CELEX: 62019CJ0774
Преюдициално запитване
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси
Регламент (ЕО) № 44/2001
Член 15, параграф 1
Компетентност при потребителски договори
Понятие за потребител
Договор за игри на покер, сключен онлайн между физическо лице и организатор на хазартни игри
Физическо лице, което се издържа от онлайн игри на покер
Познания, притежавани от това лице
Редовност на дейността

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 15, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (
OВ L 12, 2001 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).
Запитването е отправено в рамките на спор между A. B. и B. B., две физически лица с местожителство в Словения, от една страна, и Personal Exchange International Limited (наричано по-нататък „PEI“), търговско дружество, установено в Малта, от друга страна, по повод на сума, която PEI е удържало във връзка с договор за игра на покер, сключен онлайн.
Правна уредба
Регламент (ЕО) № 44/2001 е отменен с Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (
ОВ L 351, 2012 г., стр. 1
). С изключение на някои разпоредби обаче, по силата на член 81 последният се прилага едва от 10 януари 2015 г. Вследствие на това, с оглед на датата на настъпване на фактите по главното производство спорът се урежда от Регламент (ЕО) № 44/2001.
Съображения 11—13 от Регламент № 44/2001 гласят:
„(11)
Правилата за компетентността трябва да са във висока степен предвидими и основани на принципа, че компетентността по правило се основава на местоживеенето на ответника и винаги трябва да е налице на това основание, освен в няколко ясно определени ситуации, когато [предметът] на спора или автономията на страните изисква или предполага различен свързващ фактор. [Седалището на юридическите лица] трябва да се определи автономно, така че общите правила да се направят по-прозрачни и да се избегнат конфликти на юрисдикции.
(12)
Наред с местоживеенето на ответника трябва да съществуват алтернативни основания за компетентност, които са основани на тясна връзка между съда и [правния спор] или с оглед да се улесни доброто упражняване на правосъдие.
(13)
Във връзка със застраховането, потребителските договори и трудовата заетост, по-слабата страна трябва да бъде защитена от правила за компетентност, които са в по-висока степен благоприятни за нейните интереси, отколкото предвиждат общите правила“.
Съгласно член 2, параграф 1 от този регламент, който се съдържа в раздел 1, озаглавен „Общи разпоредби“, от глава II:
„При условията на настоящия регламент, искове срещу лицата, които имат местоживеене в държава членка, независимо от тяхното гражданство, се предявяват пред съдилищата на тази държава членка“.
Член 3, параграф 1 от посочения регламент, включен в раздел 1, гласи:
„Срещу лица, които имат местоживеене в държава членка, могат да бъдат предявявани искове в съдилищата на друга държава членка само при съблюдаване на правилата, установени в раздели 2—7 от настоящата глава“.
Съгласно член 5, точка 1, буква a) от посочения регламент, включен в раздел 2, озаглавен „Специална компетентност“, от глава II:
„Срещу лице, което има местоживеене в държава членка, може да бъде предявен иск в друга държава членка:
1)
а)
по дела, свързани с договор — в съдилищата по мястото на изпълнение на въпросното задължение“.
Член 15 от Регламент № 44/2001, съдържащ се в раздел 4, озаглавен „Компетентност при потребителски договори“, от глава II гласи:
„1.   По отношение на дела във връзка с договор, сключен от лице — потребител, за цел, която може да се приеме, че е извън неговата търговска дейност или професия, компетентността се определя от разпоредбите в настоящия раздел, без да се засяга разпоредбата на член 4 и член 5, точка 5, ако:
а)
се отнася до договор за продажба на стоки на изплащане чрез вноски;
б)
се отнася за договор за заем, изплатим на части, или за някаква друга форма на кредит, предоставен за финансиране на продажбата на стоки, или
в)
във всички останали случаи, договорът е сключен с лице, което извършва търговски или професионални дейности в държавата членка, където потребителят има местоживеене, или, който с всички средства насочва дейностите си към тази държава членка или към няколко държави, включително тази държава членка, и договорът попада в обхвата на тези дейности.
[…]“.
Член 16, параграф 1 от този регламент, включен в посочения раздел 4, има следната редакция:
„Потребител може да заведе дело срещу другата страна по договора или в съдилищата на държава членка, в която тази страна има местоживеене, или в съдилищата по мястото, където има местоживеене потребителят“.
