CELEX: 62020CJ0408
Muutoksenhaku
Toimielimiä koskeva oikeus
Euroopan parlamentin jäsenten yhtenäinen asema
Italialaisista vaalipiireistä valitut Euroopan parlamentin jäsenet
Eläkeoikeuksien muuttaminen
Asianomaiselle vastainen toimi
Väliaikainen kanta
Itsenäiset oikeusvaikutukset

Danilo Poggiolini vaatii valituksellaan kumottavaksi unionin yleisen tuomioistuimen 3.7.2020 antaman määräyksen Falqui ja Poggiolini vastaan parlamentti (
T-347/19 ja T-348/19
, ei julkaistu,
EU:T:2020:303
; jäljempänä valituksenalainen määräys), jolla tämä on jättänyt kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen perusteella tutkimatta hänen kanteensa, jossa hän vaati kumottavaksi Euroopan parlamentin varainhoidon pääosaston alaisen, parlamentin jäsenten palkkioista ja sosiaaliturvaoikeuksista vastaavan yksikön päällikön 11.4.2019 laatiman ilmoituksen sen eläkkeen määrän mukauttamisesta, jota valittaja saa Ufficio di Presidenza della Camera dei deputatin (parlamentin edustajainhuoneen puhemiehistö, Italia) päätöksen nro 14/2018 tultua voimaan 1.1.2019 (jäljempänä riidanalainen ilmoitus).
Asian tausta
Danilo Poggiolini on entinen Italiassa valittu Euroopan parlamentin jäsen. Hän saa tämän perusteella vanhuuseläkettä.
Italian parlamentin edustajainhuoneen puhemiehistö päätti 12.7.2018 laskea eläkemaksuihin perustuvan järjestelmän mukaisesti uudelleen edustajainhuoneen entisten jäsenten eläkkeiden määrän edustajantoimen niiltä vuosilta, jotka olivat kertyneet 31.12.2011 asti (jäljempänä päätös nro 14/2018).
Valittajan tammikuun 2019 eläkelaskelmaan lisäämällään huomautuksella Euroopan parlamentti ilmoitti tälle siitä, että hänen eläkkeensä määrää voitaisiin tarkistaa päätöksen nro 14/2018 perusteella ja että tämä uusi laskelma voisi mahdollisesti johtaa perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintään.
Euroopan parlamentin varainhoidon pääosaston alaisen, parlamentin jäsenten palkkioista ja sosiaaliturvaoikeuksista vastaavan yksikön päällikön päiväämättömällä ilmoituksella, joka liitettiin valittajan helmikuun 2019 eläkelaskelmaan, parlamentti informoi häntä ensinnäkin siitä, että sen oikeudellinen yksikkö oli vahvistanut, että hänen tilanteeseensa voitiin soveltaa automaattisesti päätöstä nro 14/2018. Kyseisessä ilmoituksessa täsmennettiin sitten, että parlamentti antaisi heti edustajainhuoneelta (Camera dei deputati, Italia) tarvittavat tiedot saatuaan valittajalle tiedoksi uuden vahvistuksen hänen eläkeoikeudestaan ja perisi mahdollisen liikaa saadun määrän takaisin seuraavina 12 kuukautena. Lopuksi ilmoituksessa informoitiin valittajaa siitä, että hänen eläkeoikeutensa lopullisesta vahvistamisesta päätettäisiin muodollisella toimella, josta olisi mahdollista tehdä oikaisuvaatimus tai nostaa SEUT 263 artiklaan perustuva kumoamiskanne.
