CELEX: 62017TJ0079
Civildienests
Līgumdarbinieki
Pieņemšana darbā
Iekšējs konkurss
Rezerves saraksta izveidošana, lai pieņemtu darbā asistentus
Pielaišanas nosacījums attiecībā uz funkciju grupu, kurā kandidāts ir klasificēts dienā, kad beidzies kandidātu pieteikšanās termiņš
Nepielaišana dalībai konkursa pārbaudījumos

Tiesvedības priekšvēsture
Prasītājs
Alain Schoonjans
strādāja Eiropas Komisijā kā III funkciju grupas līgumdarbinieks no 2010. gada 1. decembra līdz 2013. gada 30. novembrim, kā īslaicīgs darbinieks no 2013. gada 1. līdz 31. decembrim; no jauna kā III funkciju grupas līgumdarbinieks no 2014. gada 1. janvāra līdz 2015. gada 15. septembrim un visbeidzot kā IV funkciju grupas līgumdarbinieks no 2015. gada 16. septembra līdz 2016. gada 31. decembrim.
2016. gada 9. februārī Komisija ar paziņojumu izsludināja uz pārbaudījumiem balstītus iekšējos konkursus – ar mērķi izveidot rezerves sarakstu, lai pieņemtu darbā sekretārus/lietvežus 2. pakāpē (AST/SC 2), asistentus 2. pakāpē (AST 2) un administratorus 6. pakāpē (AD 6) (turpmāk tekstā – “paziņojums par konkursu”). Minētie trīs konkursi tika identificēti šādi: COM/01/AST‑SC/16 (AST/SC 2) – Sekretāri/lietveži, COM/02/AST/16 (AST 2) – Asistenti, un COM/03/AD/16 (AD 6) – Administratori.
Paziņojuma par konkursu III sadaļas “Atbilstība” 2.1. panta c) punktā attiecībā uz kandidātu administratīvo statusu bija paredzēts:
“[Jums ir] vismaz pēdējos sešus mēnešus pirms elektroniskās pieteikšanās termiņa beigām jābūt nodarbinātam tajā funkciju grupā, kas saskaņā ar III sadaļas 2.2. punktu tiek prasīta konkursam, kurā jūs esat pieteicies, vai ir jābūt visu vai daļu no iepriekš minētā sešu mēnešu perioda nodarbinātam augstākā funkciju grupā.
Prasīto sešu mēnešu aprēķināšanai tiek ņemti vērā šādi laikposmi: laikposmi, kas atbilst administratīvajam statusam “aktīvi nodarbināts”, “militārā dienesta atvaļinājumā”, “bērna kopšanas atvaļinājumā vai atvaļinājumā ģimenes iemeslu dēļ”, “pārcelts dienesta interesēs” vai “pārcelts pēc ierēdņa paša lūguma” (sešus pirmos mēnešus pēc pārcelšanas pēc ierēdņa paša lūguma) [Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu] 37. un nākamo pantu izpratnē.”
Paziņojuma par konkursu tās pašas sadaļas 2.2. pantā kandidātu funkciju grupas un pakāpes bija formulētas šādi:
“Elektroniskās pieteikšanās termiņa beigās Jums ir jābūt klasificētam šādā funkciju grupā:
[Attiecībā uz konkursu] COM/01/AST‑SC/16 (AST/SC 2) Jums ir jābūt
AST/SC
pakāpes ierēdnim vai pagaidu darbiniekam vai II funkciju grupas (FG) līgumdarbiniekam.
[Attiecībā uz konkursu] COM/02/AST/16 (AST 2) Jums ir jābūt
AST
pakāpes ierēdnim vai pagaidu darbiniekam vai III FG līgumdarbiniekam.
[Attiecībā uz konkursu] COM/03/AD/16 (AD 6) Jums ir jābūt
AD
pakāpes ierēdnim vai pagaidu darbiniekam, vai IV FG līgumdarbiniekam.”
Konkrēti nenoskaidrotā datumā prasītājs iesniedza savu pieteikumu dalībai iekšējā konkursā COM/02/AST/16 (AST 2).