Съгласно член 17 от посочения регламент, съдържащ се в същия раздел 4:
„Разпоредбите на настоящия раздел могат да се дерогират само със споразумение:
1)
което е сключено след възникването на спора, или
2)
което допуска потребителят да започне дело в съдилища, различни от тези, посочени в този раздел, или
3)
което е сключено между потребителя и другата страна по договора, и двамата от които по времето на сключване на договора са имали местоживеене или обичайно пребиваване в една и съща държава членка, и което предоставя компетентност на съдилищата на тази държава членка, при условие че това споразумение не противоречи на законодателството на тази държава членка“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
PEI, дружество, което предлага услуги за онлайн хазартни игри чрез уебсайта www.mybet.com, насочва търговската си дейност по-специално към Словения.
B. B. е открил потребителски профил на този уебсайт и по този повод е трябвало да приеме едностранно установените от PEI общи условия, без да може да влияе върху текста им или евентуално впоследствие да промени тези общи условия, които предвиждат по-специално че съдилищата на Република Малта са компетентни да решават евентуалните спорове, свързани с договорните отношения.
От акта за преюдициално запитване е видно, че в периода от 31 март 2010 г. до 10 май 2011 г. B. B. е спечелил около 227000 EUR с игра на покер на посочения уебсайт. На 10 май 2011 г. профилът на B. B. е блокиран от PEI и посочената сума е удържана от последния, тъй като B. B. нарушил правилника за игра, установен от PEI, като създал допълнителен потребителски профил, за който използвал името и данните на A. B.
През май 2013 г. B. B. сезира като първа инстанция словенските юрисдикции с иск срещу PEI за връщане на посочената сума от дружеството.
B. B. обосновава компетентността на словенските съдилища, като изтъква качеството си на потребител, което би му позволило да сезира съда по местоживеенето си в съответствие с член 16, параграф 1 от Регламент № 44/2001.
PEI иска посоченият иск да бъде обявен за недопустим, като изтъква, че словенските юрисдикции не били компетентни да разгледат спора в главното производство. Тъй като B. B. бил професионален играч на покер и следователно това го лишавало от защитата, предоставена на потребителите, а единствено юрисдикциите на Република Малта, на чиято територия се намира седалището на PEI, били компетентни да разгледат спора в главното производство.
Словенската първоинстанционна юрисдикция, от една страна, признава компетентността на словенските съдилища с оглед на местоживеенето на B. B., като приема, че той е действал като потребител, когато е открил потребителски профил на уебсайта на PEI, и от друга страна, уважава иска на B. B.
PEI подава жалба срещу решението на първоинстанционния словенски съд пред словенската въззивна инстанция, която потвърждава това решение. При това положение PEI подава ревизионна жалба пред запитващата юрисдикция, Vrhovno sodišče (Върховен съд, Словения). Производството пред тази юрисдикция се отнася само до B. B., тъй като производството срещу A. B. е приключено окончателно.
Като иска да се установи дали компетентността да разгледа спора в главното производство може да бъде предоставена на словенските съдилища с оглед на местоживеенето на B. B., или трябва да бъде предоставена на малтийските съдилища с оглед на седалището на PEI, запитващата юрисдикция счита, че отговорът на този въпрос зависи от това дали може да се счита, че B. B. е сключил с PEI договор в качеството си на „потребител, за цел, която може да се приеме, че е извън неговата търговска дейност или професия“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001.
В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, от една страна, че B. B. е трябвало да приеме едностранно установените от PEI общи условия, поради което е бил икономически по-слаб и юридически по-неопитен от своя съдоговорител, че не е декларирал дейността си като играч на покер като професионална, че не е предлагал услугите си на трети лица срещу възнаграждение и не е имал спонсори. От друга страна, той се издържал от доходите си от игри на покер от 2008 г. и играел средно девет часа на работен ден.
Освен това буквалното тълкуване на член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 не било еднозначно, тъй като в текстовете на тази разпоредба на някои езици се съдържали допълнителни елементи относно понятието „търговска дейност или професия“, които можели да доведат до различни тълкувания като думата на английски език „trade“, която насочвала към обмен на стоки или услуги или думата на словенски език „pridobitna dejavnost“, която предполагала технически и икономически аспект на събирането на пари в смисъл на печалба.