Kyseinen yksikönpäällikkö tiedotti tämän jälkeen riidanalaisella ilmoituksella valittajalle, että hänen eläkkeensä määrää mukautettaisiin niin, että siitä vähennettäisiin määrä, jolla vastaavia Italiassa entisille edustajainhuoneen jäsenille maksettavia eläkkeitä oli vähennetty päätöksen nro 14/2018 mukaisesti. Kyseisessä ilmoituksessa täsmennettiin myös, että valittajan eläkkeen määrää mukautettaisiin huhtikuusta 2019 alkaen tämän ilmoituksen liitteenä toimitettavan, uuden eläkeoikeuden vahvistamista koskevan luonnoksen mukaisesti. Samassa ilmoituksessa valittajalle myönnettiin lisäksi huomautusten esittämiseen 30 päivän määräaika, joka alkoi kulua heti ilmoituksen vastaanotosta. Jollei tällaisia huomautuksia esitettäisi asetetussa määräajassa, riidanalaisen ilmoituksen vaikutuksia pidettäisiin lopullisina ja ne johtaisivat erityisesti tammi–maaliskuulta 2019 perusteettomasti saatujen määrien takaisinperintään.
Valittaja toimitti 22.5.2019 päivätyllä sähköpostilla huomautuksensa parlamentin toimivaltaiselle yksikölle. Parlamentti vahvisti samana päivänä lähettämällään sähköpostilla ottaneensa kyseiset huomautukset vastaan ja ilmoitti valittajalle, että hänelle vastattaisiin hänen argumenttiensa tarkastelun jälkeen.
Valittajan jo nostettua kanteensa unionin yleisessä tuomioistuimessa parlamentin varainhoidon pääosaston alaisen, parlamentin jäsenten palkkioista ja sosiaaliturvaoikeuksista vastaavan yksikön päällikkö vastasi 8.7.2019 päivätyllä kirjeellä valittajan toimittamiin huomautuksiin toteamalla, etteivät nämä sisältäneet seikkoja, joiden perusteella olisi voitu tarkistaa parlamentin kantaa, sellaisena kuin se oli ilmaistuna riidanalaisessa ilmoituksessa, joten eläkeoikeus ja perusteettoman edun takaisinperintää koskeva suunnitelma, sellaisina kun nämä olivat uudelleen laskettuina ja ilmoitettuina kyseisen ilmoituksen liitteessä, olivat tulleet lopullisiksi kyseisen kirjeen tiedoksiantopäivänä.
Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen määräys
Valittaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 10.6.2019 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa hän vaati riidanalaisen ilmoituksen kumoamista.
Parlamentti vetosi 29.8.2019 jättämässään erillisessä asiakirjassa kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumiseen.
Valittaja toimitti 6.9.2019 kanteensa tarkistamista koskevan kirjelmän.
Unionin yleinen tuomioistuin päätti 20.1.2020 käsitellä Poggiolinin nostaman numerolla T-348/19 rekisteröidyn kumoamiskanteen yhdessä toisen kantajan, joka myös on entinen parlamentin jäsen, nostaman numerolla T-347/19 rekisteröidyn kumoamiskanteen kanssa.
Unionin yleinen tuomioistuin jätti työjärjestyksensä 126 artiklan nojalla antamallaan valituksenalaisella määräyksellä molemmat kanteet tutkimatta, koska niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi aluksi valituksenalaisen määräyksen 53 kohdassa, ettei riidanalainen ilmoitus ollut asianomaiselle vastainen toimi, joten se ei voinut olla SEUT 263 artiklassa tarkoitetun kumoamiskanteen kohteena. Niinpä se jätti valituksenalaisen määräyksen 59 kohdassa tutkimatta valittajan ensimmäisen vaatimuksen kyseisen ilmoituksen kumoamisesta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
Tämän arvioinnin perustelemiseksi se täsmensi ensinnäkin valituksenalaisen määräyksen 47–49 kohdassa, että se, että eläkkeiden uusi laskentatapa oli sovellettavissa huhtikuusta 2019 lähtien, ei riittänyt osoittamaan, että parlamentti oli ottanut lopullisen kannan asiaan. Yhtäältä riidanalainen ilmoitus oli nimenomaisesti luonnos. Toisaalta ilmoituksessa täsmennettiin, että siitä tulisi lopullinen vasta, jos sen adressaatti ei esittäisi huomautuksia 30 päivän kuluessa ilmoituksen vastaanotosta. Valittaja oli kuitenkin esittänyt tällaisia huomautuksia mainitussa määräajassa.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 52 ja 56 kohdassa, että 8.7.2019 päivätyssä parlamentin kirjeessä oli kyse parlamentin lopullisesta kannanotosta valittajan osalta eikä sitä voitu pitää pelkkänä riidanalaisen ilmoituksen vahvistavana toimena.
