CELEX: 62014TJ0331
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka
Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet
Varojen jäädyttäminen
Niiden henkilöiden, yhteisöjen ja elinten luettelo, joihin varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen kohdistuu
Kantajan nimen sisällyttäminen luetteloon
Näyttö luetteloon merkitsemisen asianmukaisuudesta

Asian tausta
Kantaja Mykola Yanovych Azarov oli Ukrainan pääministeri 11.3.2010–28.1.2014.
Euroopan unionin neuvosto antoi 5.3.2014 SEU 29 artiklan perusteella päätöksen 2014/119/YUTP Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä (
EUVL L 66, s. 26
).
Päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäädytetään kaikki liitteessä luetelluille henkilöille, joiden on todettu olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä, sekä ihmisoikeuksien loukkaamisesta Ukrainassa vastuussa oleville henkilöille ja näitä henkilöitä lähellä oleville luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille kuuluvat taikka näiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
2.   Mitään varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteessä lueteltujen luonnollisten tai oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai muiden elinten saataville tai hyödynnettäviksi.”
Kyseisiä rajoittavia toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään saman artiklan seuraavissa kohdissa.
Neuvosto antoi samana päivänä SEUT 215 artiklan 2 kohdan nojalla asetuksen (EU) N:o 208/2014 Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä (
EUVL L 66, s. 1
).
Päätöksen 2014/119 mukaisesti asetuksessa N:o 208/2014 säädetään kyseessä olevista rajoittavista toimenpiteistä ja määritellään mainittuja toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt pääasiassa samansisältöisesti kuin kyseisessä päätöksessä.
Päätöksessä 2014/119 ja asetuksessa N:o 208/2014 tarkoitettujen henkilöiden nimet käyvät ilmi kyseisen päätöksen liitteessä ja kyseisen asetuksen liitteessä I olevasta luettelosta (jäljempänä luettelo), josta käyvät myös erityisesti ilmi perustelut heidän luetteloon merkitsemiselleen.
Kantajan nimi oli merkitty luetteloon, ja siihen oli liitetty tunnistustieto ”Ukrainan pääministeri tammikuuhun 2014 saakka” ja seuraavanlainen perustelu:
Neuvosto julkaisi 6.3.2014 Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen henkilöille, joihin sovelletaan rajoittavia toimenpiteitä, joista säädetään Ukrainan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetuissa päätöksessä 2014/119 ja asetuksessa N:o 208/2014 (
EUVL C 66, s. 1
). Tämän ilmoituksen mukaan ”asianomaiset henkilöt voivat toimittaa neuvostolle pyynnön, että olisi harkittava uudelleen päätöstä sisällyttää heidät edellä mainittuun luetteloon, pyyntöä tukevine asiakirjoineen – –”. Ilmoituksessa asianomaisia henkilöitä pyydetään kiinnittämään huomiota myös ”siihen, että neuvoston päätökseen voi hakea muutosta – – unionin yleisessä tuomioistuimessa [SEUT] 275 artiklan toisessa kohdassa ja SEUT 263 artiklan neljännessä ja kuudennessa kohdassa määrättyjen edellytysten mukaisesti”.
Päätöstä 2014/119 muutettiin 29.1.2015 annetulla neuvoston päätöksellä (YUTP) 2015/143 (
EUVL L 24, s. 16
), joka tuli voimaan 31.1.2015. Siltä osin kuin kyse on niiden henkilöiden nimeämisen perusteista, joita kyseessä olevat rajoittavat toimenpiteet koskevat, viimeksi mainitun päätöksen 1 artiklasta käy ilmi, että päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohta korvattiin seuraavalla tekstillä:
”1.   Jäädytetään kaikki liitteessä luetelluille henkilöille, joiden on todettu olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä, sekä ihmisoikeuksien loukkaamisesta Ukrainassa vastuussa oleville henkilöille ja näitä henkilöitä lähellä oleville luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille kuuluvat taikka näiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
Tätä päätöstä sovellettaessa henkilöihin, joiden on todettu olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä, sisältyvät henkilöt, joiden osalta Ukrainan viranomaiset tutkivat seuraavaa:
a)
Ukrainan julkisten varojen tai julkisen omaisuuden väärinkäyttö tai osallisuus siihen; tai
b)
julkisessa tehtävässä olevan henkilön aseman väärinkäyttö perusteettoman hyödyn tuottamiseksi henkilölle itselleen tai kolmannelle osapuolelle ja näin ollen vahingon aiheuttaminen Ukrainan julkisille varoille tai julkiselle omaisuudelle taikka osallisuus siihen.”
