CELEX: 62020TJ0128
Znamka Evropske unije
Postopek z ugovorom
Prijavi besedne znamke Evropske unije COLLIBRA in figurativne znamke Evropske unije collibra
Prejšnja nacionalna besedna znamka Kolibri
Relativni razlog za zavrnitev
Verjetnost zmede
Člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001
Pravica do izjave
Člen 94(1), drugi stavek, Uredbe 2017/1001

)
I.

Dejansko stanje
Družba Collibra, tožeča stranka, je 1. junija 2017 pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) vložila zahtevi za registracijo znamk Evropske unije na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije (
UL 2009, L 78, str. 1
), kakor je bila spremenjena (nadomeščena z Uredbo (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (
UL 2017, L 154, str. 1
)).
Znamki, za kateri je bila zahtevana registracija, sta:
–
v zadevi T‑128/20 besedni znak COLLIBRA;
–
v zadevi T‑129/20 figurativni znak, prikazan spodaj:
Proizvodi in storitve, za katere je bila zahtevana registracija, v zadevi T‑128/20 spadajo v razreda 9 in 42 ter v zadevi T‑129/20 v razred 9 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in za vsakega od teh razredov ustrezajo tem opisom:
–
razred 9: „Programska oprema za upravljanje podatkov za organizacijo in upravljanje notranjih podatkov“;
–
razred 42: „Zasnova in razvoj računalniške strojne in programske opreme; svetovanje na področju računalniške programske opreme; namestitev in vzdrževanje računalniške programske opreme; znanstveno-tehnološke storitve ter oblikovalske raziskave in storitve z zvezi z njimi, oblikovanje in razvoj računalniške strojne in programske opreme; storitve analize in industrijskih raziskav na področju programske opreme; vse zgoraj navedene storitve v zvezi s programsko opremo za upravljanje podatkov in kataloga za organizacijo in upravljanje notranjih podatkov“.
[…]
Hans Dietrich, intervenient, je 31. avgusta 2017 na podlagi člena 41 Uredbe št. 207/2009 (postal člen 46 Uredbe 2017/1001) vložil ugovora zoper registracijo prijavljenih znamk za vse proizvode in storitve iz točke 3 zgoraj.
Ugovora sta temeljila zlasti na prejšnji nemški besedni znamki Kolibri, prijavljeni 1. julija 1999 in registrirani 17. oktobra 1999 pod številko 39938675 za proizvode in storitve iz razredov 9, 16, 36, 38, 41 in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja, ki med drugim ustrezajo tem proizvodom in storitvam:
–
razred 9: „Programi, shranjeni na nosilcih podatkov (programska oprema), za obdelavo podatkov in obdelavo besedil; programi za obdelavo podatkov in besedil v zvezi z nepremičninskimi informacijskimi sistemi, geografskimi informacijskimi sistemi (GIS), upravljanjem nepremičnin, upravljanjem stavb, upravljanjem infrastrukture in pripadajočimi storitvami, upravljanjem hiš in/ali nepremičnin, upravljanjem parkirnih hiš in podzemnih parkirišč, vključno z dajanjem na voljo parkirnih mest; programi za obdelavo podatkov in besedil za javno oziroma občinsko upravo, programi za obdelavo podatkov in besedil za javno oziroma občinsko upravo v zvezi z nepremičninskimi informacijskimi sistemi, izračunom prispevka za koriščenje oskrbe z vodo in komunalnega prispevka, upravljanjem nepremičnin, postopkom z vlogo za gradbeno dovoljenje, urbanizmom, postopkom za izdajo gradbenega dovoljenja, podatki o stanju kanalizacijskih cevi in vodovodov, proračunskim, blagajniškim in računovodskim sistemom (PBR), sistemom registracije prebivališč prebivalstva, matičnim uradom in uradom za potne liste, upravo pokopališč, organizacijo, pripravo in izvedbo volitev, upravljanje parkirnih hiš in podzemnih parkirišč, vključno z dajanjem na voljo parkirnih mest“;
–
razred 42: „dajanje v najem programov za obdelavo podatkov in besedil; vzpostavitev in zagotavljanje storitev telefonske pomoči in podpornih centrov za obdelavo podatkov in besedil v javni in občinski upravi; vzpostavitev in upravljanje občinskih informacijskih sistemov“.
[…]
Odbor za pritožbe je potrdil ugotovitev oddelka za ugovore, da za upoštevno javnost, ki jo sestavljajo strokovnjaki, ki delajo v podjetjih in javnih organizacijah, obstaja verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe 2017/1001 v zvezi z nasprotujočimi si znamkami, in to kljub visoki stopnji pozornosti te javnosti.
II.