Kolmanneksi se totesi valituksenalaisen määräyksen 57 kohdassa, että riidanalaisesta ilmoituksesta nostetun kanteen tutkimatta jättäminen ei ollut omiaan loukkaamaan oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, koska yhtäältä kyseiseen oikeuteen vetoaminen ei voi johtaa EUT-sopimuksessa nimenomaisesti määrättyjen, kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytysten sivuuttamiseen ja koska toisaalta valittajalla oli oikeus nostaa kumoamiskanne 8.7.2019 päivätystä kirjeestä.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen määräyksen 58 kohdassa valittajan argumentaation, jonka mukaan parlamentti voi välttyä unionin yleisen tuomioistuimen valvonnalta jättämällä vastaamatta riidanalaisesta ilmoituksesta esitettyihin huomautuksiin, todetessaan, että nyt kyseessä olevassa asiassa parlamentti oli vastannut esitettyihin huomautuksiin. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin täsmensi, että joka tapauksessa on niin, että vaikka parlamentti olisi lainvastaisesti jättänyt toimimatta tältä osin, asianomaisilla henkilöillä on edelleen mahdollisuus nostaa laiminlyöntikanne pakottaakseen parlamentin päättämään lopullisesti kannastaan.
Sitten valituksenalaisen määräyksen 62 ja 63 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta valittajan toisen vaatimuksen 8.7.2019 päivätyssä kirjeessä ilmaistun päätöksen kumoamisesta. Tältä osin se katsoi, että valittajan toimittama kanteen tarkistamista koskeva kirjelmä ei selvästikään täyttänyt tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, koska asianosainen voi tarkistaa alkuperäisen kanteensa vaatimuksia ja perusteita vain, jos tämä kanne itse täytti tutkittavaksi ottamisen edellytykset sen nostamisen ajankohtana.
Lopuksi valituksenalaisen määräyksen 67 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta valittajan kolmannen vaatimuksen, jonka mukaan parlamentti oli velvoitettava maksamaan perusteettomasti pidättämänsä summat, koska tämän vaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
Asianosaisten vaatimukset
Valittaja vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen määräyksen
–
tämän seurauksena kumoaa riidanalaisen ilmoituksen ja 8.7.2019 päivätyllä kirjeellä tehdyn ilmoituksen
–
muussa tapauksessa palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja
–
velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmista oikeusasteista.
Parlamentti vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan valituksen käsittelystä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Asianosaisten lausumat
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä arvioidessaan sitä, esittikö parlamentti unionin yleisessä tuomioistuimessa liian myöhään väitteen kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisesta, oliko riidanalainen ilmoitus kannekelpoinen ja täyttikö kanteen tarkistamista koskevassa kirjelmässä esitetty kumoamisvaatimus tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
Kun valittajan valitusperusteidensa tueksi esittämä argumentaatio otetaan huomioon, hänen on katsottava vaativan valituksenalaisen määräyksen kumoamista siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on sillä jättänyt tutkimatta hänen vaatimuksensa riidanalaisen ilmoituksen ja 8.7.2019 päivätyssä kirjeessä ilmaistun päätöksen kumoamisesta.
Toisessa valitusperusteessaan, joka on syytä tutkia heti alkuun, valittaja väittää, että riidanalainen ilmoitus on kannekelpoinen toimi ja että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa ja loukannut oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan todetessaan, ettei mainitusta ilmoituksesta nostettu kumoamiskanne täyttänyt tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
Valittaja väittää tältä osin, ettei kyseinen ilmoitus ole pelkkä valmisteleva toimi, koska sillä on ollut välittömiä oikeusvaikutuksia aiheutettuaan huhtikuusta 2019 lähtien vähennyksen hänelle maksettavan eläkkeen määrään.