Asetuksen N:o 208/2014 muuttamisesta 29.1.2015 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2015/138 (
EUVL L 24, s. 1
) muutettiin asetusta N:o 208/2014 päätöksen 2015/143 mukaisesti.
Päätöstä 2014/119 ja asetusta N:o 208/2014 muutettiin myöhemmin päätöksen 2014/119 muuttamisesta 5.3.2015 annetulla neuvoston päätöksellä (YUTP) 2015/364 (
EUVL L 62, s. 25
) ja asetuksen N:o 208/2014 täytäntöönpanosta 5.3.2015 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2015/357 (
EUVL L 62, s. 1
). Päätöksellä 2015/364 muutettiin päätöksen 2014/119 5 artiklaa jatkamalla rajoittavia toimenpiteitä kantajan osalta 6.3.2016 asti. Täytäntöönpanoasetuksella 2015/357 korvattiin tämän johdosta asetuksen N:o 208/2014 liite I.
Päätöksellä 2015/364 ja täytäntöönpanoasetuksella 2015/357 kantajan nimi säilytettiin luettelossa, johon sisältyi tunnistustieto ”Ukrainan pääministeri tammikuuhun 2014 saakka” ja uusi perustelu, joka oli seuraavanlainen:
Päätös 2015/364 ja täytäntöönpanoasetus 2015/357 ovat uuden, kantajan unionin yleisessä tuomioistuimessa 29.4.2015 nostaman kanteen kohteena (asia T‑215/15, Azarov v. neuvosto).
Menettely ja asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
Kantaja nosti käsiteltävänä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 12.5.2014 toimittamallaan kannekirjelmällä. Hän esitti myös 2.5.1991 annetun unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 a artiklan mukaista nopeutettua menettelyä koskevan pyynnön.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi nopeutettua menettelyä koskevan pyynnön 5.6.2014 tekemällään päätöksellä.
Euroopan komissio toimitti 28.8.2014 ja Puolan tasavalta toimitti 2.9.2014 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon väliintulohakemukset, joissa ne pyysivät saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen neuvoston vaatimuksia. Unionin yleisen tuomioistuimen yhdeksännen jaoston puheenjohtaja hyväksyi nämä väliintulohakemukset 7.11.2004 antamallaan määräyksellä. Puolan tasavalta jätti väliintulohakemuksen ja kantaja sitä koskevat huomautuksensa asetetuissa määräajoissa. Komissio luopui väliintulokirjelmän jättämisestä.
Neuvosto esitti 19.12.2014 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaajan ohjeiden 18 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla perustellun pyynnön siitä, että erään vastaajan vastauksen liitteen sisältöä ei toistettaisi tämän asian niissä asiakirjoissa, jotka ovat yleisön saatavilla.
Kantaja mukautti vaatimuksiaan unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.3.2015 jättämällään asiakirjalla ja vaati myös päätöksen 2015/143 ja asetuksen 2015/138 kumoamista siltä osin kuin ne koskevat häntä.
Unionin yleisen tuomioistuimen yhdeksännen jaoston puheenjohtajan 7.8.2015 antamalla määräyksellä käsiteltävänä oleva asia ja asia T‑332/14, Azarov vastaan neuvosto, yhdistettiin suullista käsittelyä varten unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 68 artiklan mukaisesti.
Asianosaisten suulliset lausumat ja niiden unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamat vastaukset kuultiin 30.9.2015 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
kumoaa päätöksen 2014/119 ja asetuksen N:o 208/2014 sekä päätöksen 2015/143 ja asetuksen 2015/138 häntä koskevilta osin
—
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Neuvosto, jota komissio tukee, vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen
—
hylkää kanteessa esitettyjen vaatimusten mukauttamisen siltä osin kuin se koskee päätöstä 2015/143 ja asetusta 2015/138 sen vuoksi, että unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa, tai jättää sen tutkimatta
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Puolan tasavalta vaatii pääasiallisesti kanteen hylkäämistä.
Oikeudellinen arviointi
Vaatimukset päätöksen 2014/119 ja asetuksen N:o 208/2014 kumoamisesta siltä osin kuin ne koskevat kantajaa
Kysymys siitä, onko kantajalla edelleen oikeussuojan tarve
Kuten edellä 12 ja 13 kohdassa on todettu, päätöksellä 2015/364 ja täytäntöönpanoasetuksella 2015/357 muutettiin kantajan nimen luetteloon merkitsemisen perustelua ja jatkettiin rajoittavien toimenpiteiden soveltamista hänen osaltaan 6.3.2016 saakka.