2016. gada 11. aprīlī iekšējā konkursa COM/02/AST/16 (AST 2) atlases komisija informēja prasītāju par komisijas lēmumu noraidīt prasītāja kandidatūru (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), jo viņš neatbilstot paziņojumā par konkursu paredzētajam nosacījumam, ar kuru tiek prasīts, lai konkursa elektroniskās pieteikšanās termiņa beigās kandidāts būtu klasificēts III funkciju grupā (turpmāk tekstā – “strīdus nosacījums”).
2016. gada 11. jūlijā prasītājs iesniedza sūdzību par apstrīdēto lēmumu.
Ar 2016. gada 27. oktobra lēmumu, kas prasītājam tika paziņots tajā pašā dienā, iecēlējinstitūcija viņa sūdzību noraidīja.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājs šo prasību cēla, 2017. gada 6. februārī iesniedzot prasības pieteikumu Vispārējās tiesas kancelejā.
2017. gada 14. februāra vēstulē prasītājs lūdza saistības dēļ apvienot šo lietu un lietas T‑55/17
Healy
/Komisija un T‑73/17 RS/Komisija atbilstoši Vispārējas tiesas Reglamenta 68. pantam.
2017. gada 15. februāra vēstulē Komisija tika aicināta sniegt savus apsvērumus par šīs lietas un lietu T‑55/17
Healy
/Komisija un T‑73/17 RS/Komisija iespējamo apvienošanu.
2017. gada 5. aprīlī Komisija iesniedza iebildumu rakstu.
2017. gada 18. maija vēstulē prasītājs informēja par atteikšanos iesniegt repliku.
2017. gada 30. maija vēstulē prasītājs lūdza rīkot tiesas sēdi.
Ar 2017. gada 14. novembra lēmumu Vispārējās tiesas devītās palātas priekšsēdētājs nolēma neapvienot šo lietu ar lietām T‑55/17
Healy
/Komisija un T‑73/17 RS/Komisija.
Vispārējā tiesa 2018. gada 19. janvāra tiesas sēdē uzklausīja lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un to atbildes uz tās uzdotajiem jautājumiem.
Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest Komisijai samaksāt viņam summu 5000 EUR apmērā par morālo kaitējumu, kas viņam esot nodarīts;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisija lūdz Vispārējo tiesu:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par prasījumiem atcelt tiesību aktu
Lietas dalībnieku argumenti
Pret apstrīdēto lēmumu izvirzīto prasījumu pamatošanai prasītājs izvirza iebildi par strīdus nosacījuma prettiesiskumu, jo ar to tiekot pārkāpts Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā – “Nodarbināšanas kārtība”) 82. panta 7. punkts un Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 27. panta pirmā daļa.
Pirmkārt, prasītājs uzskata, ka Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta otrā teikuma formulējums esot nepārprotams un ar to Komisijai netiekot atstāta nekāda rīcības brīvība, jo šajā normā ir noteikts, ka IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem ir tiesības piedalīties konkursos, tostarp AST 1 līdz AST 4 pakāpē.
Tomēr šajā lietā paziņojumā par konkursu esot bijis paredzēts, ka vienīgi III funkciju grupas līgumdarbiniekiem ir tiesības piedalīties konkursos AST 2 pakāpē. Tādējādi Komisija esot pārkāpusi Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta otro teikumu un līdz ar to, tā kā minētais paziņojums esot atzīstams par prettiesisku, apstrīdētais lēmums esot jāatceļ.
Otrkārt, atbilstoši prasītāja apgalvotajam, pat pieņemot, ka strīdus nosacījums atbilst Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punktam, ar to tiekot pārkāpta Civildienesta noteikumu 27. panta pirmā daļa, jo strīdus nosacījums nepamatoti un katrā ziņā nesamērīgi ierobežojot pieņemšanas darbā tvērumu.
Komisija apstrīd prasītāja argumentus.
Vispārējās tiesas vērtējums
Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 27. panta pirmo daļu:
“Iecelšana amatā ir virzīta uz to, lai iestāde saņemtu pakalpojumus, ko sniedz visspējīgākie, visefektīvākie un visgodprātīgākie ierēdņi, kas iecelti amatā, ņemot vērā pēc iespējas plašāku ģeogrāfisko teritoriju, un izraudzīti no Savienības dalībvalstu pilsoņiem. Neviens amats netiek rezervēts kādas konkrētas dalībvalsts pilsoņiem.”
Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkta ceturtajā daļā ir noteikts:
“Saglabājot principu, ka lielākā daļa ierēdņu jāieceļ amatā, pamatojoties uz atklātiem konkursiem, iecēlējinstitūcija, atkāpjoties no d) apakšpunkta un vienīgi ārkārtas gadījumos, var nolemt rīkot iestādes iekšējo konkursu, kas ir atklāts arī līgumdarbiniekiem, kā tie definēti [Nodarbināšanas kārtības] 3.a un 3.b pantā. Pēdējai minētajai darbinieku kategorijai saistībā ar minēto iespēju piemēro ierobežojumus, kā noteikts [Nodarbināšanas kārtības] 82. panta 7. punktā, un saistībā ar konkrētiem uzdevumiem, kurus tie ir tiesīgi pildīt kā līgumdarbinieki.”
Pirmām kārtām, ir jāatgādina judikatūrā nostiprinātie principi attiecībā uz konkursa organizēšanas nosacījumiem un kārtību.
Pirmkārt, konkursa paziņojuma galvenā funkcija ir cik vien iespējams precīzi informēt ieinteresētās personas par nosacījumiem, kādi tiek prasīti, lai ieņemtu tādu amatu, uz kuru tie attiecas, lai [šīs personas] varētu izvērtēt, vai tām būtu jāizvirza sava kandidatūra (skat. spriedumu, 2006. gada 31. janvāris, Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
,
63.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Otrkārt, iestādei šajā ziņā ir plaša rīcības brīvība, lai noteiktu spēju kritērijus attiecībā uz aizpildāmajām amata vietām un lai atkarībā no šiem kritērijiem un dienesta interesēs noteiktu konkursa organizēšanas nosacījumus un kārtību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 9. oktobris, Chetcuti/Komisija,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
,
76.
un
77.
punkts un tajos minētā judikatūra; 2006. gada 31. janvāris, Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
,
63.
punkts un tajā minētā judikatūra, un 2006. gada 13. decembris, Heus/Komisija,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
,
36.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr konkursu organizēšanas jomā, it īpaši saistībā ar pielaišanas nosacījumu noteikšanu, iestādēm rīcības brīvība ir jāizmanto atbilstoši Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas un 29. panta 1. punkta imperatīvajām tiesību normām. Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajā daļā ir imperatīvi definēts jebkuras darbā pieņemšanas mērķis, bet Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punktā ir noteikts procesuālais regulējums, kas ir jāievēro, lai aizpildītu vakances. Tādējādi šī rīcības brīvība vienmēr ir jāizmanto atkarībā no aizpildāmo amata vietu prasībām un – vispārīgāk – dienesta interesēs (skat. spriedumu, 2006. gada 13. decembris, Heus/Komisija,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
,
37.
punkts un tajā minētā judikatūra; šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2009. gada 17. novembris, Prospero/Komisija,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
,
28.
un
29.
punkts un tajos minētā judikatūra).
Konkrēti attiecībā uz noteikumiem, ar kuriem tiek ierobežota kandidātu reģistrēšanās konkursam, pat ja ar tiem var tikt ierobežotas iestādes iespējas pieņemt darbā labākos kandidātus Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas nozīmē, no tiem tomēr neizriet, ka jebkurš šādi ierobežojošs noteikums būtu pretrunā iepriekš minētajam pantam. Administrācijas rīcības brīvība konkursu organizēšanā un – vispārīgāk – dienesta intereses dod iestādei tiesības izvirzīt nosacījumus, kurus tā uzskata par piemērotiem un kuri, ierobežodami kandidātu piekļuvi konkursam un līdz ar to arī samazinādami konkursam reģistrēto kandidātu skaitu, tomēr neietver risku, ka tiks apdraudēts mērķis nodrošināt, ka piesakās visspējīgākie, visefektīvākie un visgodprātīgākie kandidāti Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas nozīmē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 17. novembris, Di Prospero/Komisija,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
,
30.
punkts).