Postopka in predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani odločbi razveljavi;
–
EUIPO in intervenientu naloži plačilo stroškov.
EUIPO in intervenient Splošnemu sodišču predlagata, naj:
–
tožbi zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
III.

Pravo
[…]
Tožeča stranka v utemeljitev tožb navaja dva tožbena razloga, od katerih se prvi nanaša na kršitev člena 8(1)(b) Uredbe 2017/1001, drugi pa na kršitev pravice do obrambe iz člena 94(1) Uredbe 2017/1001.
[…]
B.

Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 2017/1001
[…]
1.

Primerjava znakov
[…]
c)

Pomenski vidik
Tožeča stranka se v zvezi s pomenskim vidikom sklicuje na napako odbora za pritožbe, ki naj bi jo storil s tem, da je menil, da med nasprotujočimi si znamkami obstaja visoka raven podobnosti, in nasprotno trdi, da se te znamke razlikujejo.
[…]
V obravnavanem primeru je odbor za pritožbe menil, prvič, da se prejšnja znamka v nemščini lahko nanaša na kolibrija, kar ni sporno.
Drugič, odbor za pritožbe je nato navedel, da glede na podobnost izgovarjave besede „collibra“ in besede „kolibri“ ni mogoče izključiti, da bi znaten del upoštevne nemške javnosti v prijavljenih znamkah zaznal namig na pojem kolibrija. Iz tega je sklepal, da je mogoče nasprotujoče si znamke šteti za pomensko zelo podobne za nezanemarljiv del upoštevne javnosti v Nemčiji.
To razlogovanje je očitno pravilno glede na sodno prakso, v skladu s katero bo povprečni potrošnik – čeprav znamko navadno dojema kot celoto in ne preučuje njenih posameznih podrobnosti – ko bo videl besedni znak, identificiral besedne elemente, ki ga spominjajo na konkretni pomen oziroma ki so zanj podobni besedam, ki jih pozna (glej v tem smislu sodbe z dne 6. oktobra 2004, Vitakraft‑Werke Wührmann/UUNT – Krafft (VITAKRAFT),
T‑356/02
,
EU:T:2004:292
, točka
; z dne 13. februarja 2007, RESPICUR,
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
, točka
, in z dne 19. septembra 2012, TeamBank/UUNT – Fercredit Servizi Finanziari (f@ir Credit),
T‑220/11
, neobjavljena,
EU:T:2012:444
, točka
). To, da pojem kolibrija ni povezan s proizvodi in storitvami, na katere se nanašata prijavljeni znamki, glede na to, da sta ti znamki podobni nemški besedi „Kolibri“, ki jo pozna nezanemarljiv del nemške javnosti, ni upoštevno.
Tega razlogovanja ni mogoče izpodbiti z nobeno od preostalih trditev tožeče stranke.
V zvezi z uveljavljano sodno prakso, v skladu s katero ne more biti vsebinske podobnosti med znamko, ki nima nobenega očitnega pomena v nobenem uradnem jeziku Unije, in drugo znamko, katere besedni element ima za javnost Unije navadno dejanski pomen (glej sodbi z dne 16. januarja 2008, Inter‑Ikea/UUNT – Waibel (idea),
T‑112/06
, neobjavljena,
EU:T:2008:10
, točka
in navedena sodna praksa, in z dne 21. januarja 2016, Laboratorios Ern/UUNT – michelle menard (Lenah.C),
T‑802/14
, neobjavljena,
EU:T:2016:25
, točka
in navedena sodna praksa), zadostuje navesti, da se v obravnavanem primeru ne uporabi, ker je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da prijavljeni znamki, enako kot prejšnja znamka, spominjata na pojem kolibrija.
[…]
Navesti je treba torej, da odbor za pritožbe s tem, da je ugotovil visoko stopnjo pomenske podobnosti med nasprotujočimi si znaki, ni napačno uporabil prava.
2.