Neuvosto esitti vaatimusten mukauttamista koskevasta kirjelmästä esittämissään huomautuksissa epäilyksensä siitä, onko kantajalla edelleen oikeussuojan tarve siltä osin kuin kyse on vaatimuksista, jotka koskevat päätöksen 2014/119 ja asetuksen N:o 208/2014 kumoamista siltä osin kuin ne koskevat kantajaa, ja jätti tämän unionin yleisen tuomioistuimen harkintaan.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeudenkäynnin kohteen on kantajan oikeussuojan tarpeen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, ja tämä voimassa pysyminen edellyttää sitä, että kanne voi mahdollisesti tuottaa kantajalle jotakin hyötyä (ks. tuomio 6.6.2013, Ayadi v. komissio,
C‑183/12 P
,
EU:C:2013:369
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että vaikkei riidanalaisen toimen lainvastaisuuden toteaminen voi sinänsä korjata aineellista vahinkoa tai yksityiselämän loukkausta, se voi kuitenkin palauttaa asianomaisen maineen tai olla tietynlainen korvaus hänelle lainvastaisuudesta aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä, mikä voi siten olla peruste hänen oikeussuojan tarpeensa jatkumiselle (ks. vastaavasti tuomio 28.5.2013, Abdulrahim v. neuvosto ja komissio,
C‑239/12 P
, Kok.,
EU:C:2013:331
,
–
kohta).
Käsiteltävässä asiassa on todettava, kuten kantaja on huomauttanut vaatimusten mukauttamista koskevassa kirjelmässä ja istunnossa, että se, että hänet on julkisesti nimetty henkilöksi, joka on julkisten varojen väärinkäyttöä koskevan rikosoikeudellisen menettelyn kohteena Ukrainassa, voi vahingoittaa erityisesti hänen mainettaan poliitikkona ja liikemiehenä.
On todettava, kuten kantaja korosti istunnossa, että päätöksen 2014/119 ja asetuksen N:o 208/2014 lainvastaisiksi toteaminen voisi olla perusteena myöhemmälle kanteelle, jossa vaaditaan korvausta vahingosta, joka näistä toimista on aiheutunut niiden soveltamisaikana eli 5.3.2014–6.3.2015 (ks. vastaavasti ja analogisesti edellä 28 kohdassa mainittu tuomio Abdulrahim v. neuvosto ja komissio,
EU:C:2013:331
,
kohta).
Toisin kuin neuvosto väittää, se, että päätös 2014/119 ja asetus N:o 208/2014 eivät enää ole voimassa, koska niitä on muutettu kantajaa koskevilta osin päätöksellä 2015/364 ja täytäntöönpanoasetuksella 2015/357, ei voi vastata sitä, että unionin yleinen tuomioistuin mahdollisesti kumoaa alun perin annetut toimet, koska kyseinen muuttaminen ei merkitse niiden lainvastaisuuden toteamista (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 11.6.2014, Syria International Islamic Bank v. neuvosto,
T‑293/12
,
EU:T:2014:439
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen on todettava, että kantajalla on edelleen oikeussuojan tarve siitä huolimatta, että päätöstä 2014/119 ja asetusta N:o 208/2014 on muutettu häntä koskevilta osin päätöksellä 2015/364 ja täytäntöönpanoasetuksella 2015/357, jotka ovat lisäksi uuden kanteen kohteena (ks. edellä 14 kohta).
Vaatimusten, jotka koskevat päätöksen 2014/119 ja asetuksen N:o 208/119 kumoamista kantajaa koskevilta osin, perusteltavuus
Kantaja esittää kanteensa tueksi viisi kanneperustetta. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan perusteluvelvollisuus on laiminlyöty. Toisen kanneperusteen mukaan perusoikeuksia on loukattu. Kolmannen kanneperusteen mukaan harkintavaltaa on käytetty väärin. Neljännen kanneperusteen mukaan hyvän hallinnon periaatetta on loukattu ja viidennen kanneperusteen mukaan on tehty ilmeinen arviointivirhe.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että on tarkoituksenmukaista tutkia ensin viides kanneperuste.
Kantaja esittää viidennen kanneperusteen tueksi ennen kaikkea, että häneen kohdistettiin rajoittavia toimenpiteitä ilman riittävän vankkaa tosiseikastoa.