Šajā ziņā un atbilstoši Komisijas apgalvotajam judikatūrā jau ir nospriests, ka nepastāv pienākums iestādes iekšējā konkursā ļaut piedalīties ikvienam šajā iestādē strādājošajam. Šāds pienākums faktiski būtu pretrunā šai iestādei atzītajai plašajai rīcības brīvībai (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 9. oktobris, Chetcuti/Komisija,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
,
70.
–
76.
punkts, un 2009. gada 24. septembris, Brown/Komisija,
F‑37/05
,
EU:F:2009:121
,
68.
punkts). Līdz ar to iestādes darbiniekiem un tās ierēdņiem nav nekādu absolūtu tiesību piedalīties iestādes iekšējā konkursā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1997. gada 6. marts, de Kerros un Kohn-Berge/Komisija,
T‑40/96 un T‑55/96
,
EU:T:1997:28
,
39.
punkts, un 2006. gada 8. novembris, Chetcuti/Komisija,
T‑357/04
,
EU:T:2006:339
,
42.
punkts).
Tādējādi par Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajai daļai neatbilstošiem tiek uzskatīti tikai tādi nosacījumi, kuri, ierobežodami kandidātu piekļuvi konkursam, ietver risku, ka tiks apdraudēts mērķis nodrošināt labāko kandidātu pieteikšanos (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1997. gada 6. marts, de Kerros un Kohn-Berge/Komisija,
T‑40/96 un T‑55/96
,
EU:T:1997:28
,
40.
punkts, un 2009. gada 17. novembris, Di Prospero/Komisija,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
,
32.
punkts).
Treškārt, ir jāatgādina, ka, ņemot vērā iestādēm šajā jomā piešķirto plašo rīcības brīvību, Vispārējai tiesai, pārbaudot, vai ir ievērots nosacījums par dienesta interesēm, ir jānoskaidro tikai tas, vai iestāde ir rīkojusies saprātīgi un neapstrīdami un nav izmantojusi savu rīcības brīvību acīmredzami nepareizi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 19. jūnijs, Z/Tiesa,
T‑88/13 P
,
EU:T:2015:393
,
106.
punkts).
Otrām kārtām, ir jānoskaidro Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta pirmā un otrā teikuma piemērošanas joma.
Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta pirmajā teikumā ir paredzēts, ka II–IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem var tikt atļauts piedalīties iekšējos konkursos tikai pēc tam, kad tie iestādes civildienestā ir nostrādājuši trīs gadus. Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta otrajā teikumā tostarp ir precizēts, ka III funkciju grupas līgumdarbiniekiem ir tiesības piedalīties tikai konkursos AST 1 un AST 2 pakāpē un IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem ir tiesības piedalīties konkursos tikai AST 1 līdz AST 4 pakāpē vai AD 5 un AD 6 pakāpē.
Attiecībā uz Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta pirmo teikumu Vispārējā tiesa ar šodien pasludināto spriedumu lietā
Healy
/Komisija (T‑55/17) ir nospriedusi, ka iestādei, kura ir nolēmusi izņēmuma kārtā organizēt iekšējo konkursu, kas ir atvērts II–IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem, ir pienākums ievērot noteikto trīs gadu darba stāža dienestā slieksni. Tomēr, ņemot vērā šīs iestādes plašo rīcības brīvību un ievērojot Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas un 29. panta 1. punkta imperatīvās normas, tā attiecībā uz konkrētiem amatiem vai funkciju grupām var izvirzīt stingrākus nosacījumus, tostarp nosakot, ka darba stāžam ir jābūt lielākam par Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta pirmajā teikumā noteikto minimālo darba stāžu (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 1989. gada 13. jūlijs, Jaenicke Cendoya/Komisija,
108/88
,
EU:C:1989:325
,
24.
punkts).
Saistībā ar Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta otro teikumu ir pamats uzskatīt, ka IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem, tostarp prasītājam, Eiropas Savienības likumdevējs būtībā ir piešķīris tiesības piedalīties konkursos AST 1 līdz AST 4 pakāpē vai AD 5 un AD 6 pakāpē.