Primerjava proizvodov in storitev
a)

Proizvodi iz razreda 9
Tožeča stranka v zvezi s primerjavo nasprotujoče si programske opreme prereka ugotovitev odbora za pritožbe, da med programsko opremo, za katero se je uporabljala prejšnja znamka, in programsko opremo, na katero se nanašata prijavljeni znamki, obstaja srednja stopnja podobnosti.
V obravnavanem primeru je treba opozoriti, da gre pri programski opremi, ki se primerja, za:
–
„programsko opremo za upravljanje podatkov za organizacijo in upravljanje notranjih podatkov“, na katero se nanašata prijavljeni znamki, in
–
„programe za obdelavo podatkov in besedil v zvezi z nepremičninskimi informacijskimi sistemi, geografskimi informacijskimi sistemi (GIS), upravljanjem nepremičnin, upravljanjem stavb, upravljanjem infrastrukture in pripadajočimi storitvami, upravljanjem hiš in/ali nepremičnin; programe za obdelavo podatkov in besedil za javno oziroma občinsko upravo, programe za obdelavo podatkov in besedil za javno oziroma občinsko upravo v zvezi z nepremičninskimi informacijskimi sistemi, izračunom prispevka za koriščenje oskrbe z vodo in komunalnega prispevka, upravljanjem nepremičnin, postopkom z vlogo za gradbeno dovoljenje, urbanizmom, postopkom za izdajo gradbenega dovoljenja, podatki o stanju kanalizacijskih cevi in vodovodov, proračunskim, blagajniškim in računovodskim sistemom (PBR)“, za katere se je uporabljala prejšnja znamka.
[…]
1)

Narava programske opreme
Tožeča stranka odboru za pritožbe očita, da je do ugotovitve o podobnosti prišel samodejno na podlagi tega, da so bili vsi proizvodi povezani s programsko opremo, kar naj bi bilo v nasprotju s smernicami EUIPO o znamkah in modelih.
Vendar je iz obrazložitve odbora za pritožbe razvidno, da se ni omejil na naravo proizvodov, ker je v točki 41 izpodbijanih odločb ugotovil, da je mogoče, da se upoštevna javnost nasprotujočih si proizvodov, narava in namen programske opreme prav tako ujemajo, kot podjetja, ki ustvarjajo in razvijajo nasprotujočo si programsko opremo. To trditev je treba torej zavrniti.
2)

