CELEX: 62018TJ0342
Konkurents
Kartellid
Alumiinium‑ ja tantaal‑elektrolüütkondensaatorite turg
Otsus, millega tuvastatakse ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine
Hindade kooskõlastamine kogu EMPs
Kooskõlastatud tegevus
Tundliku äriteabe vahetamine
Komisjoni territoriaalne pädevus
Eesmärgil põhinev konkurentsipiirang
Vastuväiteteatis
2006. aasta suuniste trahvide arvutamise kohta punkt 13
Müügiväärtus
Põhjendamiskohustus
Proportsionaalsus
Võrdne kohtlemine
Üks ja vältav rikkumine
Rikkumise raskus
Avalik distantseerumine
Kergendavad asjaolud
Täielik pädevus

)
I.

Vaidluse taust
A.

Hageja ja asjaomane sektor
Hageja Nichicon Corporation on Jaapanis asuv äriühing, kes toodab ja müüb alumiinium‑elektrolüütkondensaatoreid. Hageja oli kuni 6. veebruarini 2013 ka tantaal‑elektrolüütkondensaatorite tootja ja müüja.
Kõnealune rikkumine puudutab alumiinium‑elektrolüütkondensaatoreid ja tantaal‑elektrolüütkondensaatoreid. Kondensaatorid on elektrilised komponendid, mis salvestavad energiat elektriväljas elektrostaatilisel teel ja mida kasutatakse peaaegu kõigis elektroonikaseadmetes, nagu personaalarvutid, tahvelarvutid, telefonid, kliimaseadmed, külmikud, pesumasinad, autotööstuses kasutatavad tooted ja tööstusseadmed. Klientuur on seega väga mitmekesine.
Elektrolüütkondensaatorid, täpsemalt alumiinium‑elektrolüütkondensaatorid ja tantaal‑elektrolüütkondensaatorid, on tooted, mille hind on konkurentsivõimelisuse oluline näitaja.
B.

Haldusmenetlus
Panasonic ja tema tütarettevõtjad esitasid 4. oktoobril 2013 Euroopa Komisjonile tähise saamise taotluse kooskõlas komisjoni teatise, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (
ELT 2006, C 298, lk 17
; edaspidi „2006. aasta koostööteatis“), punktidega 14 ja 15, esitades teavet väidetava rikkumise olemasolu kohta elektrolüütkondensaatorite sektoris.
28. märtsil 2014 nõudis komisjon vastavalt nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (
EÜT 2003, L 1, lk 1
; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artiklile 18 teavet paljudelt elektrolüütkondensaatorite sektoris tegutsevatelt ettevõtjatelt, sealhulgas hagejalt.
Komisjon võttis 4. novembril 2015 vastu vastuväiteteatise, mis oli adresseeritud hagejale.
Komisjon kuulas vastuväiteteatise adressaadid, sealhulgas hageja ära ärakuulamisel, mis toimus 12.–14. septembrini 2016.
C.

Vaidlustatud otsus
Komisjon tegi 21. märtsil 2018 otsuse C(2018) 1768 (final) [ELTL] artiklis 101 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.40136 – kondensaatorid) (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
1.