Lisäksi valittaja toteaa, että huomautusten esittäminen oli pelkkä mahdollisuus ja että jos tätä mahdollisuutta ei olisi käytetty, eläkkeen määrän vähennystä olisi riidanalaisessa ilmoituksessa ilmoitetun 30 päivän määräajan päätyttyä edelleen sovellettu ilman hallinnon muita toimenpiteitä. Hän vetoaa siihen, että nyt käsiteltävässä asiassa hän ei ollut saanut vastausta huomautuksiinsa kanteensa nostamishetkellä ja että hänen oli pakko toimia välttääkseen oikeudenmenetyksen.
Unionin yleisen tuomioistuimen omaksuma lähestymistapa loukkaa valittajan mukaan lisäksi oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan. Yhtäältä se vie valittajalta suojan sellaiselta toimenpiteeltä, joka vaikuttaa suoraan hänen tilanteeseensa. Toisaalta parlamentti voi sen avulla välttää kaiken tuomioistuinvalvonnan jättämällä vastaamatta asianomaisten esittämiin huomautuksiin.
Parlamentti väittää ensinnäkin, että valittajan eläkkeen määrän vähennys oli luonteeltaan väliaikainen ja että tätä vähennystä olisi voitu tarkistaa valittajan esittämien huomautusten perusteella. Kyseinen väliaikaisuus käy selvästi ilmi riidanalaisen ilmoituksen sanamuodosta ja valittajan mahdollisuudesta esittää huomautuksia ennen kuin ilmoituksesta tulisi lopullinen, ja tätä mahdollisuutta valittaja juuri käyttikin. Parlamentin lopullisesta kannasta päätettiin vasta myöhemmin.
Toiseksi valittajan oikeussuoja varmistettiin parlamentin mukaan mahdollisuudella nostaa 8.7.2019 päivätyssä kirjeessä ilmaistusta lopullisesta päätöksestä kanne, jonka tutkiminen olisi tarvittaessa mahdollistanut sen, että riidanalainen ilmoitus kumotaan ja sen vaikutukset täten korjataan. Tältä osin se riski, että parlamentti jättää vastaamatta huomautuksiin, voidaan sulkea pois valituksenalaisen määräyksen 58 kohdassa mainitusta syystä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen määräyksen 45 kohdassa, unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja ”kannekelpoisia toimia” ovat muodostaan riippumatta kaikki toimielinten toteuttamat toimenpiteet, joilla on tarkoitus olla sitovia oikeusvaikutuksia (tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio,
C-16/16 P
,
EU:C:2018:79
,
kohta ja tuomio 9.7.2020, Tšekki v. komissio,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sen määrittämiseksi, onko riidanalaisella toimella tällaisia vaikutuksia, on tarkasteltava toimen asiasisältöä ja arvioitava näitä vaikutuksia objektiivisten kriteerien, kuten kyseisen toimen sisällön, valossa ja ottamalla tarvittaessa huomioon toimen toteuttamisen asiayhteys ja toimen toteuttaneen toimielimen toimivalta (tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio,
C-16/16 P
,
EU:C:2018:79
,
kohta ja tuomio 9.7.2020, Tšekki v. komissio,
C-575/18 P
,
EU:C:2020:530
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On myös muistutettava siitä, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin on pääasiallisesti korostanut valituksenalaisen määräyksen 46 kohdassa – menettelyn kuluessa toteutetut toimenpiteet, joilla on tarkoitus valmistella useita vaiheita sisältävän menettelyn yhteydessä lopullista päätöstä, eivät lähtökohtaisesti ole toimia, joista voidaan nostaa kumoamiskanne (ks. vastaavasti tuomio 3.6.2021, Unkari v. parlamentti,
C-650/18
,
EU:C:2021:426
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tällaisia menettelyn kuluessa toteutettuja toimia ovat ensinnäkin toimet, jotka ilmaisevat asianomaisen toimielimen väliaikaisen kannan (tuomio 3.6.2021, Unkari v. parlamentti,
C-650/18
,
EU:C:2021:426
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen määräyksen 47–51 kohdassa, ettei riidanalaisessa ilmoituksessa vahvistettu parlamentin lopullista kantaa, koska tässä ilmoituksessa omaksuttua kantaa voitiin muuttaa valittajan huomautuksiin sisältyneiden seikkojen ottamiseksi huomioon.