Kantajan mukaan päätöksessä 2014/119 ja asetuksessa N:o 208/2014 on vain hyvin niukat perustelut hänen nimensä merkitsemiselle luetteloon, kun niissä todetaan vain, että Ukrainassa tutkitaan hänen osallisuuttaan rikoksiin, jotka liittyvät julkisten varojen väärinkäyttöön ja kyseisten varojen siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle. Hän väittää erityisesti, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on kyseisen luetteloon merkitsemisen perusteeksi selvästi nojautunut vain siihen seikkaan, että hän oli toiminut Ukrainassa poliittisessa tehtävässä, vaikka häneen ei edes ollut kohdistettu Ukrainassa mainittuihin rikoksiin osallistumista koskevaa rikostutkintaa. Lisäksi ainoa nimen merkitsemiselle esitetty peruste on epämääräinen ja yleinen, koska väitteitä ei ole riittävästi eritelty siltä osin kuin kyse on siitä, milloin, missä ja millä tavoin hän olisi osallistunut kiistettyihin rikoksiin.
Kantaja kiistää vastauksessaan neuvoston väitteen siitä, että kyseessä olevien rajoittavien toimenpiteiden tavoitteena olisi estää julkisten varojen lainvastainen käyttö, koska yhtäältä niillä ei ole ennalta estävää vaikutusta ja toisaalta tällainen tavoite ei missään tapauksessa olisi peruste kantajan nimen luetteloon merkitsemiselle. Hän toteaa myös, että Ukrainan syyttäjänviraston unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkealle edustajalle 3.3.2014 lähettämä kirje (jäljempänä 3.3.2014 päivätty kirje) ei muodosta riittävän vankkaa tosiseikastoa.
Kantaja vastaa erääseen Puolan tasavallan väliintulokirjelmässään esittämään väitteeseen, että mitään julkisten varojen väärinkäyttöä koskevaa menettelyä ei ollut vireillä 3.3.2014 päivätyn kirjeen lähettämisajankohtana. Tätä tukevat hänen mukaansa Ukrainan syyttäjänviraston kirjeet 8.7. ja 10.10.2014. Niistä ensimmäisessä näet mainitaan eri rikoksia ja toinen koskee menettelyä, joka aloitettiin vasta kyseessä olevien rajoittavien toimenpiteiden antamisen jälkeen.
Neuvosto vastaa, että päätöksen 2014/119 johdanto-osan kappaleista ja asetuksesta N:o 208/2014 sekä siitä yleisestä asiayhteydestä, joissa nämä toimet annettiin, seuraa, että niiden tarkoituksena on erityisesti vahvistaa ja tukea oikeusvaltiota, myös auttaa Ukrainan viranomaisia torjumaan korruptiota ja valtion varojen väärinkäyttöä. Näihin tarkoituksiin kuuluu myös se, että estetään julkisten varojen lainvastainen käyttö erityisesti niiden henkilöiden toimesta, jotka hoitavat tai ovat hoitaneet politiikkaan liittyviä tehtäviä Ukrainassa.
Neuvoston mukaan perusteet kantajan nimen luetteloon merkitsemiselle nojautuvat siis vankkaan tosiseikastoon ja ovat oikeuskäytännön mukaisia. Nämä perusteet nojautuvat 3.3.2014 päivättyyn kirjeeseen, jossa neuvostolle ilmoitettiin, että suoritetut tutkimukset olivat koskeneet muun muassa kantajan osallistumista rikoksiin, jotka liittyivät julkisten varojen väärinkäyttöön ja varojen lainvastaiseen siirtämiseen Ukrainan ulkopuolelle, mikä vastaa kantajaa koskevia perusteluja päätöksessä 2014/119 ja asetuksessa N:o 208/2014.
Lisäksi ankarammat vaatimukset voisivat haitata julkisten varojen väärinkäytön johdosta annettujen rajoittavien toimenpiteiden tehokkuutta. Neuvosto katsoo, että on erotettava toisistaan yhtäältä Ukrainassa meneillään olevat tutkimukset, joiden yhteydessä kantaja voi kumota häneen kohdistetut epäilyt Ukrainan rikosprosessin säännösten mukaisesti, ja toisaalta Euroopan unionin tasolla toteutetut rajoittavat toimenpiteet, jotka ovat ajallisesti rajattuja ja jotka voidaan peruuttaa. Tässä asiayhteydessä kiireelliset toimenpiteet ovat tarpeen varojen jäädyttämisen alalla julkisten varojen väärinkäytön vuoksi, koska muuten on olemassa vaara siitä, että kyseiset varat siirretään unionin alueen ulkopuolelle, jolloin kyseisten toimenpiteiden tavoitetta ei enää saavuteta.
