CELEX: 62015TJ0462
Dempings
No Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām nosūtītu velosipēdu imports
Galīgā antidempinga maksājuma, ko piemēro Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam, attiecināšana uz šo importu
Regula (ES) 2015/776
Apiešana
Pārkraušana
Regulas (EK) Nr. 1225/2009 13. panta 1. un 2. punkts un 18. panta 3. punkts (tagad
Regulas (ES) 2016/1036 13. panta 1. un 2. punkts un 18. panta 3. punkts)

)
Tiesvedības priekšvēsture
Eiropas Savienības Padome ar Regulu (EEK) Nr. 2474/93 (1993. gada 8. septembris), ar ko uzliek galīgo antidempinga maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importu Kopienā un veic pagaidu antidempinga maksājuma galīgo iekasēšanu (
OV 1993, L 228, 1. lpp.
), noteica galīgo antidempinga maksājumu 30,6 % apmērā attiecībā uz Ķīnas izcelsmes velosipēdu importu.
Pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kas notika atbilstoši grozītajai Padomes Regulai (EK) Nr. 384/96 (1995. gada 22. decembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (
OV 1996, L 56, 1. lpp.
) (aizstāta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (
OV 2009, L 343, 51. lpp.
, labojums –
OV 2010, L 7, 22. lpp.
; turpmāk tekstā – “Pamatregula”), kas savukārt aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (
OV 2016, L 176, 21. lpp.
)), un īpaši atbilstoši Regulas Nr. 384/96 11. panta 2. punktam (tagad – Pamatregulas 11. panta 2. punkts), Padome ar Regulu (EK) Nr. 1524/2000 (2000. gada 10. jūlijs), ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz tādu velosipēdu importu, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā (
OV 2000, L 175, 39. lpp.
), nolēma saglabāt spēkā iepriekš minēto antidempinga maksājumu.
Pēc starpposma pārskatīšanas, kas notika atbilstoši Regulas Nr. 384/96 11. panta 3. punktam (tagad – Pamatregulas 11. panta 3. punkts), Padome ar Regulu (EK) Nr. 1095/2005 (2005. gada 12. jūlijs), ar kuru piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz Vjetnamas izcelsmes velosipēdu importu un groza Regulu (EK) Nr. 1524/2000 (
OV 2005, L 183, 1. lpp.
), nolēma palielināt antidempinga maksājumu Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam līdz 48,5 %.
Pēc termiņa beigu pārskatīšanas, beidzoties pasākumiem, kas notika atbilstoši Padomes Regulas Nr. 384/96 11. panta 2. punktam, Padome ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 990/2011 (2011. gada 3. oktobris), ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam (
OV 2011, L 261, 2. lpp.
), nolēma atstāt spēkā antidempinga maksājumu 48,5 % apmērā.
2013. gada maijā pēc starpposma pārskatīšanas atbilstīgi Pamatregulas 11. panta 3. punktam (tagad – Regulas 2016/1036 11. panta 3. punkts) Padome pieņēma Regulu (ES) Nr. 502/2013 (2013. gada 29. maijs), ar kuru groza Īstenošanas regulu Nr. 990/2011 (
OV 2013, L 153, 17. lpp.
), un nolēma atstāt spēkā antidempinga maksājumu 48,5 % apmērā, izņemot par velosipēdiem, ko eksportējuši trīs uzņēmumi, attiecībā uz kuriem tika noteikta individuāla maksājuma likme.
Pēc pretapiešanas izmeklēšanas, kas tika veikta atbilstoši Pamatregulas 13. pantam (tagad – Regulas 2016/1036 13. pants), Padome pieņēma Īstenošanas regulu (ES) Nr. 501/2013 (2013. gada 29. maijs), ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Īstenošanas regulu Nr. 990/2011 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam, attiecina uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti no Indonēzijas, Malaizijas, Šrilankas un Tunisijas, neatkarīgi no tā, vai šiem velosipēdiem ir deklarēta Indonēzijas, Malaizijas, Šrilankas vai Tunisijas izcelsme (
OV 2013, L 153, 1. lpp.
).
2014. gadā saņemot jaunu sūdzību, kas šoreiz attiecās uz iespējamo antidempinga maksājumu apiešanu, kurā bija iesaistīti Kambodžā, Pakistānā un Filipīnās reģistrēti velosipēdu ražotāji eksportētāji, Eiropas Komisija pieņēma Īstenošanas regulu (ES) Nr. 938/2014 (2014. gada 2. septembris), ar ko sāk izmeklēšanu attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam ar Padomes Regulu Nr. 502/2013 noteikto antidempinga pasākumu varbūtēju apiešanu, kura notiek, importējot velosipēdus, kas nosūtīti no Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām, neatkarīgi no tā, vai to deklarētā izcelsmes valsts ir Kambodža, Pakistāna vai Filipīnas, un ar ko nosaka šāda importa reģistrēšanu (
OV 2014, L 263, 5. lpp.
; labojums –
OV 2014, L 341, 31. lpp.
). Šīs izmeklēšanas laikā, kas attiecās uz laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz 2014. gada 31. augustam, prasītāja –
Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd
– saņēma no Komisijas “veidlapu uzņēmumiem, kuri lūdz atbrīvojumu no iespējamās maksājumu paplašināšanas” (turpmāk tekstā – “veidlapa”), ko tā aizpildīja un nosūtīja 2014. gada 10. oktobrī.