Namen programske opreme
Tožeča stranka trdi, da je namen nasprotujoče si programske opreme zelo različen, kot naj bi ugotovil tudi oddelek za ugovore. Namen programske opreme, na katero se nanašata prijavljeni znamki, naj bi bil zagotavljanje upravljanja notranjih podatkov, katerega glavni cilj naj bi bil, da se osebam znotraj organizacije omogoči iskanje, ugotavljanje mesta in preverjanje zanesljivost notranjih podatkov ob zagotovitvi skladnosti s predpisi. Programska oprema, na katero se nanaša prejšnja znamka, pa naj bi glede na dokaze o uporabi sicer omogočala vpogled v podatke, kar naj bi bila po mnenju tožeče stranke običajna značilnost večine programske opreme, vendar naj bi bil njen namen avtomatizacija in podpora nepremičninskih transakcij, zlasti priprava dokumentov s področja nepremičnin ter upravljanje gradbenih dovoljenj in infrastrukture.
[…]
Najprej je treba preučiti utemeljenost trditev v zvezi s primerjavo namena programske opreme.
Na prvem mestu je treba zavrniti trditev tožeče stranke, da se programska oprema, na katero se nanaša prejšnja znamka, uporablja le za pripravo dokumentov in avtomatizacijo nalog, ker je iz analize dokaza o uporabi, ki se sicer ne izpodbija, razvidno, da namen navedene programske opreme ni le „obdelava besedil“, ampak tudi „obdelava podatkov“, ki lahko zajema več kot zgolj pripravo dokumentov ali avtomatizacijo nalog.
Na drugem mestu, odbor za pritožbe je v točki 40 obrazložitve izpodbijanih odločb navedel, da je „potreba po izvajanju politik, povezanih s podatki, ohranjanju celovitosti in zanesljivosti podatkov ter zagotovitvi spoštovanja regulativnih zahtev“ enako upoštevna pri nepremičninskih transakcijah, kot so pridobitev, prodaja, stavbne pravice, koncesijske pogodbe, kot pri upravljanju nepremičnin, kot so zakup in najem nepremičnin ter upravljanje nepremičnin in infrastrukture. Ugotovil je, da morajo subjekti javnega sektorja tako kot vsaka zasebna organizacija izvajati „politike, povezane s podatki, ohranjati celovitost podatkov in zagotoviti spoštovanje regulativnih zahtev“ v zvezi z vlogami za izdajo gradbenega dovoljenja ter upravljanjem in vzdrževanjem infrastrukture.
Odbor za pritožbe v navedeni točki 40 izpodbijanih odločb v nasprotju s trditvami EUIPO ni opravil primerjave namena nasprotujoče si programske opreme niti ni pojasnil, zakaj programska oprema, ki jo zajema prejšnja znamka, ustreza istim ciljem kot programska oprema za upravljanje podatkov. Vendar je odbor za pritožbe v njej upravljanje podatkov implicitno opredelil kot „[izvajanje] politik, povezanih s podatki, [ohranjanje] celovitosti in zanesljivosti podatkov [ter spoštovanje] regulativnih zahtev“, kar med strankami ni sporno.
Na tretjem mestu je treba opozoriti, da je edina primerjava namena nasprotujoče si programske opreme, ki jo je opravil odbor za pritožbe, opravljena v točki 39 izpodbijanih odločb, v kateri je navedeno:
„Organizacija in upravljanje notranjih podatkov, opisana v opisu prijavljen[ih] znamk, sta prav tako značilni za programsko opremo [intervenienta]. Na primer, programska oprema za vlogo za izdajo gradbenega dovoljenja [intervenienta] (OP 17) organizaciji omogoča, da ustvari individualiziran izbor teh temeljnih podatkov, ki so ji na voljo: pretok datotek, specializirane storitve, posamezne naloge in razdelitev nalog.“
Odbor za pritožbe je torej le v točki 39 izpodbijanih odločb v bistvu ugotovil, da imata „obdelava podatkov“ in „obdelava besedil“, ki se izvajata s programsko opremo, na katero se nanaša prejšnja znamka, enake značilnosti „organizacije in upravljanja notranjih podatkov“ kot „programska oprema za upravljanje podatkov za organizacijo in upravljanje notranjih podatkov“, na katero se nanašata prijavljeni znamki. V tem in samo v točki 39 izpodbijanih odločb je odbor za pritožbe ugotovil prekrivanje programske opreme na podlagi obstoja skupnih značilnosti nasprotujoče si programske opreme, in sicer v tem, da vsa ta programska oprema omogoča organizacijo in upravljanje notranjih podatkov. V zvezi s tem je treba navesti, da intervenient napačno trdi, da je tožeča stranka v upravnem postopku priznala prekrivanja med primerjano programsko opremo. Pripombe, na katere se sklicuje intervenient in s katerimi naj bi se priznala taka prekrivanja, namreč dejansko izhajajo iz njegovih vlog, in ne iz vlog tožeče stranke.
Potrditi je treba, da so za „obdelavo podatkov“ na nepremičninskem področju, ki je zajeta s prejšnjo znamko, nujne značilnosti organizacije in upravljanja notranjih podatkov, ki jih ima tudi programska oprema, na katero se nanašata prijavljeni znamki. EUIPO in intervenient v zvezi s tem pravilno poudarjata, da programska oprema za „upravljanje infrastrukture“ oziroma „upravljanje hiš in/ali nepremičnin“, na katero se nanaša prejšnja znamka, ustvarja veliko količino podatkov in vključuje nekatere značilnosti organizacije in upravljanja teh podatkov, pri čemer gre za delovanja, ki jih ima tudi programska oprema, za katero se šteje, da je za upravljanje podatkov.
Obstoj prekrivanja namenov navedene programske opreme je razlog, iz katerega je odbor za pritožbe glede namena ugotovil le srednjo stopnjo podobnosti, in ne visoke stopnje podobnosti.
Poleg tega je treba zavrniti trditev tožeče stranke, da je oddelek za ugovore ugotovil, da je namen programske opreme zelo različen. Ta je namreč navedel, da se, čeprav njen posebni namen ni enak (
their specific purpose of use is not the same
), na splošno vsa ta programska oprema uporablja za obdelavo podatkov (
data processing
) in da je poleg tega njihova metoda uporabe (na računalniku) enaka. Iz teh odločb je torej prekrivanje namenov programske opreme razvidno tudi glede na to, da vsa ta programska oprema omogoča obdelavo podatkov.
[…]
b)