Puolan tasavalta esittää pääasiallisesti väitteitä, jotka ovat pitkälti yhtenäisiä neuvoston esittämien kanssa. Se katsoo erityisesti, että neuvostolla oli käsiteltävässä asiassa konkreettisia todisteita siitä, että kantajaan oli kohdistettu rikosoikeudellinen menettely, ja että esitettyjen todisteiden valossa väitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyydestä ei ollut epäilystä.
On muistutettava, että vaikka neuvostolla on laaja harkintavalta rajoittavien toimenpiteiden käyttöön ottamisessa huomioon otettavien yleisten perusteiden osalta, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tuomioistuinvalvonnan tehokkuus edellyttää, että valvoessaan niiden perusteiden laillisuutta, joihin perustuu päätös merkitä tietyn henkilön nimi rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon tai säilyttää se siellä, unionin tuomioistuimet varmistuvat siitä, että tällainen päätös, joka koskee kyseistä henkilöä erikseen, perustuu riittävän vankkaan tosiseikastoon. Tämä edellyttää niiden tosiseikkojen tarkistamista, joihin viitataan kyseisen päätöksen taustalla olevassa perusteiden tiivistelmässä, jottei tuomioistuinvalvonta rajoittuisi esitettyjen perusteiden abstraktin todennäköisyyden arviointiin vaan kohdistuisi siihen, onko näille perusteille tai ainakin niistä yhdelle, jonka katsotaan sellaisenaan riittävän saman päätöksen tueksi, riittävän tarkkaa ja konkreettista näyttöä (ks. tuomio 21.4.2015, Anbouba v. neuvosto,
C‑605/13 P
, Kok.,
EU:C:2015:248
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävässä asiassa päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohdassa asetetussa perusteessa säädetään, että rajoittavia toimenpiteitä kohdistetaan henkilöihin, joiden on todettu olevan vastuussa julkisten varojen väärinkäytöstä. Päätöksen johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta käy lisäksi ilmi, että neuvosto antoi nämä toimenpiteet, ”jotta voidaan lujittaa ja tukea oikeusvaltiota – – Ukrainassa”.
Kantajan nimi on merkitty luetteloon sillä perusteella, että hän oli ”henkil[ö, jota] koskevat rikosoikeudelliset menettelyt Ukrainassa sellaisten rikosten tutkimiseksi, jotka liittyvät Ukrainan valtion varojen kavaltamiseen ja kyseisten varojen siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle”. Tästä käy ilmi neuvoston katsoneen, että kantaja oli sellaisen tutkinnan tai alustavan tutkinnan kohteena, joka ei ollut (tai ei ollut vielä) johtanut viralliseen syytteeseen asettamiseen, sen vuoksi, että hänen epäiltiin osallistuneen julkisten varojen väärinkäyttöön.
Kantajan nimen luetteloon merkitsemisen perusteen tueksi neuvosto vetoaa 3.3.2014 päivättyyn kirjeeseen sekä muihin todisteisiin, jotka ovat peräisin päätöksen 2014/119 ja asetuksen N:o 208/2014 jälkeiseltä ajalta.
3.3.2014 päivätyn kirjeen ensimmäisessä osassa täsmennetään, että ”Ukrainan lainvalvontaviranomaiset” ovat käynnistäneet joukon rikosoikeudellisia menettelyjä sellaisten entisten korkeiden virkamiesten tekemien rikosten tutkimiseksi, joiden nimet on lueteltu välittömästi tämän jälkeen ja joiden osalta edellä mainittujen rikosten tutkinnassa on voitu todeta merkittävien summien suuruinen julkisten varojen kavallus ja myöhempi siirtäminen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle.
3.3.2014 päivätyn kirjeen toisessa osassa todetaan lisäksi, että ”tutkinnassa selvitetään muiden entisten korkeiden virkamiesten osallistumista samantyyppisiin rikoksiin” ja että heille on tarkoitus ilmoittaa lähiaikoina tutkinnan aloittamisesta. Näiden muiden korkeiden virkamiesten, joihin kantaja kuuluu, nimet on myös lueteltu välittömästi tämän jälkeen.