No lietas materiāliem izriet, ka atbilstīgi Kambodžas tiesību aktiem 2013. gada maijā dibinātā prasītāja ir vienpersonisks uzņēmums ar ierobežotu atbildību, kas pilnībā pieder
Cronus International Co. Ltd
, sabiedrībai, kura atrodas Honkongā un kura savukārt pati pilnībā pieder Ķīnas velosipēdu ražotājam
Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd
. Šai pēdējai minētajai sabiedrībai pilnībā pieder arī
Guangzhou Cronus Bicycles Co. Ltd
, kas ir velosipēdu, rāmju un krāsotu rāmju ražotājs un ir saistīts ar kādu citu Ķīnas velosipēdu ražotāju –
Shine Wheel Bicycle Co. Ltd
–, kurš esot beidzis ražošanu 2014. gada 1. jūnijā. Tā kā prasītāja veidlapas pielikumā ietvertajās tabulās D5 un D6 nebija precizējusi, ka tā ir saistīta arī ar
Shine Wheel Bicycle
, tā ziņas par šo piegādātāju iesniedza tikai 2014. gada 27. oktobrī, proti, atbildot uz Komisijas 2014. gada 16. oktobra papildu informācijas pieprasījumu.
Prasītāja precizē, ka, ņemot vērā tās izveides datumu un tās reālas darbības uzsākšanu 2014. gada janvārī, norādes, ko tā ir sniegusi veidlapā un tās pielikumā ietvertajās tabulās, vairāk attiecās uz laikposmu no 2013. gada 1. septembra līdz 2014. gada 31. augustam (turpmāk tekstā – “atsauces laikposms”), nevis uz izmeklēšanas laikposmu (skat. iepriekš 7. punktu). No veidlapas izriet, ka prasītāja ir definējusi savu darbību kā velosipēdu un velosipēdu rāmju ražošanu un tirdzniecību, konkrētāk, mazos pasūtījumus ar preču zīmi
Cronus
.
F2 tabulā, kurā uzskaitītas visas pusfabrikātu iegādes, ko veicis atbrīvojuma pieteicējs, un kura ir veidlapas pielikumā, prasītāja kā gandrīz ekskluzīvu piegādātāju ir norādījusi “Shine Wheel Bicycle Co. Ltd (Guangzhou)” vienlaikus ar Vjetnamas rāmju krāsošanas sabiedrību un vēl kādu Ķīnas sabiedrību.
Sniedzot 2014. gada 27. oktobra atbildi, prasītāja iesniedza pārskatītu F2 tabulu.
Shine Wheel Bicycle
tajā parādījās kā ar prasītāju saistīta sabiedrība, kuras pārdošanas apjomi tai atsauces laikposmā atbilda lielākajai daļai prasītājas veikto iepirkumu šajā laikposmā.
Guangzhou Cronus Bicycles
tajā arī ir norādīta kā ar prasītāju saistīta sabiedrība attiecībā uz atsevišķiem darījumiem atsauces laikposmā.
Izmeklēšana ļāva Komisijai identificēt sešas sabiedrības, kas eksportēja velosipēdus no Kambodžas. Viena no tām devās prom no šīs valsts uz Pakistānu 2013. gada beigās, piecas pārējās velosipēdu ražotājas, kas pārstāvēja 94 % no šā veida preču importa Eiropas Savienībā no šīm valstīm, sadarbojās un iesniedza pieteikumu piešķirt atbrīvojumu.
Komisija izanalizēja šo piecu sabiedrību, tostarp prasītājas, nosūtīto informāciju. 2014. gada 11. novembrī Komisija informēja prasītāju par savu nodomu veikt pārbaudes apmeklējumu uz vietas. Tas norisinājās 2014. gada 8. un 9. decembrī prasītājas telpās
Tai Seng
(Kambodža).
Pabeidzot šo pārbaudi uz vietas un pārbaudes, kuras tika veiktas attiecībā uz pārējiem četriem ražotājiem, kas sadarbojās, Komisija uzskatīja, ka trim sabiedrībām ir tiesības saņemt atbrīvojumu, piemērojot Pamatregulas 13. panta 4. punktu (tagad – Regulas 2016/1036 13. panta 4. punkts), bet divi, tostarp prasītāja, uz to nevar pretendēt.
Šajā apmeklējumā Komisija atklāja vairākas anomālijas, par kurām tā sagaidīja, ka prasītāja iesniegs papildu paskaidrojumus, un izskatīja tās iesniegtos dokumentus.
Vispirms tā konstatēja, ka prasītājai nav grāmatvedības programmatūras un tā to grāmato
Excel
tipa informātikas datnēs. Tikai no 2014. gada oktobra tā esot sākusi izstrādāt detalizētus ražošanas pārskatus.
Turklāt, kā uzskata Komisija, no veidlapas un tai pievienotajām tabulām izrietot, ka prasītāja sāka ražot velosipēdus savās metināšanas un krāsošanas darbnīcās vien no 2014. gada 1. janvāra un ka šā laikposma sākumā tā neražoja rāmjus. Tādēļ Komisija šaubījās par 2014. gada 27. janvārī 1099 uz Savienību (šajā gadījumā – uz Grieķiju) eksportētu velosipēdu izcelsmi, kas prasītājas iesniegtajā rēķinā CI‑15295‑PM bija aprakstīti šādi: 380 velosipēdi ar 26 collu alumīnija rāmi, 240 velosipēdi ar 26 collu tērauda rāmi, 120 velosipēdi ar 24 collu tērauda rāmi, 119 velosipēdi ar tērauda rāmi, sauktu “hi‑ten 700C”, 130 velosipēdi ar 20 collu saliekamu tērauda rāmi un 120 velosipēdi ar 20 collu tērauda rāmi. Iztaujāta par šā eksporta apstākļiem, prasītāja iesniedza rēķinu KYD‑CN‑F01, datētu ar 2014. gada 17. janvāri, no kura izrietēja, ka tā ir iegādājusies 1098 velosipēdus ar 26 collu tērauda rāmi no Vjetnamas sabiedrības
Kim Y Dinh Trading Service One Member Co. Ltd
. Atklājot, ka pēdējā minētā pati nebija velosipēdu un velosipēdu rāmju ražotāja, bet tikai komersante, Komisija turklāt pauda savu neizpratni par to, ka sabiedrība ir iegādājusies velosipēdus ar tērauda rāmi, lai gan rēķinā CI‑15295‑PM ir norādīta 380 alumīnija velosipēdu pārdošana un šo rāmju izmēri (26 collas) tikai daļēji atbilda uz Savienību eksportēto velosipēdu izmēram.