При тези условия Vrhovno sodišče (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 да се тълкува в смисъл, че може да се квалифицира като договор, сключен от потребител за цел, която може да се приеме, че е извън неговата професионална дейност, и договор за онлайн покер, сключен от разстояние по интернет от физическо лице с чуждестранен оператор на онлайн игри, подчинен на общите договорни условия за такъв оператор, при положение че посоченото лице в продължение на няколко години се е издържало от така получените доходи или печалби от игри на покер, макар да не разполага с официална регистрация за този вид дейност и във всички случаи не предлага тази дейност на трети лица на пазара като платена услуга?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 трябва да се тълкува в смисъл, че физическо лице с местоживеене в държава членка, което, от една страна, е сключило с дружество, установено в друга държава членка, договор за игра на покер по интернет, съдържащ определени от това дружество общи условия, и от друга страна, не е декларирало официално такава дейност и не предлага тази дейност на трети лица като платена услуга, губи качеството си на „потребител“ по смисъла на тази разпоредба, когато въпросното лице играе на тази игра много часове на ден и получава значителни печалби от нея.
На първо място, важно е да се припомни, че член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 представлява отклонение както от установеното в член 2, параграф 1 от този регламент общо правило за компетентност, съгласно което спорът е подсъден на съдилищата на държавата членка, в която е местоживеенето на ответника, така и от установеното в член 5, точка 1 от същия регламент правило за специална компетентност при договорите, съгласно което компетентен е съдът по мястото, където задължението, което е в основата на иска, е изпълнено или е трябвало да бъде изпълнено. Ето защо този член 15, параграф 1 по необходимост трябва да се тълкува стеснително, в смисъл че няма как да доведе до тълкуване, което излиза извън изрично предвидените в същия регламент хипотези (решения от 14 март 2013 г., Česká spořitelna,
C‑419/11
,
EU:C:2013:165
, т.
и от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
).
Следователно следва да се отбележи, че член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 се прилага, в случай че са изпълнени три условия, а именно, на първо място, едната страна по договора да има качеството на потребител, който действа за цел, за която може да се приеме, че е извън неговата търговска дейност или професия, на второ място, договорът между такъв потребител и търговец да е действително сключен, и на трето място, такъв договор да попада в една от категориите, посочени в параграф 1, букви a)—в) от посочения член 15. Тези условия трябва да са изпълнени кумулативно, така че, ако едно от трите липсва, компетентността не може да се определя според правилата в областта на потребителските договори (решение от 23 декември 2015 г., Hobohm,
C‑297/14
,
EU:C:2015:844
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая, както следва от акта за преюдициално запитване, поставеният въпрос се отнася до първото от тези три условия, доколкото с него се цели да се установи дали B. B. има качеството на „потребител“, който действа в контекст, за който може да се приеме, че е извън професионалната му дейност.
Що се отнася до разликите, които според запитващата юрисдикция съществуват между текстовете на определени езици на член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 поради добавянето на допълнителни елементи, по специално в текста на словенски език, към понятието „търговска дейност или професия“, следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика формулировката, използвана в текста на правна разпоредба на Съюза на един от езиците, не може да служи като единствена основа за тълкуването на разпоредбата или в това отношение да ѝ се отдава предимство пред текстовете на останалите езици. Всъщност необходимостта от еднакво прилагане и следователно от еднакво тълкуване на акт на Съюза изключва възможността той да се разглежда отделно според текста на един от езиците, а напротив, изисква да се тълкува в зависимост от общия разум и целите на правната уредба, от която е част (решение от 8 юни 2017 г., Sharda Europe,
C‑293/16
,
EU:C:2017:430
, т.
и цитираната съдебна практика).