Kun tarkastellaan käsiteltävänä olevaa asiaa koskevia asiakirjoja, 3.3.2014 päivätty kirje on neuvoston tässä oikeusasteessa toimittamista todisteita ainoa, joka edeltää päätöstä 2014/119 ja asetusta N:o 208/2014. Näin ollen näiden toimien laillisuutta on arvioitava ainoastaan tämän yhden todisteen valossa.
On näin ollen varmistettava, onko 3.3.2014 päivätty kirje riittävä todiste sen päätelmän tueksi, että kantajan on päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti todettu ”olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä”.
Vaikka 3.3.2014 päivätty kirje on peräisin kolmannen maan korkealta lainkäyttöviranomaiselta eli Ukrainan syyttäjänvirastosta, kuten neuvosto korostaa, kyseinen kirje sisältää ainoastaan yleisen väitteen, joka yhdistää kantajan nimen muiden entisten korkeiden virkamiesten nimien joukossa tutkintaan, jossa pääasiallisesti todettiin julkisten varojen väärinkäyttöä koskevat tosiseikat. Kirjeessä ei tarkenneta millään tavoin niiden tosiseikkojen toteamista, joiden paikkansapitävyyttä Ukrainan viranomaisten suorittamassa tutkinnassa tarkistettiin, ja vielä vähemmän kantajan – vaikka oletettuakin – henkilökohtaista vastuuta niistä.
Kuten neuvosto huomauttaa, unionin tuomioistuimet ovat toki rajoittavien toimenpiteiden soveltamisen osalta lausuneet, että sen toteaminen, että henkilö on vastuussa rikoksesta, ei välttämättä edellytä sitä, että hänet on tuomittu tällaisesta rikoksesta (ks. vastaavasti tuomio 5.3.2015, Ezz ym. v. neuvosto,
C‑220/14 P
, Kok.,
EU:C:2015:147
,
kohta ja tuomio 27.2.2014, Ezz ym. v. neuvosto,
T‑256/11
, Kok.,
EU:T:2014:93
,
–
kohta).
Edellä 52 kohdassa mainitun oikeuskäytännön taustalla olleissa asioissa kyseisen kolmannen maan virallinen syyttäjä oli kuitenkin vähintään antanut kaikkien kantajien osalta määräyksen, jolla pyrittiin jäädyttämään heidän varansa ja jonka rikostuomioistuin oli hyväksynyt (edellä 52 kohdassa mainittu tuomio Ezz ym. v. neuvosto,
EU:T:2014:93
,
kohta). Tästä syystä rajoittavien toimenpiteiden soveltaminen näiden asioiden kantajiin perustui konkreettisiin tosiseikkoihin, jotka neuvostolla oli tiedossaan.
Käsiteltävässä asiassa on todettava yhtäältä, että neuvostolla ei ollut tietoa niistä seikoista tai niistä menettelyistä, joista Ukrainan viranomaiset nimenomaisesti syyttivät kantajaa, ja toisaalta, että vaikka 3.3.2014 päivättyä kirjettä, johon neuvosto vetoaa, ei tarkasteltaisi erillään vaan siinä asiayhteydessä, johon se liittyy, kyseinen kirje ei muodosta edellä 43 kohdassa tarkoitetun oikeuskäytännön mukaista riittävän vankkaa tosiseikastoa, jonka nojalla kantajan nimi voitaisiin merkitä luetteloon sillä perusteella, että hänen on todettu ”olevan vastuussa” julkisten varojen väärinkäytöstä.
Riippumatta siitä, missä vaiheessa on menettely, jonka kohteena kantajan oletetaan olevan, neuvosto ei voi antaa häntä koskevia rajoittavia toimenpiteitä ilman, että sen tiedossa on, mistä julkisten varojen väärinkäyttöön liittyvistä tosiseikoista Ukrainan viranomaiset häntä nimenomaisesti arvostelivat. Vasta saatuaan tietoonsa nämä tosiseikat neuvosto on voinut todeta, että ne voidaan yhtäältä luokitella julkisten varojen väärinkäytöksi ja että niillä voidaan toisaalta horjuttaa Ukrainan oikeuden tilaa, jonka lujittaminen ja tukeminen ovat kyseessä olevien rajoittavien toimenpiteiden antamisen tavoitteena, kuten edellä 44 kohdassa todettiin.