Prasītāja tika lūgta izskaidrot šīs pretrunas, un apmeklējuma laikā tā uzrādīja A veidlapas izcelsmes sertifikātu, ko bija izdevusi Vjetnamas Tirdzniecības lietu ministrija šā komersanta vārdā par velosipēdu rāmjiem, kas norādīti rēķinā KYD‑CN‑F01. Komisija tomēr konstatēja, ka šajā izcelsmes sertifikātā bija norādīti vienīgi tērauda rāmji, lai gan iepriekš 17. punktā minētais imports Savienībā attiecās arī uz alumīnija rāmjiem, ko vēlāk atzina prasītāja, un tas norāda, ka šajā sertifikātā kļūdaini bija norādīti vienīgi tērauda rāmji. Turklāt prasītāja netika uzrādījusi nevienu A veidlapas izcelsmes sertifikātu uz sava vārda par velosipēdiem, kas eksportēti uz Savienību un kas norādīti rēķinā CI‑15295‑PM.
Komisija tādējādi uzskatīja, ka, ņemot vērā, ka prasītāja nav pati izgatavojusi velosipēdu rāmjus, uzsākot savas darbības, vienīgais iespējamais izskaidrojums ir tāds, ka prasītāja nav samontējusi attiecīgos velosipēdus, bet vienīgi pārkrāvusi velosipēdus, kas saņemti no saistītajām Ķīnas sabiedrībām.
Turklāt Komisija norādīja uz varbūtēju neatbilstību un ticamības trūkumu pārbaudes apmeklējuma laikā, ņemot vērā atsevišķus veidlapā esošos elementus. Kā uzskata šī iestāde, atsevišķas deklarētās ražošanas izmaksas neatbilst detaļām, kas iestrādātas montēšanā vai nobeiguma apstrādes laikā, pievienotajai vērtībai un ir tikušas mākslīgi palielinātas, lai sasniegtu abus maksimālos lielumus, kas paredzēti Pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā (tagad – Regulas 2016/1036 13. panta 2. punkta b) apakšpunkts). Atsevišķu izdevumu (amortizācija, noma, elektrības izmaksas) piedēvēšana velosipēdu rāmju izgatavošanai neatbilda saražoto velosipēdu daudzumam, šajā ražošanā izmantotās krāsas daudzums bija norādīts lielāks salīdzinājumā ar īstu velosipēdu ražotāju sniegtajām norādēm, un arī darbaspēka izmaksas, ņemot vērā saražoto velosipēdu rāmju daudzumu un samontēto velosipēdu daudzumu, bija paaugstinātas – arī salīdzinājumā ar īstu ražotāju algu praksi. Tādējādi Komisija uz šīs bāzes rekonstruēja prasītāja ražošanas izmaksas un secināja, ka, pirmkārt, Ķīnas izcelsmes velosipēdu daļas bija vairāk nekā 60 % no kopējās samontētā produkta daļu vērtības (77 %) un, otrkārt, pievienotā vērtība daļām, kas iestrādātas nobeiguma apstrādē, bija mazāka par 25 % (2 %).
Komisija 2015. gada 13. martā nosūtīja prasītājai savus secinājumus par, pirmkārt, apiešanas prakses esamību Kambodžā (vispārēji secinājumi) un, otrkārt, prasītājas lomu šajā praksē (īpašie secinājumi).
Atbildot uz šo paziņojumu, 2015. gada 31. martā prasītāja izteica virkni iebildumu rakstveidā un uzklausīšanā. Pirmkārt, tā tostarp apstrīdēja secinājumu, ka tā ir bijusi iesaistīta pārsūtīšanas darbībās. Šajā ziņā tā norādīja, ka no pārbaudē uz vietas savāktās informācijas izrietēja, ka visticamākais izskaidrojums bija tāds, ka attiecīgo velosipēdu izcelsme bija Vjetnama. Tā iesniedza papildu attaisnojošu dokumentu saistībā ar rēķinu CI‑15295‑PM, lai pierādītu velosipēdu rāmju Vjetnamas izcelsmi. Prasītāja norādīja, ka šādi tā ir iesniegusi tostarp tērauda un alumīnija, kas izmantots velosipēdu rāmju izgatavošanai, iegādes rēķinu no Vjetnamas sabiedrības, kura pārstrādāja tēraudu rāmjos, velosipēdu rāmju piegādātāju rēķinu ar numuru KYD‑CN‑F01, kas izdots 2014. gada 17. janvārī, šo rāmju iesaiņošanas sarakstu, kas datēts ar to pašu datumu, un pierādījumu par šā rēķinu samaksu, kā arī norādi par piegādāto velosipēdu rāmju kopējo masu (aptuveni trīs tonnas), kas atbilda F2 tabulā sniegtajiem datiem. Faktu par mazāku velosipēdu rāmju skaitu (par vienu) nekā eksportētie velosipēdi (1098 pret 1099) prasītāja izskaidroja ar to, ka viens velosipēda rāmis bija kā paraugs no piegādātāja. Turklāt tā apstrīdēja Komisijas veiktos ražošanas izmaksu pielāgojumus, lai aprēķinātu maksimālo 25 % pievienoto vērtību, kas paredzēta Pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā.