Storitve iz razreda 42
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe brez obrazložitve zgolj ugotovil, da lahko storitve, na katere se nanaša prijavljena besedna znamka, ponujajo ista podjetja, ki ustvarjajo vrste programske opreme, za katere se uporablja prejšnja znamka. Ta okoliščina, ki se poleg tega prereka, naj ne bi zadostovala za ugotovitev podobnosti med navedenimi storitvami in proizvodi. Te storitve naj bi se dejansko razlikovale od programske opreme, na katero se nanaša prejšnja znamka, oziroma naj bi bile kvečjemu zelo malo podobne.
EUIPO in intervenient te trditve prerekata.
[…]
Na drugem mestu, odbor za pritožbe s tem, da je navedel, da lahko programsko opremo za upravljanje nepremičnin in infrastrukture, na katero se nanaša prejšnja znamka, in programsko opremo za upravljanje podatkov, na katero se nanaša prijavljena besedna znamka, ustvarjajo in razvijajo ista podjetja, ni storil napake. Ugotoviti je treba, da na področju informatike proizvajalci programske opreme običajno zagotavljajo tudi storitve v zvezi s programsko opremo. Poleg tega, kot opozarja EUIPO, v obravnavanem primeru končni uporabniki ter proizvajalci nasprotujočih si proizvodov in storitev sovpadajo. Ker so bile trditve tožeče stranke v zvezi s tem že zavrnjene, je lahko odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da so storitve, na katere se nanaša prijavljena besedna znamka, v zvezi z vso programsko opremo za upravljanje podatkov in kataloga za organizacijo in upravljanje notranjih podatkov, podobne programski opremi, na katero se nanaša prejšnja znamka. Poleg tega to razlogovanje v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, zadostuje za dokaz podobnosti.
3.

Verjetnost zmede
[…]
Iz navedenega izhaja, da je treba prvi tožbeni razlog v celoti zavrniti.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
razsodilo:

1.
Zadevi T‑128/20 in T‑129/20 se združita za izdajo sodbe.

2.
Tožbi se zavrneta.

3.
Družbi Collibra se naloži plačilo stroškov.

Collins
Csehi
De Baere
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 22. septembra 2021.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.