Rikkumine
Vaidlustatud otsuses tuvastas komisjon, et elektrolüütkondensaatorite sektoris on toime pandud ELTL artikli 101 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikli 53 üks ning vältav rikkumine, milles osalesid üheksa ettevõtjat või ettevõtjate kontserni, nimelt Elna, Hitachi AIC, Holy Stone, Matsuo, NEC Tokin, Nippon Chemi-Con (edaspidi „NCC“), Rubycon, Sanyo (tähistab Sanyot ja Panasonicut koos) ning hageja (edaspidi koos „kartelliosalised“) (vaidlustatud otsuse põhjendus 1 ja artikkel 1).
Komisjon märkis sisuliselt, et kõnealune rikkumine pandi toime ajavahemikus 26. juunist 1998 kuni 23. aprillini 2012 kogu EMP territooriumil ning seisnes kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mille eesmärk oli koordineerida hinnapoliitikat alumiinium-elektrolüütkondensaatorite ning tantaal-elektrolüütkondensaatorite tarnimisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 1).
Kartell toimus peamiselt mitmepoolsete koosolekutena, mis peeti üldjuhul Jaapanis iga kuu või üle kuu kõrgemate müügijuhtide tasandil ja iga kuue kuu järel juhatuse liikmete, sealhulgas juhatuse esimeeste tasandil (vaidlustatud otsuse põhjendused 63, 68 ning 738).
Mitmepoolsed kohtumised korraldati kõigepealt ajavahemikus 1998–2003 nime „elektrolüütkondensaatorite ring“ või „elektrolüütkondensaatorite konverents“ all (edaspidi „elektrolüütkondensaatorite koosolekud“). Seejärel korraldati neid ajavahemikus 2003–2005 nime „alumiinium‑tantaalkonverents“ või „alumiinium‑ või tantaalkondensaatorite rühm“ all (edaspidi „alumiinium-tantaalkondensaatorite koosolekud“). Viimaseks korraldati neid ajavahemikus 2005–2012 nime „turu‑uuringu rühm“ või „turundusrühm“ all (edaspidi „turunduskoosolekud“). Paralleelselt turunduskoosolekutega ja nende täiendusena korraldati ajavahemikus 2006–2008 „kulude suurenemise“ või „kondensaatorite hinnatõusu“ koosolekuid (edaspidi „kulude suurenemise koosolekud“) (vaidlustatud otsuse põhjendus 69).
Lisaks nendele mitmepoolsetele koosolekutele olid kartelliosalistel ka vastavalt vajadusele kahe- ja kolmepoolsed
ad hoc
-kontaktid (vaidlustatud otsuse põhjendused 63, 75 ning 739) (edaspidi koos „konkurentsivastane teabevahetus“).
Konkurentsivastase teabevahetuse raames vahetasid kartelliosalised teavet hindade ja tulevaste hindade, tulevaste hinnaalanduste ning nende hinnaalanduste vahemike kohta, pakkumise ja nõudluse, sealhulgas tulevase pakkumise ja nõudluse kohta, ning teatud juhtudel sõlmisid nad hinnakokkuleppeid ja täitsid ning järgisid neid (vaidlustatud otsuse põhjendused 62, 715, 732 ja 741).
Komisjon leidis, et kartelliosaliste tegevus oli kokkuleppe ja/või kooskõlastatud tegevuse vorm, millel oli ühine eesmärk: vältida konkurentsi hindade kaudu ja koordineerida oma tulevast tegevust elektrolüütkondensaatorite müügiga seoses, vähendades sel viisil ebakindlust turul (vaidlustatud otsuse põhjendused 726 ja 731).
Komisjon jõudis järeldusele, et sellel tegevusel oli üks konkurentsivastane eesmärk (vaidlustatud otsuse põhjendus 743).
2.

Hageja vastutus
Komisjon tuvastas, et hageja on vastutav oma otsese ja vältava osalemise eest kartellis alates 26. juunist 1998 kuni 31. maini 2010, ilma et ta oleks siiski vastutanud turunduskoosolekutel osalemise tõttu (vaidlustatud otsuse põhjendused 760, 761, 955, 1023 ja artikli 1 punkt f).
3.

Hagejale määratud trahv
Vaidlustatud otsuse artikli 2 punktiga i määrati hagejale trahv summas 72901000 eurot.
4.