2015. gada 18. maijā Komisija pieņēma Īstenošanas regulu (ES) 2015/776, ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 502/2013 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam, attiecina uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti no Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām, neatkarīgi no tā, vai šiem velosipēdiem ir deklarēta Kambodžas, Pakistānas un Filipīnu izcelsme (
OV 2015, L 122, 4. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”).
Apstrīdētās regulas preambulas 69., 71., 73. un 74. apsvērumā Komisija tostarp konstatēja:
“69)
Vienam no pieciem uzņēmumiem, kas sadarbojās, nesaskanēja dati par to rāmju veidu, kas pirkti no Ķīnas, ar datiem par to velosipēdu veidu, kuri pārdoti Savienībā, lai gan uzņēmums neražoja rāmjus minētajā periodā. Tādēļ tika secināts, ka velosipēdi tika pārsūtīti.
[..]
Jāatgādina, ka, izmantojot uz vietas veiktajā pārbaudē uzņēmuma iesniegto informāciju, Komisija konstatēja, ka nesaskan iepirkto rāmju veids ar to velosipēdu veidu, kas eksportēti uz Savienību, jo dokumentos uzņēmums atspoguļoja tērauda rāmju pirkumus, savukārt eksportēja – velosipēdus ar dažāda lieluma tērauda un alumīnija rāmjiem. Tas varētu norādīt uz to, ka eksportētie velosipēdi nav montēti Kambodžā. Turklāt vienīgais pierādījums, kuru uzņēmums iesniedza uz vietas veiktās pārbaudes laikā, lai atspoguļotu šo rāmji izcelsmi, bija A veidlapa/izcelsmes sertifikāts, ko izdevušas Vjetnamas iestādes uz Vjetnamas tirgotāja vārda. Pēc informācijas izpaušanas uzņēmums apgalvoja, ka A veidlapā/izcelsmes sertifikātā nepareizi norādīts, ka visi rāmji ir no tērauda, bet faktiski tie bija arī no alumīnija. Jaunajos dokumentos, ko uzņēmums iesniedza pēc informācijas izpaušanas un kas bija vjetnamiešu un ķīniešu valodā ar ierobežotu tulkojumu angļu valodā, bija dažas pretrunas (nopirkto rāmju daudzums nesakrita ar eksportēto velosipēdu skaitu, kas noteikts, veicot pārbaudi uz vietas; viens dokuments tika iesniegts kā rēķins, bet tajā nebija iekļautas cenas; netika iesniegti pierādījumi par citiem rāmju ražošanas posmiem, piemēram, griešana, formēšana, caurumošana un krāsošana). Tāpēc šos jaunos dokumentus uzskatīja par pārāk nepilnīgiem un nepietiekamiem, lai pierādītu, ka attiecīgie rāmji ir ražoti Vjetnamā.
[..]
Turklāt uzņēmums nevarēja uzrādīt Kambodžas Tirdzniecības ministrijas A veidlapu/izcelsmes sertifikātu par attiecīgajiem velosipēdiem. Šā iemesla dēļ un tā kā nebija pieejama cita informācija, jāsecina, ka attiecīgo daļu izcelsme ir Ķīnā. [..]
Tādējādi, pamatojoties uz iepriekš minētajiem pierādījumiem, attiecībā uz Kambodžu ir apstiprināta Ķīnas izcelsmes ražojumu pārsūtīšanas prakse pamatregulas 13. panta 1. punkta nozīmē.”
Apstrīdētās regulas preambulas 80. un nākamajos apsvērumos Komisija arī noraidīja prasītājas iebildumus par tās ražošanas izmaksu pielāgojumiem, lai aprēķinātu pievienotās vērtības maksimālo lielumu 25 %, kas paredzēts Pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā.
Tādējādi Komisija noraidīja prasītājas iesniegto pieteikumu par atbrīvojuma piemērošanu (apstrīdētās regulas preambulas 161. apsvērums). Tā nolēma apstrīdētās regulas 1. pantā galīgo antidempinga maksājumu 48,5 % apmērā, kas ir piemērojams Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam un norādīts iepriekš 3. punktā, attiecināt uz tostarp no Kambodžas nosūtīto velosipēdu importu, neiekļaujot prasītāju starp sabiedrībām, kam tiek piemērots atbrīvojums. Atbilstoši šā panta 3. punktam “maksājumu, ko paplašina ar šā panta 1. punktu, iekasē par importu, kas nosūtīts no Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām, neatkarīgi no tā, vai tam deklarēta Kambodžas, Pakistānas un Filipīnu izcelsme, un kas reģistrēts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 938/2014 2. pantu un pamatregulas 13. panta 3. punktu un 14. panta 5. punktu, izņemot tādu ražojumu importu, kurus ražojuši 1. punktā norādītie uzņēmumi”.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 11. augustā, prasītāja cēla šo prasību.
[..]
Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz jautājumiem, ko Vispārējā tiesa uzdeva 2017. gada 9. novembra tiesas sēdē.
