZ, ktorá uvedených zamestnancov výslovne oprávňuje zúčastniť sa na výberových konaniach pre platovú triedu AST 2.
Komisia však vo vyjadrení k žalobe uvádza, že sporná podmienka je v súlade s článkom 27 prvým odsekom a článkom 29 služobného poriadku. V podstate sa domnieva, že uvedená podmienka priamo súvisí so záujmom služby, ktorého cieľom je získať vysoko kvalifikovaný a okamžite použiteľný personál. Úlohy a povinnosti, ktoré majú plniť zamestnanci funkčnej skupiny III, a úlohy a povinnosti, ktoré majú plniť zamestnanci funkčnej skupiny IV, sa totiž líšia od úloh a povinností úradníkov v platových triedach AST a AD, o čom svedčí príloha I časť A služobného poriadku a článok 80 PZOZ.
S touto argumentáciou však nie je možné súhlasiť, keďže v podstate vylučuje všetkých zmluvných zamestnancov funkčnej skupiny IV, aj tých, ktorí, skôr ako zamestnanci funkčnej skupiny III, vykonávali úlohy porovnateľné s úlohami vykonávanými na pracovných miestach, ktoré sa majú obsadiť, iba z toho dôvodu, že sa považujú za nadmerne kvalifikovaných pre pracovné miesta platovej triedy AST 2.
Už sa totiž rozhodlo, že zamietnutie kandidatúry do výberového konania iba z dôvodu, že uchádzač je nadmerne kvalifikovaný, je prekážkou v cieli, ktorý bol záväzným spôsobom priradený každému postupu prijímania úradníka alebo zamestnanca podľa článku 27 prvého odseku služobného poriadku, a to zaistiť služby osôb s čo najvyššou úrovňou schopnosti, výkonnosti a bezúhonnosti. Takéto zamietnutie je naopak prípustné, ak inštitúcia uvádza dôkazy, z ktorých je možné vyvodiť, že takáto nadmerná kvalifikácia by bránila dotknutým uchádzačom v plnení úloh spojených s pracovným miestom, ktoré sa má obsadiť, alebo že by mala negatívny dopad na kvalitu práce dotknutých osôb, ich výkonnosť alebo ich motiváciu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. februára 1999, Jiménez/ÚHVT,
T‑200/97
,
EU:T:1999:26
, body
až
; pozri tiež, analogicky, rozsudok z 28. marca 1996, Noonan/Komisia,
T‑60/92
,
EU:T:1996:44
, body
až
).
Komisia na jednej strane zdôrazňuje, že úlohy a miera zodpovednosti zmluvných zamestnancov vo funkčnej skupine III nie sú rovnaké ako úlohy a miera zodpovednosti zmluvných zamestnancov funkčnej skupiny IV a že to isté platí pre platové triedy vo funkčných skupinách AST a AD.
Na druhej strane Komisia potvrdzuje, že v prípade zmluvných zamestnancov zodpovedá funkčná skupina III platovým triedam AST 1 a AST 2 pre úradníkov a že funkčná skupina IV zodpovedá platovej triede AD pre úradníkov.
Na základe tohto dvojitého predpokladu a vzhľadom na potrebu zabezpečiť okamžite použiteľný personál Komisia dospela k záveru, že zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny III sa mohli zúčastniť len na internom výberovom konaní COM/02/AST/16 (AST 2) a že zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny IV sa mohli zúčastniť len na internom výberovom konaní COM/03/AD/16 (AD 6).
Na rozdiel od zásad uvedených v bode 44 vyššie, sa argumentácia Komisie neopiera o žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla preukázať, že nadmerná kvalifikácia zmluvných zamestnancov funkčnej skupiny IV by mohla mať negatívny dopad na kvalitu ich práce, ich výkonnosť alebo motiváciu pri výkone zamestnania platovej triedy AST 2.
Za týchto podmienok Komisia tým, že zamestnancom funkčnej skupiny IV zakázala zúčastniť sa na internom výberovom konaní COM/02/AST/16 (AST 2), využila svoju voľnú úvahu zjavne nesprávnym spôsobom.
Navyše, pokiaľ by sa zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny IV vo všeobecnosti nemohli zúčastňovať na výberových konaniach pre pracovné miesta platovej triedy AST 2 z dôvodu, že táto funkčná skupina zodpovedá platovej triede AD pre úradníkov, článok 82 ods. 7 druhá veta PZOZ by bol zbavený svojho potrebného účinku, pretože toto ustanovenie oprávňuje práve uvedených zmluvných zamestnancov zúčastňovať sa na takýchto výberových konaniach.