Trahvisumma arvutamine
Trahvisumma arvutamisel kasutas komisjon meetodit, mis on esitatud suunistes määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (
ELT 2006, C 210, lk 2
; edaspidi „2006. aasta suunised“) (vaidlustatud otsuse põhjendus 980).
Esiteks võttis komisjon hagejale määratud trahvi põhisumma kindlaksmääramisel 2006. aasta suuniste punkti 13 kohaselt arvesse müügiväärtust rikkumises osalemise viimasel täisaastal (vaidlustatud otsuse põhjendus 989).
Komisjon arvutas müügiväärtuse alumiinium-elektrolüütkondensaatorite ja tantaal‑elektrolüütkondensaatorite müügi põhjal, mille eest esitati arved EMPs asuvatele klientidele (vaidlustatud otsuse põhjendus 990).
Lisaks arvutas komisjon asjaomase müügiväärtuse eraldi kahe tootekategooria puhul, milleks on alumiinium-elektrolüütkondensaatorid ja tantaal-elektrolüütkondensaatorid, ning kohaldas neile sõltuvalt kestusest erinevaid kordajaid (vaidlustatud otsuse põhjendus 991). Hageja puhul kohaldas komisjon alumiinium‑elektrolüütkondensaatoritega seoses kordajat 11,93 (mis vastab ajavahemikule alates 26. juunist 1998 kuni 31. maini 2010) ja tantaal‑elektrolüütkondensaatoritega seoses kordajat 10,36 (mis vastab ajavahemikule alates 29. oktoobrist 1999 kuni 9. märtsini 2010) (vaidlustatud otsuse põhjendus 1007, tabel 1).
Komisjon määras rikkumise raskuse alusel arvutatava müügiväärtuse osakaaluks 16%. Sellega seoses leidis ta, et hindade kooskõlastamise horisontaalsed „kokkulepped“ olid juba oma laadilt ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kõige raskemad rikkumised ning et kartell hõlmas kogu EMP territooriumi (vaidlustatud otsuse põhjendused 1001–1003).
Komisjon kohaldas 2006. aasta suuniste punkti 25 alusel 16% suurust lisasummat, selleks et tagada määratud trahvi piisavalt hoiatav mõju (vaidlustatud otsuse põhjendus 1009).
Seetõttu määras komisjon hageja trahvi põhisummaks 75156000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 1010).
Teiseks vähendas komisjon kergendava asjaoluna hagejale määratud trahvi põhisummat 3%, kuna tema osalemine turunduskoosolekutel ei olnud tuvastatud ja miski ei tõendanud, et ta oli nendest teadlik (vaidlustatud otsuse põhjendus 1023).
Komisjon määras seega hageja trahvi kogusummaks 72901000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 1139, tabel 3).
[…]
II.

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 30. mail 2018.
Komisjoni esitatud kostja vastus saabus Üldkohtu kantseleisse 28. septembril 2018.
Repliik ja vasturepliik esitati Üldkohtu kantseleisse vastavalt 7. detsembril 2018 ning 28. veebruaril 2019.
Üldkohtu teise koja ettepanekul otsustas Üldkohus kodukorra artikli 28 alusel suunata kohtuasja edasi laiendatud koosseisule.
Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti kodukorra artikli 27 lõike 5 alusel, siis määrati ettekandja-kohtunik üheksandasse kotta laiendatud koosseisus, kellele anti seetõttu lahendada käesolev kohtuasi.
Ettekandja-kohtuniku ettepanekul otsustas Üldkohus (üheksas koda laiendatud koosseisus) avada menetluse suulise osa ning palus kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames pooltel esitada teatud dokumendid.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 22. oktoobri 2020. aasta kohtuistungil.
Pärast kohtunik B. Berke surma 1. augustil 2021 jätkasid kolm kohtunikku, kes on käesolevale kohtuotsusele alla kirjutanud, nõupidamist vastavalt kodukorra artiklile 22 ja artikli 24 lõikele 1.
Hageja palub sisuliselt Üldkohtul:
–
esimese võimalusena tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;
–
teise võimalusena igal juhul asendada komisjoni hinnang talle määratud trahvi suuruse kohta enda omaga ja vähendada seda summat;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagiavaldus rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
III.

Õiguslik käsitlus
[…]
B.

Sisulised küsimused
Hagi põhjendamiseks esitab hageja viis väidet, et toetada nii oma esimese võimalusena esitatud nõuet tühistada vaidlustatud otsus kui ka teise võimalusena esitatud nõuet, milles ta palub vähendada talle määratud trahvi summat.
Esimeses, teises ja kolmandas väites vaidleb hageja vastu komisjoni järeldusele, et elektrolüütkondensaatorite sektoris pandi peaaegu 14 aasta jooksul kogu EMP territooriumil toime ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 üks ja vältav rikkumine. Esimene väide puudutab konkurentsivastase teabevahetuse geograafilise ulatuse osas tehtud faktivigu. Teise väite kohaselt on rikutud õigusnorme ühelt poolt seoses rikkumise kvalifitseerimisega üheks ja vältavaks ning teiselt poolt seoses hageja osalemisega selles rikkumises. Kolmanda väite kohaselt puudus komisjonil pädevus kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53.
Neljandas väites vaidlustab hageja talle määratud trahvi. Selle väite kohaselt on trahvisumma arvutamisel tehtud ilmseid hindamisvigu.
Viiendas väites, mille kohaselt on rikutud õigust olla ära kuulatud, vaidlustab hageja rikkumise tuvastamise menetluse õiguspärasuse.
[…]
1.