Tiesas sēdē prasītāja un Komisija iesniedza dažus apsvērumus par ziņojumu tiesas sēdē, kas tika norādīts tiesas sēdes protokolā.
Juridiskais pamatojums
[..]
Par pirmo pamatu – Pamatregulas 13. panta 1. punkta pārkāpumu, kas izriet no “acīmredzamas kļūdas novērtējumā, kļūdas tiesību piemērošanā un faktu kļūdas”, ko Komisija esot pieļāvusi attiecībā uz apiešanas konstatējumu un pieejamo datu raksturu
Pirmajā pamatā prasītāja norāda, ka pārsūtīšanas prakses konstatējums ir kļūdains, tāpat kā tās juridiskās sekas. Tā uzskata, ka attiecīgie velosipēdi tika ražoti no Vjetnamas izcelsmes rāmjiem un materiāliem, jo Komisijai nav pierādījumu par pretējo. Ne Pamatregula, ne judikatūra neļaujot tai uzreiz secināt pārsūtīšanu. Tā uzskata, ka ir juridiski pietiekami pamatojusi detaļu Vjetnamas izcelsmi, izmantojot pierādījumus, kurus Komisija nevarēja noraidīt, kā tā to ir darījusi. Tā precizē, ka rēķinā CI‑15295‑PM ir norādīti katra modeļa specifiskie atsauces numuri, un tas ļaujot noteikt rāmi veidojošo materiālu. Tā piebilst, ka ir uzrādījusi iepriekš 22. punktā norādītos papilddokumentus. Tā ir arī norādījusi, ka apstrīd veidu, kādā Komisija ir novērtējusi Vjetnamas iestāžu izdoto A veidlapas izcelsmes sertifikātu, jo tajā bija norādīts piegādātāja rēķina numurs, šā rēķina datums, attiecīgo vienību skaits, kravas bruto svars un ka tā ir tikusi pārbaudīta, šķērsojot Vjetnamas un Kambodžas robežu. Tādēļ vienīgi norāde uz “tērauda velosipēdu rāmjiem” šajā sertifikātā esot kļūdaina, kas, kā prasītāja to jau esot izskaidrojusi, ir vienkārši piegādātāja kļūda.
Tā piebilst, ka vienīgā nesaskaņa pierādījumos, ko tā ir uzrādījusi, attiecās uz atšķirīgu velosipēdu aprakstu rēķinā CI‑15295‑PM, rāmju aprakstā, par ko ir pirkuma rēķins KYD‑CN‑F01, un A veidlapas izcelsmes sertifikātā; visi pārējie pierādījumi norāda, ka tā ir iegādājusies Vjetnamas izcelsmes velosipēdu rāmjus. Komisijas analīze liktu attiecināt uz jebkuru ražotāju, kas nav no Ķīnas un kam ir saikne ar Ķīnas velosipēdu ražotājiem, pieņēmumu, ka tas ir vainojams pārsūtīšanas praksē neatkarīgi no lietas faktiem.
Tādējādi Komisija esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā – faktu kļūdu un kļūdu tiesību piemērošanā –, piemērojot Pamatregulas 13. panta 1. punktu.
Komisija lūdz pirmo pamatu noraidīt.
Ievada apsvērumi
[..]
Antidempinga pasākumu apiešana ir pierādīta atbilstoši Pamatregulas 13. panta 1. punktam, ja ir izpildīti četri kritēriji. Pirmkārt, ir jābūt pārmaiņām tirdzniecības modelī starp trešo valsti un Savienību vai arī starp uzņēmumiem valstī, uz kuru attiecas Savienības pasākumi. Otrkārt, šīs pārmaiņas ir jāizraisa praksei, procesam vai darbam, kam bez maksājuma uzlikšanas nav cita pietiekama cēloņa vai ekonomiskā pamatojuma. Treškārt, ir jābūt apstākļiem, kas pierāda, ka Savienības rūpniecībai tiek nodarīts kaitējums vai ka tiek mazināta antidempinga maksājumu koriģējošā ietekme. Ceturtkārt, jāpastāv dempinga esamības pierādījumiem (spriedumi, 2017. gada 26. janvāris, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
,
55.
punkts, un Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P un C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
,
57.
punkts).
No pamatregulas 13. panta formulējuma un sistēmas izriet, ka, lai pierādītu apiešanas esamību, attiecīgajām iestādēm ir jāveic vispārēja analīze attiecībā uz trešo valsti, uz kuru attiecas ar apiešanu saistītā izmeklēšana kopumā. Turpretī, lai pierādītu šādu apiešanu, tām nav jāanalizē katra ražotāja/eksportētāja situācija, jo šāda analīze ir jāveic pašiem šiem ražotājiem/eksportētājiem saistībā ar pieteikumiem, kas iesniegti atbilstoši šīs regulas 13. panta 4. punktam (spriedumi, 2017. gada 26. janvāris, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
,
57.
punkts, un Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P un C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
,
59.
punkts).
Tādējādi atbilstoši Pamatregulas 13. panta 1. punktam Savienības iestādes antidempinga pasākumu apiešanu konstatē attiecībā uz visu minēto trešo valsti, lai gan katram individuālajam ražotājam/eksportētājam ir jāpierāda, ka tā īpašā situācija attaisno atbrīvojuma piešķiršanu šīs regulas 13. panta 4. punkta izpratnē (spriedumi, 2017. gada 26. janvāris, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
,
59.
punkts, un Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P un C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
,
61.
punkts).