Tältä osin valittajan esittämä argumentti, jonka mukaan riidanalainen ilmoitus ei ollut luonteeltaan väliaikainen, koska sen vaikutuksista oli tarkoitus tulla lopullisia, mikäli hän ei olisi esittänyt huomautuksia kyseisessä ilmoituksessa asetetussa määräajassa, ei voi menestyä.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen määräyksen 49 kohdassa todennut, valittaja nimittäin toimitti huomautuksia ennen kyseisen määräajan päättymistä, mikä samalla esti sen, että riidanalaisen ilmoituksen vaikutuksista tulisi lopullisia.
Toteamus, jonka mukaan toimielimen toimi on menettelyn kuluessa toteutettu toimenpide, joka ei ilmaise toimielimen lopullista kantaa, ei kuitenkaan voi riittää osoittamaan systemaattisesti, ettei kyseinen toimi ole SEUT 263 artiklassa tarkoitettu ”kannekelpoinen toimi”.
Niinpä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että menettelyn kuluessa toteutetusta toimesta, jolla on itsenäisiä oikeusvaikutuksia, voidaan nostaa kumoamiskanne, jos kyseisen toimen lainvastaisuutta ei voida korjata sellaisesta lopullisesta päätöksestä, jonka valmistelemiseksi se on toteutettu, nostettavan kanteen yhteydessä (tuomio 3.6.2021, Unkari v. parlamentti,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Näin ollen silloin, kun menettelyn kuluessa toteutetun toimen laillisuuden riitauttaminen tällaisen kanteen yhteydessä ei ole omiaan takaamaan kantajalle tehokasta oikeussuojaa kyseisen toimen vaikutuksilta, tästä toimesta on voitava nostaa kumoamiskanne SEUT 263 artiklan nojalla (ks. vastaavasti tuomio 9.10.2001, Italia v. komissio,
C-400/99
,
EU:C:2001:528
,
kohta; tuomio 13.10.2011, Deutsche Post ja Saksa v. komissio,
C-463/10 P ja C-475/10 P
,
EU:C:2011:656
,
kohta ja tuomio 3.6.2021, Unkari v. parlamentti,
C-650/18
,
EU:C:2021:426
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on korostettava, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen määräyksen 47 kohdassa ja kuten valittaja väittää valituksessaan – riidanalaisesta ilmoituksesta aiheutui välitön vähennys valittajan eläkkeen määrään huhtikuusta 2019 lähtien, eikä tämän vähennyksen soveltamista keskeytetty odotettaessa parlamentin toteuttaman menettelyn päättymistä.
Tästä seuraa, että riidanalaisella ilmoituksella oli sellaisenaan itsenäisiä oikeusvaikutuksia valittajan varallisuusasemaan.
Tällaisia vaikutuksia ei voida rinnastaa sellaisten toimien menettelyllisiin vaikutuksiin, joissa ilmaistaan Euroopan komission väliaikainen kanta, tai tällaisten toimien sellaisiin vaikutuksiin, joista on myönnetty, etteivät ne loukkaa asianomaisten henkilöiden etuja, ja jotka oikeuskäytännön mukaan eivät voi johtaa tällaisista toimista nostetun kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymiseen (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio,
60/81
,
EU:C:1981:264
,
ja
kohta).