Nõuded, millega palutakse vaidlustatud otsus tühistada
[…]
c)

Teine väide, et rikutud on õigusnorme seoses rikkumise kvalifitseerimisega üheks ja vältavaks ning hageja vastutusega selles rikkumises osalemise eest
[…]
1)

Esimene väiteosa, mille kohaselt puuduvad tõendid ühe ja vältava rikkumise kohta, mis hõlmas elektrolüütkondensaatorite kogu müüki EMPsse
Hageja väidab sisuliselt, et kondensaatorite heterogeensuse ja nõudluse eripära tõttu erinevatel geograafilistel turgudel ei saanud rikkumine peale selle, et komisjon ei ole seda tõendanud, hõlmata elektrolüütkondensaatorite kogu müüki EMPsse.
[…]
i)

Esimene etteheide, et puuduvad tõendid ühe ja vältava rikkumise kohta, mis hõlmas elektrolüütkondensaatorite kogu müüki
Hageja väidab kõigepealt, et kondensaatorid on väga erisugused tooted, mis erinevad paljude omaduste poolest ja millel nende valdavat tarnemudelit arvestades puudub ühtne turuhind, mistõttu ei saa rikkumine hõlmata elektrolüütkondensaatorite kogu müüki EMPsse. Täpsemalt väidab ta, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 796 ja sellele järgnevates põhjendustes esitatud asjaolud, millele komisjon oma järelduse põhjendamisel tugines, ei võimalda õiguslikult piisavalt tuvastada ühe ja vältava rikkumise olemasolu, mis tervikuna hõlmas elektrolüütkondensaatorite kogu müüki.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon ei ole kartelliga hõlmatud toodete kindlaksmääramisel kohustatud määratlema asjaomast turgu majanduslike kriteeriumide alusel. Need on kartelliosalised ise, kes määravad kindlaks tooted, mis on nende arutelude ja kooskõlastatud tegevuse ese (vt selle kohta 15. juuni 2005. aasta kohtuotsus Tokai Carbon jt vs. komisjon,
T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ja T‑91/03
, ei avaldata,
EU:T:2005:220
, punkt
). Kartelliga seotud tooted määratakse kindlaks dokumentaalsete tõendite alusel, mis kinnitavad tegelikku konkurentsivastast tegevust konkreetsete toodetega seoses (vt selle kohta 11. detsembri 2003. aasta kohtuotsus Adriatica di Navigazione vs. komisjon,
T‑61/99
,
EU:T:2003:335
, punkt
).
Samuti tuleb toonitada, et komisjon ei saa siinkohal tugineda oletusele, mida ükski tõend ei kinnita (vt selle kohta 28. novembri 2019. aasta kohtuotsus ABB vs. komisjon,
C‑593/18 P
,
EU:C:2019:1027
, punktid
ja
).
Vaidlustatud otsusest ja eelkõige põhjendusest 736 nähtub siiski, et komisjon tuvastas pärast kogu konkurentsivastase teabevahetuse ning sellega seotud tõendite analüüsimist, et kartelliosaliste vaheline kogu teabevahetus hõlmas kas alumiinium- või tantaal-elektrolüütkondensaatoreid või neid kahte elektrolüütkondensaatorite kategooriat.
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 796 täpsustas komisjon esimesena vastuseks hageja etteheitele, mis on analoogne haldusmenetluses esitatud käesoleva etteheitega, et konkurentsivastasest teabevahetusest ilmnes, et arutelud ei piirdunud alumiinium‑elektrolüütkondensaatorite või tantaal‑elektrolüütkondensaatorite teatavate alatüüpidega.
Nagu komisjon märgib selles põhjenduses, nähtub asjaolu, et piiratud ei ole arutelude eset, hagiavalduses mainitud 29. augusti 2002. aasta, 22. detsembri 2006. aasta, 25. juuni 2008. aasta ja 20. detsembri 2010. aasta koosolekutest, mille käigus käsitleti suurt hulka alumiinium- ja/või tantaal-elektrolüütkondensaatoreid, vaid ka aruteludest, mis puudutasid konkreetselt toodete müügihinna kindlaksmääramisele kaasa aitavaid tegureid, nagu tooraine kulu suurenemine ning vahetuskursside kõikumine (vt näiteks koosolekud, mida mainitakse vaidlustatud otsuse 1417. ja 1418. joonealuses märkuses). Nimelt oli nende arutelude sisu üldine ja kehtis igat liiki alumiinium- või tantaal-elektrolüütkondensaatorite puhul.