Šāds secinājums ir jāizdara, ņemot vērā, ka Savienības likumdevējs Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta pirmajā un otrajā teikumā ir izmantojis atšķirīgus formulējumus. Minētais likumdevējs pirmajā teikumā ir precizējis, ka attiecīgajiem līgumdarbiniekiem “var atļaut” – spāņu valodā “podrá autorizarse”, vācu valodā “kann [..] erteilt werden”, angļu valodā “may be authorised”, itāļu valodā “possono essere autorizzati”, poļu valodā “może być upoważniony” un portugāļu valodā “podem ser autorizados” – piedalīties iekšējos konkursos tikai pēc tam, kad tie iestāžu civildienestā ir nostrādājuši trīs gadus. Turpretim otrajā teikumā likumdevējs nav minējis nekāda veida atļauju. Tieši pretēji, likumdevējs IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem ir piešķīris tiesības piedalīties konkursos AST 1 līdz AST 4 pakāpē vai AD 5 un AD 6 pakāpē, lai gan šīs tiesības nav attiecinātas uz citu pakāpju konkursiem. Šajā ziņā, lai arī franču valodas redakcijā ir izmantota negatīvā forma “ne peuvent prendre part qu’aux concours” (“nevar piedalīties citos konkursos kā vien”), tā pati doma, izmantojot pozitīvo formu, ir ietverta citās valodu redakcijās – spāņu valodā “solo tendrán acceso”, vācu valodā “haben Zugang […] nur für”, angļu valodā “may have access only”, itāļu valodā “possono partecipare unicamente”, poļu valodā “może mieć dostęp jedynie” un portugāļu valodā “apenas podem ter acesso” [latviešu valodā “ir tiesības piedalīties konkursos tikai”].
Lasot kopā Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta pirmo un otro teikumu, var secināt, ka iestādei izņēmuma kārtā ir tiesības organizēt iekšējo konkursu, kas ir pieejams līgumdarbiniekiem, kuriem ir vismaz trīs gadu darba stāžs civildienestā. Tomēr gadījumā, ja šī iestāde ir nolēmusi, ka iekšējā konkursā var piedalīties līgumdarbinieki, kuri atbilst šim darba stāžam dienestā, iestādei ir pienākums ievērot tiesības, kuras Savienības likumdevējs ir piešķīris šiem darbiniekiem, un līdz ar to ļaut minētajiem IV funkciju grupas darbiniekiem piedalīties iestādes organizētajos konkursos AST 1 līdz AST 4 pakāpē vai AD 5 un AD 6 pakāpē.
Ievērojot šos Savienības likumdevēja paredzētos ierobežojumus un ņemot vērā tās plašo rīcības brīvību, attiecīgā iestāde tomēr, kā apgalvo arī Komisija un kā tas izriet no šā sprieduma 28. punktā atgādinātās judikatūras, var ierobežot IV funkciju grupas līgumdarbinieku tiesības piedalīties konkursos AST 1 līdz AST 4 pakāpē vai AD 5 un AD 6 pakāpē, izvirzot tādus papildu kritērijus attiecībā uz spējām, kuri ir nepieciešami aizpildāmās amata vietas vai dienesta interešu dēļ.
Šajā lietā ir noskaidrots, ka ar strīdus nosacījumu no dalības konkursā COM/02/AST/16 (AST 2) tika izslēgti visi IV funkciju grupas līgumdarbinieki, pat ja viņi atbilda pārējiem paziņojumā par konkursu izvirzītajiem nosacījumiem. Tādējādi Komisija ir pārkāpusi Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta otro teikumu, ar kuru minētajiem darbiniekiem nepārprotami ir piešķirtas tiesības piedalīties konkursos AST 2 pakāpē.
Tomēr Komisija iebildumu rakstā ir apgalvojusi, ka strīdus nosacījums atbilstot Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajai daļai un 29. pantam. Tā būtībā uzskata, ka minētajam nosacījumam esot tieša saistība ar dienesta interesēm, kuru mērķis ir iegūt augsti kvalificētus darbiniekus, kuri spēj nekavējoties pildīt pienākumus. Faktiski III funkciju grupas darbinieku un IV funkciju grupas darbinieku veicamie pienākumi un atbildība esot tikpat atšķirīgi cik AST un AD pakāpes ierēdņu atšķirīgie pienākumi un atbildība, par ko liecinot Civildienesta noteikumu I pielikuma A iedaļa un Nodarbināšanas kārtības 80. pants.