В този контекст Съдът уточнява, че понятието „потребител“ по смисъла на членове 15—17 от Регламент № 44/2001 трябва да се тълкува самостоятелно, главно на основата на системата и целите на посочения регламент, за да се осигури еднаквото му прилагане във всички държави членки (решение от 6 септември 2012 г., Mühlleitner,
C‑190/11
,
EU:C:2012:542
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това, предвид факта че правилата за компетентност, съдържащи се в посочените членове 15—17, имат характер на изключения, това понятие трябва да се тълкува стеснително, като се изхожда от положението на това лице в контекста на конкретния договор във връзка с неговото естество и цел, а не от субективното качество на това лице, тъй като при определени сделки едно и също лице може да се счита за потребител, а при други — за икономически оператор (вж. в този смисъл решение от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Съдът прави извод от това, че само договорите, сключени извън и независимо от всякаква търговска или професионална дейност или цел, единствено за задоволяване на личните потребителски нужди на едно лице, попадат в предвидения от посочения регламент специален режим на защита на потребителя, разглеждан като по-слабата страна, докато такава защита не е оправдана в случай на договор, който има за цел търговска или професионална дейност (решение от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно специалните правила за компетентност, залегнали в членове 15—19 от Регламент № 44/2001, по принцип намират приложение само когато целта на сключения между страните договор е използване, различно от търговско или професионално, на съответната стока или услуга (решение от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
и цитираната съдебна практика).
Именно в светлината на тези съображения следва да се разгледа въпросът дали може да бъде отказано на физическо лице качество на „потребител“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 поради фактори, като размера на спечелените суми от игри на покер, позволяващи на това лице да се издържа от тези печалби, както и притежаваните от това лице познания и редовността на тази дейност.
На първо място, що се отнася до посоченото от запитващата юрисдикция обстоятелство, че печалбите от игри на покер позволяват в случая на B. B. да се издържа от тях от 2008 г. насам, следва да се отбележи, че приложното поле на членове 15—17 от този регламент не е ограничено до конкретни суми (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2019 г., Petruchová,
C‑208/18
,
EU:C:2019:825
, т.
и цитираната съдебна практика).
От това следва, че обстоятелството, че B. B. е спечелил значителни суми от игра на покер вследствие на сключването на договора с PEI, само по себе си не е решаващ елемент за квалификацията или липсата на квалификация като потребител по смисъла на Регламент № 44/2001.
В действителност, макар членове 15—17 от този регламент да трябва да се тълкуват в смисъл, че не се прилагат по отношение на договорите за услуги, които водят до значителни печалби, тъй като този регламент не определя праг, над който сумата по договор за услуги се счита за значителна, частноправният субект не би бил в състояние да узнае дали той ще се ползва от предоставената с тези разпоредби закрила, а това противоречи на волята на законодателя на Съюза, изразена в съображение 11 от посочения регламент, че правилата за компетентността следва да са във висока степен предвидими (вж. по аналогия решение от 3 октомври 2019 г., Petruchová,
C‑208/18
,
EU:C:2019:825
, т.
).
Необходимостта да се гарантира предвидимостта на правилата за компетентност придобива особено значение във връзка с играта на покер, която е хазартна игра, включваща както риска от загуба на инвестираните суми, така и шанса за печалба на значителни суми. Ето защо не би било съвместимо с целта на Регламент № 44/2001 компетентният съд да се определя в зависимост от спечелената или загубената сума.
На второ място, PEI изтъква, че отчасти познанията на B. B. са му позволили да спечели значителни суми от игрите на покер.
В това отношение Съдът е уточнил, че понятието „потребител“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001, което се определя като разграничение от понятието „икономически оператор“, е с обективен характер и не зависи от познанията и информацията, с които съответното лице действително разполага (вж. в този смисъл решение от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ако обаче качеството „потребител“ зависеше от познанията и информацията, които страна по договор притежава в определена област, а не от обстоятелството дали сключеният от нея договор има за цел да задоволи личните ѝ нужди, това би означавало страната по договора да се квалифицира като потребител в зависимост от субективното ѝ положение. Въпреки това съгласно цитираната в точка 29 от настоящото решение съдебна практика качеството„потребител“ на дадено лице трябва да се преценява единствено с оглед на положението му в определен договор, като се имат предвид естеството и целта на този договор (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2019 г., Petruchová,
C‑208/18
,
EU:C:2019:825
, т.
).
Следователно познанията на дадено физическо лице в областта на сключения договор не го лишава от качеството „потребител“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 (вж. в този смисъл решение от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
).
На трето място, що се отнася до развитието на договорното правоотношение между B. B. и PEI, както е посочено в точка 29 от настоящото решение, от практиката на Съда следва, че качеството „потребител“ на дадено лице трябва да бъде определено с оглед на положението му в конкретен договор, като се вземат предвид естеството и целта на договора.