Teisena tuvastas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 797, et kartelliosalised ei seadnud oma ettevõtja avaldustes mingeid piiranguid kartelliga hõlmatud alumiinium- või tantaal-elektrolüütkondensaatorite määratlemisel.
Kolmandana märkis komisjon selle otsuse põhjenduses 798, et enamik kartelliosaliste esindajatest vastutas alumiinium‑ ja tantaal‑elektrolüütkondensaatorite tootmise ja/või müügi eest üldiselt, mitte aga teatavate kondensaatorite valiku eest.
Arvestades eespool punktides 84, 318 ja 319 meenutatud kohtupraktikat, võis komisjon neid järeldusi arvesse võttes asuda õigesti seisukohale, et kartell hõlmas kõiki alumiinium‑elektrolüütkondensaatoreid ja tantaal‑elektrolüütkondensaatoreid, ning seega ka järeldada, et üks ja vältav rikkumine hõlmas kõiki neid tooteid.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja argumendid.
Esimesena leiab hageja ühelt poolt, et komisjon viitab tegelikult neljale koosolekule ainult selleks, et väita vaidlustatud otsuse põhjenduses 796, et kartell puudutas elektrolüütkondensaatorite kogu müüki. Teiselt poolt lisab ta, et ükski teabevahetus, mida mainiti põhjendusega seotud 1417. ja 1418. joonealuses märkuses, ei puudutanud elektrolüütkondensaatorite kogu müüki.
Hageja tõlgendab vaidlustatud otsust ja eelkõige selle põhjendust 796 aga valesti. Nimelt viitab komisjon ühelt poolt rohkem kui neljale konkurentsivastasele teabevahetusele, et põhjendada oma järeldust, mille kohaselt hõlmas kartell kõiki alumiinium‑elektrolüütkondensaatoreid ja tantaal‑elektrolüütkondensaatoreid, mitte aga teatud alatüüpi kondensaatoreid. Teiselt poolt ei kavatsenud komisjon selles põhjenduses tõendada, et arutelud iga teabevahetuse käigus puudutasid kondensaatorite kogu müüki, vaid üksnes kinnitada oma järeldust, tsiteerides näitena 1417. ja 1418. joonealuses märkuses viidatud teabevahetust. Seega tuleb see argument tagasi lükata.
Teisena väidab hageja, et leebema kohtlemise avaldustes kartelliga hõlmatud toodete osas piirangute puudumine ei ole piisav tõend, et tuvastada, et rikkumine puudutas elektrolüütkondensaatorite kogu müüki.
Ühest küljest on eespool punktis 318 meenutatud, et kohtupraktika kohaselt määravad kartelliosalised ise kindlaks oma arutelude ja kooskõlastatud tegevuse esemeks olevad tooted. Teisest küljest nähtub eespool esitatud punktidest, et komisjoni järeldus ei põhine üksnes ettevõtjate leebema kohtlemise avaldustel. Seega tuleb see argument tagasi lükata.
Kolmandana kinnitab hageja, et vaidlustatud otsuse II lisa ei võimalda tuvastada, et kartellis osalenud isikud vastutasid üldiselt kõikide elektrolüütkondensaatorite eest, kuna ühelt poolt mainib see lisa üksnes nende isikute ülesannete nimetust, esitamata üksikasju nende täpse vastutusala kohta, ning teiselt poolt toimus teabevahetus Jaapanis Jaapani töötajate vahel, kes üldiselt ei vastutanud müügi eest Euroopasse.
Ühest küljest piisab aga, kui märkida, et asjaolu, et asjaomaste isikute vastutusala üksikasjad ei olnud teada, ei välista, et nad võisid täita ülesandeid seoses kõigi viidatud toodetega, mida hageja pealegi ei vaidlusta. Teisest küljest ei välista asjaolu, et need isikud ei olnud üldjuhul vastutavad müügi eest Euroopasse, kuidagi seda, et vahetevahel ei võinud nad seda olla. Igal juhul tuleb meenutada, et selles nimekirjas loetletud isikud olid kartelliosaliste esindajad, mistõttu nad täitsid tingimata ülesandeid, mis oli seotud asjasse puutuvate toodetega. Seega tuleb see argument tagasi lükata.
Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb käesolev etteheide tagasi lükata.
[…]
e)