Tomēr šim argumentam nevar piekrist, jo ar to būtībā tiek izslēgti visi IV funkciju grupas līgumdarbinieki tādēļ vien, ka viņi tiek uzskatīti par pārāk kvalificētiem AST 2 pakāpes amatiem, ieskaitot tos darbiniekus, kuri iepriekš, būdami III funkciju grupas darbinieki, ir veikuši pienākumus, kas ir līdzīgi aizpildāmo amata vietu pienākumiem.
Ir jau nospriests, ka konkursa kandidatūras noraidīšana tikai tādēļ vien, ka kandidāts ir pārāk kvalificēts, ir uzskatāma par šķērsli, lai sasniegtu Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajā daļā imperatīvi noteikto mērķi, kas attiecas uz ikvienu ierēdņa vai cita darbinieka nodarbināšanas procedūru, proti, nodrošināt, lai iestādēm tiktu piedāvāti pakalpojumi, ko sniedz visspējīgākie, visefektīvākie un visgodprātīgākie cilvēki. Tomēr šāda noraidīšana ir pieļaujama, ja no iestādes sniegtās informācijas var secināt, ka šī pārāk augstā kvalifikācija attiecīgajiem kandidātiem liegtu pildīt ar aizpildāmo amata vietu saistītos pienākumus vai ka tā nelabvēlīgi ietekmētu attiecīgo personu darba kvalitāti viņu snieguma vai motivācijas ziņā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1999. gada 11. februāris, Jiménez/ITSB,
T‑200/97
,
EU:T:1999:26
,
47.
–
49.
punkts; skat. arī spriedumu, 1996. gada 28. marts, Noonan/Komisija,
T‑60/92
,
EU:T:1996:44
,
38.
–
44.
punkts).
Tomēr, pirmkārt, Komisija uzsver, ka III funkciju grupas un IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem esot atšķirīgi pienākumi un atbildības līmenis un ka tas pats attiecoties uz AST un AD pakāpes amatiem.
Otrkārt, Komisija apgalvo, ka III funkciju grupas līgumdarbinieki atbilstot AST 1 un AST 2 ierēdņu pakāpēm un ka IV funkciju grupa atbilstot AD ierēdņu pakāpei.
Balstoties uz šo dubulto pieņēmumu un ņemot vērā nepieciešamību iegūt darbiniekus, kuri spēj nekavējoties pildīt pienākumus, Komisija secina, ka III funkciju grupas līgumdarbiniekiem bija tiesības piedalīties vienīgi iekšējā konkursā COM/02/AST/16 (AST 2), savukārt IV funkciju grupas līgumdarbiniekiem bija tiesības piedalīties tikai iekšējā konkursā COM/03/AD/16 (AD 6).
Tādējādi, pretēji šā sprieduma 44. punktā atgādinātajiem principiem, Komisijas argumenti neietver nekādu informāciju, kas ļautu secināt, ka, pildot AST 2 pakāpes amata pienākumus, IV funkciju grupas līgumdarbinieku pārāk augstā kvalifikācija varētu nelabvēlīgi ietekmēt viņu darba kvalitāti snieguma vai motivācijas ziņā.
Šādos apstākļos Komisija, aizliegdama IV funkciju grupas darbiniekiem piedalīties iekšējā konkursā COM/02/AST/16 (AST 2), savu rīcības brīvību ir izmantojusi acīmredzami nepareizi.
Turklāt, pieņemot, ka IV funkciju grupas līgumdarbinieki principā nevar piedalīties AST 2 pakāpes amatu konkursos tādēļ, ka šī funkciju grupa atbilst ierēdņu AD pakāpei, Nodarbināšanas kārtības 82. panta 7. punkta otrais teikums zaudētu savu lietderīgo iedarbību, jo ar to minētajiem līgumdarbiniekiem nepārprotami ir piešķirtas tiesības šādos konkursos piedalīties.
Ņemot vērā šos apstākļus, iebilde par strīdus nosacījuma prettiesiskumu ir jāapmierina un līdz ar to apstrīdētais lēmums ir jāatceļ.