Turklāt, kā uzsvēra ģenerāladvokāts P. Mengoci [
P. Mengozzi
] secinājumos apvienotajās lietās Maxcom u.c./Chin Haur Indonesia (
C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P
,
EU:C:2016:712
,
7.
un
67.
punkts), Pamatregulas 13. panta 1. punkta otrajā daļā (tagad – Regulas 2016/1036 13. panta 1. punkta ceturtā daļa) ir iekļauts neizsmeļošs saraksts ar praksi, procesiem vai darbiem, kas minēti pirmajā daļā, kurš cita starpā ietver to, ka “ražojumu, uz kuru attiecas pasākumi, nosūta caur trešām valstīm, un ka “2. punktā norādītajos apstākļos montāžu [veic Savienībā] vai trešā valstī”. Kā to pamatoti norāda Komisija 2017. gada 13. oktobra atbildē uz 2017. gada 22. septembra procedūras organizatoriskajiem pasākumiem (skat. iepriekš 38. un 39. punktu), dažādās apiešanas prakses, kas ir uzskaitītas šā 13. panta 1. punkta otrajā daļā, kā to parāda vārdkopa “
inter alia
”, ir norādītas vienīgi piemēram.
No tā izriet, ka pietiek, ja viens apiešanas prakses veids tiek pierādīts, lai būtu izpildīts iepriekš 53. punktā minētais otrais nosacījums, bet tas tomēr nav šķērslis tam, lai attiecīgās iestādes pierādītu arī citu veidu apiešanas praksi, ja iestādes tās uzskata par klātesošām.
Piemērošana konkrētajā gadījumā
No apstrīdētās regulas izriet, ka Komisija ir pārbaudījusi iepriekš 53. punktā norādītos četrus nosacījumus attiecībā uz Kambodžu, pirms tā, pirmkārt, apmierināja individuālus pieteikumus par atbrīvojumu, kurus iesniegušas trīs no piecām Kambodžas sabiedrībām, kas bija sadarbojušās, un, otrkārt, noraidīja divu pārējo sabiedrību pieteikumus, tajā skaitā prasītājas.
Vispirms, kas attiecas uz pirmo, trešo un ceturto nosacījumu, Komisija konstatēja, ka tie tika izpildīti, un prasītāja to neapstrīd.
Turklāt, kas attiecas uz otro nosacījumu, proti, apiešanas prakses esamību Kambodžā, proti, praksi, procesiem vai darbiem, attiecībā uz kuriem nepastāv cits pietiekams pamatojums vai saimnieciskais pamatojums kā vien maksājuma piemērošana, Komisija konstatēja gan pārsūtīšanas praksi, gan montāžas darbības, kas neatbilst Pamatregulas 13. panta 2. punktā paredzētajam.
No apstrīdētās regulas preambulas 69.–74. apsvēruma gan izriet, ka pārsūtīšanas prakses esamības konstatējums Kambodžas mērogā balstās vienīgi uz prasītājas individuālo situāciju. Tomēr ir jāuzsver, kā izriet no apstrīdētās regulas preambulas 75.–88. apsvēruma, ka Komisija ir norādījusi arī uz Kambodžā pastāvošām montāžas darbībām, kas neatbilst Pamatregulas 13. panta 2. punktam attiecībā uz abām Kambodžas sabiedrībām, no kurām viena ir prasītāja.
Tādēļ, pat ja pieņemtu, ka prasītāja nav iesaistīta pārsūtīšanas praksē, kas liktu apšaubīt šādas prakses esamību Kambodžas mērogā, konstatējums attiecībā uz šo valsti par apiešanas prakses esamību paliek spēkā, pamatojoties uz apstrīdētās regulas motīviem par montāžas darbībām, kas neatbilst Pamatregulas 13. panta 2. punkta kritērijiem vismaz attiecībā uz otru Kambodžas sabiedrību, jo konstatējumi apstrīdētajā regulā nav šā strīda priekšmets.
Tādējādi ar pirmo pamatu nevar tikt atcelts konstatējums apstrīdētajā regulā attiecībā uz apiešanas prakses esamību Kambodžas mērogā Pamatregulas 13. panta 1. punkta izpratnē.
Šobrīd ir jāpārbauda, vai pirmais pamats ir pamatots, jo tā mērķis ir parādīt, ka prasītāja neīsteno apiešanas praksi.
Šajā ziņā no apstrīdētās regulas izriet, ka Komisija prasītājas pieteikumu par atbrīvojumu noraidīja, pamatojot gan ar to, ka pastāv apiešanas prakse, gan arī ar to, ka montāžas darbības neatbilst Pamatregulas 13. panta 2. punkta kritērijiem.
Ir jāuzsver, kā tas izriet no iepriekš 55. punktā atgādinātās judikatūras, ka katram ražotājam eksportētājam ir jāpierāda, ka tā individuālā situācija attaisno atbrīvojuma piešķiršanu atbilstoši Pamatregulas 13. panta 4. punktam. Atbilstoši šim noteikumam pieteikumiem par atbrīvojumu ir jābūt “pienācīgi pamatotiem ar pierādījumiem” un, ja prakse, procesi vai darbi, kas veido apiešanu, notiek ārpus Savienības, tiem jāļauj attiecīgajām personām ražotājiem “pierādīt, ka tie nav saistīti ne ar vienu ražotāju, kas ir pakļauts pasākumiem”, un “tie nav iesaistīti šā panta 1. un 2. punktā definētajā apiešanas praksē”.
Tādēļ, ja atbrīvojuma pieteicējs nespēj pierādīt, ka tā īpašā situācija attaisno šā atbrīvojuma piešķiršanu, piemēram, ja pastāv pierādījumi par pārsūtīšanas prakses esamību, Komisija pamatoti atsaka šo atbrīvojumu.