Lisäksi juuri unionin toimivaltaisen viranomaisen asiana on osoittaa, mikäli asia riitautetaan, että kyseessä olevaa henkilöä vastaan esitetyt perusteet ovat perusteltuja; viimeksi mainitun asiana ei ole esittää negatiivista näyttöä siitä, etteivät kyseiset perusteet ole perusteltuja (tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
, Kok.,
EU:C:2013:518
,
ja
kohta, ja tuomio 28.11.2013, neuvosto v. Fulmen ja Mahmoudian,
C‑280/12 P
, Kok.,
EU:C:2013:775
,
ja
kohta).
Kaiken edellä esitetyn perusteella kantajan nimeä luetteloon merkittäessä ei ole noudatettu päätöksellä 2014/119 vahvistettuja perusteita, joiden mukaan kyseisten rajoittavien toimenpiteiden kohteeksi otettavat henkilöt nimetään.
Kanne on siis hyväksyttävä siltä osin kuin siinä vaaditaan päätöksen 2014/119 kumoamista kantajaa koskevilta osin ilman, että on tarpeen lausua kantajan esittämistä muista perusteista tai hänen prosessinjohtotoimien antamista koskevasta pyynnöstään.
Samoista syistä asetus N:o 208/2014 on kumottava kantajaa koskevilta osin.
Vaatimukset, jotka koskevat päätöksen 2015/413 ja asetuksen 2015/138 kumoamista kantajaa koskevilta osin
Kantaja vaatii vaatimusten mukauttamista koskevassa kirjelmässä myös päätöksen 2015/143 ja asetuksen 2015/138 kumoamista siltä osin kuin niillä muutetaan päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohtaa ja asetuksen N:o 208/2014 3 artiklaa.
Neuvosto toteaa vaatimusten mukauttamista koskevaa kirjelmää koskevissa huomautuksissaan yhtäältä, että unionin yleisellä tuomioistuimella ei SEUT 275 artiklan perusteella ole toimivaltaa ratkaista kannetta päätöksestä 2015/143, joka annettiin erityisesti SEU 29 artiklan perusteella, ja toisaalta, että vaatimusten laajentaminen koskemaan päätöstä ja asetusta 2015/138 on jätettävä tutkimatta sen vuoksi, että kantajalla ei ole asiavaltuutta. Neuvosto, jota komissio tukee, toteaa lisäksi, että kantajan vaatimukseen ei sisälly Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklassa ja 2.5.1991 annetun työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yhteenvetoa seikoista, joihin kanne perustuu.
Ensiksi unionin tuomioistuinten toimivaltaa koskevan kysymyksen osalta on palautettava mieleen, että SEUT 275 artiklan toisessa kohdassa määrätään nimenomaisesti, että artiklan ensimmäisen kohdan määräyksistä poiketen unionin tuomioistuimilla on toimivalta ”ratkaista [SEUT] 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuin edellytyksin vireille pannut kanteet, jotka koskevat luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle osoitetun, neuvoston [EU-sopimuksen] V osaston 2 luvun nojalla tekemän, rajoittavia toimenpiteitä sisältävän päätöksen laillisuuden tutkimista”. Toisin kuin neuvosto väittää, tämä määräys koskee siis kaikkia luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle osoitettuja neuvoston EU-sopimuksen V osaston 2 luvun nojalla antamia rajoittavia toimenpiteitä sisältäviä päätöksiä ilman, että tehtäisiin ero sen mukaan, onko kyse yleisesti sovellettavista päätöksistä vai yksittäistapauksissa tehdyistä päätöksistä. Siinä ei erityisesti suljeta pois mahdollisuutta siihen, että vaatimusten mukauttamista koskevan kirjelmän yhteydessä riitautetaan yleisesti sovellettavan säännöksen laillisuus sellaisen kumoamiskanteen tueksi, joka on nostettu yksittäistapausta koskevasta rajoittavasta toimenpiteestä (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2015, NIOC ym. v. neuvosto,
T‑577/12
, josta on vireillä valitus,
EU:T:2015:596
,
ja
kohta).
Näin ollen toisin kuin neuvosto väittää, unionin yleisellä tuomioistuimella on toimivalta tutkia päätöksen 2015/143 laillisuus siltä osin kuin sillä muutetaan päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohtaa.
Oikeudenkäyntiväitteestä, jonka mukaan kantajalla ei ole asiavaltuutta, on todettava, että päätöstä 2014/119 ja asetusta N:o 208/2014 muutettiin päätöksellä 2015/143 ja asetuksella 2015/138 vain siten, että täsmennettiin perusteet varojen jäädyttämiselle, jonka kohteena ovat henkilöt, jotka ovat vastuussa Ukrainan valtion varojen väärinkäytöstä.