Se unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen määräyksen 50 kohdassa korostama seikka, että riidanalaisesta ilmoituksesta ilmenee, että parlamentti olisi perinyt tammi–maaliskuulta 2019 saatuja summia takaisin vain, jos valittaja ei olisi toimittanut huomautuksia 30 päivän kuluessa kyseisen ilmoituksen vastaanotosta, ei ole omiaan kyseenalaistamaan mainitulla ilmoituksella olleiden oikeusvaikutusten välittömyyttä.
Lisäksi on niin, että vaikka riidanalaisen ilmoituksen mukaan parlamentti hyväksyisi lopullisen kannan valittajan esittämät huomautukset saatuaan, on riidatonta, ettei tällaisen kannan hyväksymiselle ollut asetettu mitään määräaikaa.
Riidanalaisen ilmoituksen itsenäiset oikeusvaikutukset saattoivat näin ollen jatkua potentiaalisesti pitkän ajanjakson ajan, jonka päättymistä ei lähtökohtaisesti määritelty.
On siis katsottava, että koska eläkkeen määrän pysyvällä vähennyksellä voi olla potentiaalisesti peruuttamattomia seurauksia asianomaisen henkilön tilanteelle, valittajalla oli oltava mahdollisuus hakea tehokkaasti muutosta riidanalaiseen ilmoitukseen ja siten estää eläkkeensä vähennys (ks. analogisesti tuomio 30.6.1992, Italia v. komissio,
C-47/91
,
EU:C:1992:284
,
kohta ja tuomio 9.10.2001, Italia v. komissio,
C-400/99
,
EU:C:2001:528
,
kohta).
Tästä seuraa, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen määräyksen 57 kohdassa katsonut – kumoamiskanteen nostaminen lopullisesta päätöksestä, jonka parlamentti tekisi valittajan huomautukset saatuaan, ei ollut omiaan takaamaan valittajalle tehokasta oikeussuojaa.
Myöskään se unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen määräyksen 58 kohdassa mainitsema mahdollisuus, joka asianomaisella henkilöllä olisi, jos parlamentti ei vastaisi hänen esittämiinsä huomautuksiin, nostaa tätä vastaan laiminlyöntikanne, ei ole omiaan takaamaan hänelle tehokasta oikeussuojaa.
Parlamentilla on kyllä velvollisuus vastata tällaisiin huomautuksiin kohtuullisessa ajassa (ks. vastaavasti tuomio 28.2.2013, tuomion Arango Jaramillo ym. v. EIP uudelleenkäsittely,
C-334/12 RX-II
,
EU:C:2013:134
,
kohta), joten asianomaisella henkilöllä on oikeus nostaa laiminlyöntikanne, jos kyseinen toimielin ei noudata mainittua velvollisuutta.
Lisäksi unionin tuomioistuin on jo katsonut, että mahdollisuus nostaa tällainen laiminlyöntikanne voi riittää sulkemaan pois sen, että komission toimimattomuus jatkuisi sen toteutettua jonkin toimenpiteen menettelyn kuluessa (ks. vastaavasti tuomio 18.3.1997, Guérin automobiles v. komissio,
C-282/95 P
,
EU:C:1997:159
,
kohta).
Nämä näkökohdat eivät kuitenkaan voi olla ratkaisevia nyt käsiteltävässä asiassa, koska yhtäältä parlamenttia vastaan nostettava laiminlyöntikanne ei voisi kyseenalaistaa riidanalaisen ilmoituksen itsenäisiä oikeusvaikutuksia ja toisaalta tällaisen kanteen ja sitten mahdollisen kumoamiskanteen tutkimiseen tarvittava aika olisi kohtuuton asiayhteydessä, jossa luonnolliselle henkilölle maksettavan eläkkeen määrä vähenee kyseisen ilmoituksen välittömänä seurauksena.