Šajā lietā Komisija ir konstatējusi, ka tikai 2014. gada janvārī prasītāja uzsāka ražošanas darbības un ka tā nebija pati saražojusi uz Savienību 2014. gada 27. janvārī eksportētos velosipēdu rāmjus, kas norādīti rēķinā CI‑15295‑PM, un to prasītāja neapstrīd.
Otrkārt, Komisija, pamatojoties uz rēķina CI‑15295‑PM, kas ietver 2014. gada 27. janvārī uz Eiropas Savienību eksportēto velosipēdu skaitu un veidu, un velosipēdu rāmju, kas, domājams, kalpojuši uz Savienību eksportēto velosipēdu ražošanai, pirkuma rēķina KYD‑CN‑F01 salīdzinājumu, konstatēja, ka tie ir divi nesaskanīgi pasūtījumi. Pirmkārt, atbilstoši rēķinam KYD‑CN‑F01 no Vjetnamas pārdevēja iegādātie rāmji bija no tērauda, kamēr atbilstoši rēķinam CI‑15295‑PM dažiem uz Savienību eksportētajiem velosipēdiem bija tērauda rāmis un dažiem – alumīnija rāmis. Otrkārt, kamēr rēķinā KYD‑CN‑F01 bija norādīts, ka runa ir par 26 collu velosipēdu rāmjiem, uz Savienību pārdotie velosipēdi, par kuriem ir rēķins CI‑15295‑PM, bija trīs dažādu izmēru, proti, 26, 24 un 20 collu. Prasītāja neapstrīd šo nesaskaņu būtiskumu.
Treškārt, A veidlapas izcelsmes sertifikātā, ko attiecībā uz šiem velosipēdu rāmjiem ir izsniegušas Vjetnamas iestādes, arī ir redzamas pirmās neatbilstības, jo ir norādīti vienīgi tērauda rāmji.
Ir jākonstatē, ka prasītājas iesniegtie pierādījumi nav tādi, ar ko varētu pierādīt, ka tā ir varējusi saražot uz Savienību eksportētos velosipēdus, kas norādīti rēķinā CI‑15295‑PM, no, iespējams, Vjetnamā iegādātajiem velosipēdu rāmjiem.
Prasītāja cenšas izskaidrot šādi konstatētās neatbilstības ar vienkāršu Vjetnamas piegādātāja “kļūdu”. Tomēr šāds pieņēmums ir neveiksmīgs.
Proti, tajā netiek ņemts vērā, ka šīs neatbilstības vienlaicīgi attiecas uz materiālu un rāmja izmēru, kas ir visu velosipēdu būtiskas īpašības, kuras nosaka velosipēda veidu un kvalitāti, kā arī tā cenu. Tādējādi nevar piekrist, ka tik būtiskas atšķirības var tikt izskaidrotas ar vienkāršu piegādātāja “kļūdu”, vēl jo vairāk tādēļ, ka iedomātā “kļūda” izpaužas vairākkārt, skarot ne vien materiālu (tērauds vai alumīnijs), bet arī trīs dažādus rāmja izmērus.
Turklāt atsevišķi dokumenti un informācija, ko prasītāja iesniegusi pēc Komisijas secinājumu paziņošanas, kā arī šīs tiesvedības laikā, rada vēl lielākas šaubas par velosipēdu, kas norādīti rēķinā CI‑15295‑PM, eksporta uz Savienību apstākļiem.
Tā, pirmkārt, Vispārējā tiesa, tāpat kā Komisija, konstatē, ka rēķins CI‑15295‑PM, kāds tas ir iesniegts, pārbaudīts un fotokopēts pārbaudē uz vietas un iekļauts B5 pielikumā, neatbilst tam, ko prasītāja ir uzrādījusi šajā tiesvedībā pielikumā A11 (200. lpp.). Tas pats attiecas uz iesaiņošanas sarakstu, kas ir tajā pašā pielikumā A11 (201. lpp.) un kas nav tieši tā saraksta kopija, kurš tika uzrādīts pārbaudē uz vietas.
Otrkārt, prasītāja apstiprina, ka muitas iestādes ir pārbaudījušas attiecīgo velosipēdu kravu, šķērsojot Vjetnamas un Kambodžas robežu. Taču nevar apgalvot, ka šīs iestādes nav pamanījušas, ka krava neatbilst ne A veidlapas izcelsmes sertifikātā, ne arī rēķinā KYD‑CN‑F01 norādītajam attiecīgo preču aprakstam, vēl jo vairāk tāpēc, ka attiecīgās neatbilsmes attiecas uz būtiskām šo priekšmetu īpašībām, proti, to materiālu un izmēru.
Treškārt, tā, tāpat kā Komisija, norāda, ka preces pasūtījuma veidlapā, ko uzrādījusi prasītāja, atbildot uz paziņojumu par secinājumiem (skat. pielikumu A12, 231. lpp.), nav norādīta cena, un tas ļauj šaubīties par tā ticamību. Prasītāja šajā ziņā paskaidro, ka cenas nav tādēļ, ka sarunas ar tās Vjetnamas piegādātāju par galīgo cenu pasūtījuma veidlapas izdošanas brīdī vēl turpinājās (replikas raksts, 43. punkts). Tomēr vienlaicīgi prasītāja apstiprina, ka šo piegādātāju tā ir izvēlējusies tieši tādēļ, ka tam ir bijis “vislētākais piedāvājums” (replikas raksts, 45. punkts). Šie skaidrojumi šķiet pretrunīgi.