Par prasījumiem par kaitējuma atlīdzību
Tā kā prasītāja ieskatā ar apstrīdētā lēmuma atcelšanu neesot iespējams atlīdzināt tam, iespējams, nodarīto morālo kaitējumu, viņš lūdz Vispārējo tiesu piespriest Komisijai samaksāt summu 5000 EUR apmērā. Komisija iebilst, uzskatīdama, ka, tā kā apstrīdētais lēmums neesot prettiesisks, šie prasījumi, kuri pirmoreiz ir izvirzīti tiesvedības laikā Vispārējā tiesā, esot jānoraida. Katrā ziņā, pieņemot, ka šis lēmums ir prettiesisks, lai labotu norādīto morālo kaitējumu, pietiekot ar tā atcelšanu.
Ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai prettiesiska akta atcelšana pati par sevi var būt pienācīga atlīdzība un principā pietiekama atlīdzība par visu morālo kaitējumu, kas ar šo tiesību aktu var būt nodarīts (spriedums, 2004. gada 9. novembris, Montalto/Padome,
T‑116/03
,
EU:T:2004:325
,
127.
punkts; šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 1987. gada 9. jūlijs, Hochbaum un Rawes/Komisija,
44/85, 77/85, 294/85 un 295/85
,
EU:C:1987:348
,
22.
punkts).
Tomēr prettiesiska akta atcelšana pati par sevi nevar tikt uzskatīta par atbilstošu atlīdzinājumu tad, ja, pirmkārt, apstrīdētais akts ietver tieši negatīvu vērtējumu par prasītāja spējām un līdz ar to var viņu aizskart (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 7. februāris, Culin/Komisija,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
,
27.
–
29.
punkts; 2000. gada 23. marts, Rudolph/Komisija,
T‑197/98
,
EU:T:2000:86
,
98.
punkts, un 2005. gada 13. decembris, Cwik/Komisija,
T‑155/03, T‑157/03 un T‑331/03
,
EU:T:2005:447
,
205.
un
206.
punkts) un ja, otrkārt, prasītājs pierāda, ka viņam ir nodarīts tāds morālais kaitējums, kas ir nodalāms no atcelšanas pamatā esošā prettiesiskuma un kas nevar tikt pilnībā atlīdzināts ar šo akta atcelšanu (spriedumi, 2006. gada 6. jūnijs, Girardot/Komisija,
T‑10/02
,
EU:T:2006:148
,
131.
punkts, un 2009. gada 19. novembris, Michail/Komisija,
T‑49/08 P
,
EU:T:2009:456
,
88.
punkts).
Šajā lietā prasītājs apgalvo, ka viņam morālo kaitējumu esot izraisījusi Komisijas nespēja atjaunot viņam tādus pašus apstākļus, kādos konkursam būtu bijis jānorit, lai garantētu gan vienlīdzīgu attieksmi pret visiem kandidātiem, gan objektīvu vērtējumu.
Ir jākonstatē, ka, pirmkārt, prasītājs nepārmet Komisijai nekādu negatīvu vērtējumu par prasītāja spējām, kas varētu viņu aizskart, un, otrkārt, viņš nav pierādījis, ka viņam būtu nodarīts tāds morālais kaitējums, kas būtu nodalāms no atcelšanas pamatā esošā prettiesiskuma.
Šādos apstākļos un saskaņā ar šī sprieduma 53. un 54. punktā atgādināto judikatūru Vispārējā tiesa uzskata, ka visa veida morālais kaitējums, kas varēja tikt nodarīts prasītājam apstrīdētā lēmuma prettiesiskuma dēļ, ir atbilstoši un pietiekami atlīdzināts ar šā lēmumu atcelšanu. Tādējādi prasījumi par kaitējuma atlīdzību ir jānoraida.
No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka prasītāja iesniegtā prasība ir jāapmierina tiktāl, ciktāl tajā ir lūgts atcelt apstrīdēto lēmumu, un pārējā daļā tā ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Šajā lietā, tā kā Komisijai spriedums galvenokārt ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītāja prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (devītā palāta)
nospriež:

1)
Iekšējā konkursa COM/02/AST/16 (AST 2) atlases komisijas lēmumu par
Alain Schoonjans
kandidatūras noraidīšanu atcelt.

2)
Prasību pārējā daļā noraidīt.

3)
Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Gervasoni
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2018. gada 12. septembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.