Vzhľadom na tieto skutočnosti treba vyhovieť námietke nezákonnosti spornej podmienky, a v dôsledku toho zrušiť napadnuté rozhodnutie.
O návrhoch na náhradu škody
Keďže zrušenie napadnutého rozhodnutia nemôže podľa žalobcu postačovať na nápravu nemajetkovej ujmy, ktorá mu údajne vznikla, navrhuje, aby Všeobecný súd uložil Komisii povinnosť zaplatiť sumu 5000 eur. Komisia odpovedá, že v prípade neexistencie protiprávnosti postihujúcej napadnuté rozhodnutie tieto návrhy, formulované po prvýkrát pred Všeobecným súdom, treba zamietnuť. V každom prípade, aj keby toto rozhodnutie bolo nezákonné, jeho zrušenie stačí na náhradu uvádzanej nemajetkovej ujmy.
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môže samotné zrušenie nezákonného aktu predstavovať primeranú a v zásade dostatočnú náhradu akejkoľvek nemajetkovej ujmy, ktorú tento akt mohol spôsobiť (rozsudok z 9. novembra 2004, Montalto/Rada,
T‑116/03
,
EU:T:2004:325
, bod
; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 9. júla 1987, Hochbaum a Rawes/Komisia,
44/85, 77/85, 294/85 a 295/85
,
EU:C:1987:348
, bod
).
Zrušenie aktu postihnutého protiprávnosťou však nemôže predstavovať samo osebe primeranú náhradu, keď na jednej strane napadnutý akt obsahuje výslovne negatívne posúdenie spôsobilosti žalobcu, ktoré ho môže poškodiť (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. februára 1990, Culin/Komisia,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
, body
až
; z 23. marca 2000, Rudolph/Komisia,
T‑197/98
,
EU:T:2000:86
, bod
, a z 13. decembra 2005, Cwik/Komisia,
T‑155/03, T‑157/03 a T‑331/03
,
EU:T:2005:447
, body
a
), a na druhej strane žalobca preukáže, že mu vznikla nemajetková ujma oddeliteľná od protiprávnosti odôvodňujúcej zrušenie, ktorá nemôže byť v plnom rozsahu napravená týmto zrušením (rozsudky zo 6. júna 2006, Girardot/Komisia,
T‑10/02
,
EU:T:2006:148
, bod
, a z 19. novembra 2009, Michail/Komisia,
T‑49/08 P
,
EU:T:2009:456
, bod
).
V predmetnom prípade žalobca tvrdí, že jeho nemajetková ujma vyplýva z toho, že Komisia už nemôže, pokiaľ ide o neho, znovu nastoliť situáciu predstavujúcu tie isté podmienky, ako boli tie, za ktorých malo byť zorganizované výberové konanie tak, aby bola zaručená rovnosť zaobchádzania medzi všetkými uchádzačmi a objektívnosť hodnotenia.
Treba konštatovať, že žalobca jednak nevytýka Komisii žiadne negatívne posúdenie jeho spôsobilosti, ktoré by ho mohlo poškodiť, a jednak nepreukázal, že mu vznikla nemajetková ujma oddeliteľná od protiprávnosti odôvodňujúcej zrušenie.
Za týchto podmienok a na základe judikatúry pripomenutej v bodoch 53 a 54 vyššie Všeobecný súd dospel k záveru, že akákoľvek nemajetková ujma, ktorá mohla vzniknúť žalobcovi z dôvodu protiprávnosti napadnutého rozhodnutia, sa napraví primerane a dostatočne zrušením tohto rozhodnutia. Návrhy na náhradu škody musia byť teda zamietnuté.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že žalobe treba vyhovieť v rozsahu, v akom sa v nej navrhuje zrušenie napadnutého rozhodnutia, a v zostávajúcej časti ju zamietnuť.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala v predmetnej veci v podstatnej časti úspech, treba jej uložiť povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom žalobcu.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora)
rozhodol takto:

1.
Rozhodnutie komisie interného výberového konania COM/02/AST/16 (AST 2) o zamietnutí kandidatúry Alaina Schoonjansa sa zrušuje.

2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3.
Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

Gervasoni
Kowalik‑Bańczyk
Mac Eochaidh
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 12. septembra 2018.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.