Ceturtkārt, apstrīdētās regulas preambulas 71. apsvērumā Komisija ir konstatējusi, ka “[netika] iesniegts neviens pierādījums attiecībā uz pārējiem ražošanas posmiem (griešana, formēšana, štancēšana, krāsošana)”. Lai gan prasības pieteikumā prasītāja ir norādījusi, ka iegādātie rāmji tās rūpnīcā tika pārveidoti par pabeigtiem velosipēdiem, kas gatavi eksportam, tā neiesniedz nevienu pierādījumu par dažādajiem šo rāmju ražošanas posmiem. Tiesas sēdē iztaujāta par to, prasītāja apstiprināja, kā to Apstrīdētās regulas preambulas 71. apsvērumā ir norādījusi Komisija, ka šādus pierādījumus tā nav iesniegusi.
Piektkārt, nav strīda par to, ka prasītāja nav iesniegusi A veidlapas izcelsmes sertifikātu par velosipēdiem, kas eksportēti uz Savienību un par kuriem ir izdots rēķins CI‑15295‑PM.
Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka Komisija, nepieļaujot kļūdu vērtējumā, varēja secināt, ka, ņemot vērā tās rūpnīcas stāvokli 2014. gada janvārī, tādēļ, ka nav pierādījumu pārējiem velosipēdu ražošanas posmiem un nav jebkādu citu ticamu izskaidrojumu, 1099 uz Grieķiju eksportētie velosipēdi ir tikuši pārsūtīti no Ķīnas, jo tie nevarēja tikt samontēti no velosipēdu rāmjiem, kas neatbilst to būtiskām īpašībām.
Šajā ziņā prasītāja nevar pārmest Komisijai, ka tā “uzreiz” ir secinājusi, ka uz Savienību eksportētie un rēķinā CI‑15295‑PM norādītie velosipēdi ir tikuši pārsūtīti no Ķīnas.
Proti, atbilstoši iepriekš 55. punktā norādītajai judikatūrai katram individuālam ražotājam eksportētājam ir jāpierāda, ka tā īpašā situācija pamato atbrīvojuma piešķiršanu atbilstoši Pamatregulas 13. panta 4. punktam. Taču, ņemot vērā apsvērumus iepriekš 68.–80. punktā, ir jākonstatē, ka prasītājai nav izdevies pierādīt, ka šie velosipēdi ir ražoti no Vjetnamas izcelsmes rāmjiem.
Turklāt no apstrīdētās regulas preambulas 72. apsvēruma, kā arī no informācijas, ko prasītāja ir sniegusi tabulā F2, izriet, ka atsauces laikposmā lielāko daļu velosipēdu detaļu tā ir eksportējusi no Ķīnas velosipēdu un velosipēdu detaļu ražotājiem, ar kuriem tai ir kapitālistiskas saites (skat. iepriekš 11. punktu). Šādos apstākļos un tā kā nav cita ticama skaidrojuma, ko pamatotu ticami pierādījumi, Komisija, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, varēja secināt, ka uz Savienību eksportētie velosipēdi, kas ir norādīti rēķinā CI‑15295‑PM, ir tikuši pārsūtīti no Ķīnas.
Ar šo konstatējumu pietiek, lai pierādītu, ka prasītāja nav izpildījusi Pamatregulas 13. panta 4. punktā paredzētos nosacījumus un ka tādējādi Komisija ir pamatoti noraidījusi tās pieteikumu par atbrīvojumu.
Proti, pirmkārt, kā izriet no 57. punkta iepriekš, ar viena veida apiešanas praksi pietiek, lai pierādītu, ka atbrīvojuma lūdzējs ir iesaistīts šādā praksē šā noteikuma izpratnē.
Otrkārt, Vispārējā tiesa konstatē, ka pārsūtīšana, par ko ir runa, kā lietas dalībnieki to ir apstiprinājuši savās atbildēs uz procedūras organizatoriskajiem pasākumiem, attiecas vienīgi uz 1099 velosipēdiem, kas eksportēti uz Savienību un kas norādīti rēķinā CI‑15295‑PM. Tomēr Pamatregulas 13. panta 4. punktā attiecīgajam ražotājam ir noteikts pierādīt, ka tas “nav iesaistīts apiešanas praksē”. Taču šajā noteikumā attiecībā uz šo praksi nav noteikti nedz kvantitatīvi nosacījumi, nedz kvalitatīvas prasības. Tajā tostarp nav prasīts, lai šāda prakse tiktu konstatēta attiecībā uz katru eksporta gadījumu uz Savienību šajā laikposmā.
Turklāt ir jākonstatē, ka šajā lietā šis eksports, kas nebūt nav mazsvarīgs, kā Komisija to ir norādījusi, atbilst 18 % no kopējā prasītājas eksporta uz Savienību šajā laikposmā apjoma.
Tādēļ, tā kā Komisija ir pamatoti konstatējusi, ka prasītāja ir piedalījusies šādā pārkraušanas praksē, pat ja tikai attiecībā uz iepriekš 86. punktā minēto eksportu, tā, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, varēja noraidīt tās pieteikumu par atbrīvojumu. Tādējādi pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
[..]
No visa iepriekš minētā izriet, ka prasība ir jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Komisijas prasījumiem.

Pamatojoties uz iepriekš minēto,
VISPĀRĒJĀ TIESA (septītā palāta)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Asia Leader International
(
Cambodia
)
Co. Ltd
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2018. gada 19. aprīlī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.