Tässä yhteydessä se unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen määräyksen 58 kohdassa mainitsema seikka, että parlamentti oli nyt käsiteltävässä asiassa vastannut valittajan huomautuksiin, ei missään tapauksessa vaikuta riidanalaisesta ilmoituksesta nostetun kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen arviointiin, koska tämä vastaus annettiin kyseisen kanteen nostamisen jälkeen.
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen määräyksen 53 kohdassa, että riidanalaisen ilmoituksen väliaikaisuus mahdollisti näkemyksen, jonka mukaan tämä ilmoitus ei ollut asianomaiselle vastainen toimi eikä se siis voinut olla SEUT 263 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen kohteena.
Niinpä toinen valitusperuste on hyväksyttävä ja valituksenalainen määräys on kumottava siltä osin kuin siinä on jätetty tutkimatta valittajan asiassa T-348/19 esittämä ensimmäinen vaatimus riidanalaisen ilmoituksen kumoamisesta.
Tästä seuraa myös, että valituksenalainen määräys on kumottava siltä osin kuin siinä on jätetty tutkimatta valittajan asiassa T-348/19 esittämä toinen vaatimus 8.7.2019 päivätyssä kirjeessä ilmaistun päätöksen kumoamisesta, koska tämän vaatimuksen tutkimatta jättäminen perustuu yksinomaan siihen, ettei valittajan ensimmäinen vaatimus riidanalaisen ilmoituksen kumoamisesta täyttänyt tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
Näin ollen ensimmäistä ja kolmatta valitusperustetta ei ole tarpeen tutkia, koska ne eivät missään tapauksessa voi johtaa valituksenalaisen määräyksen laajempaan kumoamiseen.
Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, se voi joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
Ensinnäkin on todettava, että koska parlamentti on unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämässään kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumista koskevassa väitteessään katsonut ainoastaan, että valittajan nostama kumoamiskanne ei täyttänyt tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, koska riidanalainen ilmoitus oli valmisteleva toimi, tämä väite on tämän tuomion 38–54 kohdassa esitetyistä syistä hylättävä.
Toiseksi on katsottava, että koska unionin yleisen tuomioistuimen esittämät arviot koskivat yksinomaan kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymistä ja koska se jätti valittajan nostaman kumoamiskanteen sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvän puuttumisen perusteella tutkimatta aloittamatta suullista käsittelyä, unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä seikkoja, jotka ovat tarpeen lopullisen ratkaisun antamiseksi kyseisestä kanteesta.
Asia on siis palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu valittajan vaatimuksista, jotka koskevat riidanalaisen ilmoituksen ja 8.7.2019 päivätyssä kirjeessä ilmaistun päätöksen kumoamista.
Oikeudenkäyntikulut
Koska asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 3.7.2020 antama määräys Falqui ja Poggiolini vastaan parlamentti (
T-347/19 ja T-348/19
, ei julkaistu,
EU:T:2020:303
) kumotaan siltä osin kuin siinä on jätetty tutkimatta vaatimukset, jotka Danilo Poggiolini on asiassa T-348/19 esittänyt Euroopan parlamentin varainhoidon pääosaston alaisen, parlamentin jäsenten palkkioista ja sosiaaliturvaoikeuksista vastaavan yksikön päällikön 11.4.2019 laatiman sellaisen ilmoituksen kumoamisesta, joka koskee sen eläkkeen määrän mukauttamista, jota valittaja saa Ufficio di Presidenza della Camera dei deputatin (parlamentin edustajainhuoneen puhemiehistö, Italia) päätöksen nro 14/2018 tultua voimaan 1.1.2019 ja Euroopan parlamentin tehtyä 8.7.2019 päivätyssä kirjeessä ilmaistun päätöksen.

2)
Euroopan parlamentin unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T‑348/19 esittämä väite kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisesta hylätään.

3)
Asia T-348/19 palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuu mainitun ilmoituksen ja mainitun päätöksen kumoamista koskevista vaatimuksista, jotka Danilo Poggiolini on esittänyt asiassa T-348/19.

4)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.