В това отношение запитващата юрисдикция следва да вземе предвид евентуалното последващо развитие на начина, по който се ползват предоставяните от PEI дългосрочни услуги. В действителност ползвателят на такива услуги може да се позове на качеството си на „потребител“ само ако използването на тези услуги, по същество за непрофесионални цели, за които първоначално е сключило договор, впоследствие не е придобило по същество професионален характер (вж. в този смисъл решение от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
и
).
На четвърто място, що се отнася до редовността, с която B. B. е играл онлайн покер, от акта за преюдициално запитване е видно, че той е посвещавал на тази игра средно девет часа за работен ден.
Макар използваните в Регламент № 44/2001 понятия, и по-конкретно съдържащите се в член 15, параграф 1 от този регламент, да трябва да се тълкуват самостоятелно, главно на основата на системата и целите на посочения регламент, за да се осигури еднаквото му прилагане във всички държави членки, както е припомнено в точка 28 от настоящото решение, за да се гарантира спазването на целите на законодателя на Съюза в областта на потребителските договори, както и съгласуваността на правото на Съюза, следва да се вземе предвид и съдържащото се в други актове от правото на Съюза понятие „потребител“ (решение от 25 януари 2018 г., Schrems,
C‑498/16
,
EU:C:2018:37
, т.
).
В това отношение, в рамките на тълкуването на Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (
ОВ L 149, 2005 г., стр. 22
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260) и на Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (
ОВ L 304, 2011 г., стр. 64
), Съдът е постановил, че редовността на дадена дейност може да бъде фактор, който трябва да се вземе предвид за квалификацията „търговец“ като разграничение от понятието „потребител“ (вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2018 г., Каменова,
C‑105/17
,
EU:C:2018:808
, т.
и
).
Въпреки това, от една страна, редовността на дадена дейност е един от елементите, които следва да се вземат предвид, но той не определя сам по себе си квалификацията, която следва да се възприеме по отношение на физическо лице с оглед на понятието „търговец“ (вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2018 г., Каменова,
C‑105/17
,
EU:C:2018:808
, т.
).
От друга страна, разглежданата в спора по главното производство дейност се различава от разглежданата по делото в основата на решение от 4 октомври 2018 г., Каменова (
C‑105/17
,
EU:C:2018:808
), тъй като то се отнася до продажбата на стоки.
Всъщност, макар делото по главното производство да се отнася до дейност, която може да се квалифицира като редовна, тази дейност все пак не води до продажба на стоки, нито на доставка на услуги, както отбелязва запитващата юрисдикция. Всъщност от предоставените от тази юрисдикция данни е видно, че B. B. не предлага на трети лица услуги, свързани с игри на покер, и не е декларирал официално тази дейност.
В този контекст запитващата юрисдикция трябва да провери дали с оглед на всички фактически обстоятелства по делото в главното производство B. B. действително е действал извън и независимо от всякаква търговска или професионална дейност и да изведе съответните последици по отношение на квалификацията като „потребител“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001. За целите на тази квалификация фактори, като размера на печалбите от игри на покер, евентуалните познания или експертен опит, както и редовността на дейността на играч на покер на съответното лице, сами по себе си не водят до загуба на качеството „потребител“ на това лице по смисъла на тази разпоредба.
С оглед на всички гореизложени съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 15, параграф 1 от Регламент № 44/2001 трябва да се тълкува в смисъл, че физическо лице с местоживеене в държава членка, което, от една страна, е сключило с дружество, установено в друга държава членка, договор за игра на покер по интернет, съдържащ определени от това дружество общи условия, и от друга страна, не е декларирало официално такава дейност и не предлага тази дейност на трети лица като платена услуга, не губи качеството си на „потребител“ по смисъла на тази разпоредба, дори когато въпросното лице играе на тази игра много часове на ден, притежава широки познания и получава значителни печалби от нея.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:

Член 15, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че физическо лице с местоживеене в държава членка, което, от една страна, е сключило с дружество, установено в друга държава членка, договор за игра на покер по интернет, съдържащ определени от това дружество общи условия, и от друга страна, не е декларирало официално такава дейност и не предлага тази дейност на трети лица като платена услуга, не губи качеството си на „потребител“ по смисъла на тази разпоредба, дори когато въпросното лице играе на тази игра много часове на ден, притежава широки познания и получава значителни печалби от нея.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: словенски.