Päätöksessä 2015/143 ja asetuksessa 2015/138 ei mainita kantajaa nimeltä eikä niitä myöskään ole annettu niiden henkilöiden luettelon, jotka ovat rajoittavien toimenpiteiden kohteena, täysimääräisen uudelleentarkastelun jälkeen. Nämä toimet koskevat vain nimen luetteloon merkitsemisen yleisiä perusteita, joita sovelletaan objektiivisesti määritellyissä tilanteissa ja joilla on oikeusvaikutuksia yleisellä ja abstraktilla tavalla määriteltyyn henkilöryhmään, eivätkä kantajan nimen luetteloon merkitsemistä. Ne eivät näin ollen koske kantajaa suoraan eikä erikseen ja – kuten neuvosto on väittänyt – kantaja ei voi mukauttaa vaatimuksiaan siten, että se vaatii kyseisen päätöksen kumoamista (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2013, Bank Refah Kargaran v. neuvosto,
T‑24/11
, Kok.,
EU:T:2013:403
,
kohta).
Päätöksellä 2015/143 ja asetuksella 2015/138 tehdyt muutokset yleiseen merkitsemisperusteeseen eivät ole merkityksellisiä arvioitaessa kantajan nimen luetteloon merkitsemisen, jonka neuvosto teki päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohdassa ilmaistun ainoan perusteen nojalla (ks. edellä 44 kohta), laillisuutta.
Kaiken edellä esitetyn perusteella kanne on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee päätöstä 2015/143 ja asetusta 2015/138 ilman, että on tarpeen lausua neuvoston ja komission esittämästä toisesta oikeudenkäyntiväitteestä.
Päätöksen 2014/119 osittaisen kumoamisen ajalliset vaikutukset
Siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa päätöksen 2014/119 kantajaa koskevilta osin, neuvosto pitää tarpeellisena, että päätöksen vaikutukset pidetään kantajaan nähden voimassa SEUT 264 artiklan toisen kohdan mukaisesti aina siihen saakka, kun asetuksen N:o 208/2014 osittainen kumoaminen tulee voimaan, oikeusvarmuuden ja oikeusjärjestyksen johdonmukaisuuden ja yhtenäisyyden takaamiseksi.
Kantaja ei hyväksy tätä.
On palautettava mieleen, että päätöstä 2014/119 muutettiin päätöksellä 2015/364, jolla korvattiin luettelo 7.3.2015 lukien ja jatkettiin rajoittavien toimenpiteiden soveltamista kantajan osalta 6.3.2016 saakka. Näiden muutosten jälkeen kantajan nimi säilytettiin luettelossa ja nimen merkinnälle oli uusi peruste (ks. edellä 12 ja 13 kohta).
Kantajaa koskee siis tällä hetkellä uusi rajoittava toimenpide. Tästä seuraa, että päätöksen 2014/119 kumoaminen kantajaa koskevilta osin ei merkitse, että hänen nimensä poistuisi luettelosta.
Tämän vuoksi ei ole tarpeen pitää voimassa päätöksen 2014/119 vaikutuksia kantajaa koskevilta osin.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos hävinneitä asianosaisia on useita, unionin yleinen tuomioistuin ratkaisee, miten kulut on jaettava näiden asianosaisten kesken.
Koska neuvosto on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on kannekirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on kantajan vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut. Koska kantaja on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on vaatimusten mukauttamista koskevassa kirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on neuvoston vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.
Työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaisesti asiassa väliintulijoina olleet jäsenvaltiot ja toimielimet vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Puolan tasavalta ja komissio vastaavat siis omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä 5.3.2014 annettu neuvoston päätös 2014/119/YUTP ja Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä 5.3.2014 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 208/2014 kumotaan siltä osin kuin ne koskevat Mykola Yanovych Azarovia.

2)
Kanne hylätään muilta osin.

3)
Euroopan unionin neuvosto velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Azaroville aiheutuneet oikeudenkäyntikulut siltä osin kuin ne koskevat kannekirjelmässä esitettyä kumoamisvaatimusta.

4)
Azarov velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan neuvostolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut siltä osin kuin ne koskevat vaatimusten mukauttamista koskevassa kirjelmässä esitettyä kumoamisvaatimusta.

5)
Puolan tasavalta ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Berardis
Czúcz
Popescu
Julistettiin Luxemburgissa 28 päivänä tammikuuta 2016.
Allekirjoitukset
(
*1
)   * Oikeudenkäyntikieli: saksa.