Neljas väide, et trahvi kindlaksmääramisel on tehtud ilmseid hindamisvigu
Käesolevas väites kinnitab hageja, et talle 72901000 euro suuruse trahvi määramisega rikkus komisjon proportsionaalsuse,
ne bis in idem
’i ja võrdse kohtlemise põhimõtteid ning põhjendamiskohustust.
[…]
1)

Esimene osa, mis puudutab trahvisumma valesti arvutamist
Käesoleva väiteosa võib jagada kolmeks etteheiteks. Esimese etteheite kohaselt on trahvisumma arvutamisel valesti kasutatud arve alusel esitatud müügi koguväärtust EMPs. Teine etteheide puudutab rikkumise raskuse hindamisel arvesse võetava kordaja kindlaksmääramist. Kolmas etteheide puudutab arvessevõetava lisasumma kindlaksmääramist.
i)

Esimene etteheide, et arvele märgitud müügi koguväärtust EMPs on valesti kasutatud
Hageja väidab sisuliselt, et komisjon rikkus proportsionaalsuse põhimõtet, kuna ta võttis trahvisumma arvutamisel aluseks alumiinium‑ ja tantaal‑elektrolüütkondensaatorite kogu selle müügi väärtuse, mille eest esitati arved tema viimasel kartellis osalemise aastal.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
[…]
Kuuendana tuleb tagasi lükata argument, mille kohaselt kohaldas komisjon 2006. aasta suuniseid valesti, kui ta võttis trahvisumma arvutamise alusena arvesse kogu selle müügi väärtuse, mille eest esitati EMPs arved, mitte aga kogu selle müügi väärtuse, mis toimus EMPsse.
Ühelt poolt tuleb sarnaselt komisjoniga märkida, et 2006. aasta suuniste punktis 13 ei viidata ei „kättetoimetatud müügile“ ega „arveldatud müügile“. Seal viidatakse üksnes „müügile“ EMPs. Sellest tuleneb, et suunistega, mis ei kohusta ka arvesse võtma EMPs kättetoimetatud müüki, ei ole vastuolus see, kui iga ettevõtja EMP müügiväärtuse arvutamisel lähtub komisjon müügist, mille eest esitati arve EMPs (17. mai 2013. aasta kohtuotsus Parker ITR ja Parker-Hannifin vs. komisjon,
T‑146/09
,
EU:T:2013:258
, punkt
).
Teiselt poolt selgub tõepoolest kohtupraktikast, et selleks et tuvastada müük, mille eest esitati arve EMPs, peab aga see kriteerium kajastama tegelikku olukorda turul, st see peab olema kõige sobivam, et määratleda kartelli tagajärgi konkurentsile EMPs (17. mai 2013. aasta kohtuotsus Parker ITR ja Parker-Hannifin vs. komisjon,
T‑146/09
,
EU:T:2013:258
, punkt
). Sellegipoolest ei selgita hageja, kuidas asjaolu, et komisjon võttis trahvisumma arvutamisel arvesse teatud müüki, mille eest esitati arve EMPs asuvatele klientidele, kuid mis toimetati hiljem kätte kohtades väljaspool seda geograafilist piirkonda, ei võimalda kajastada rikkumise mõju konkurentsile EMPs.
Eespool toodud kaalutlustest tuleneb, et hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis kinnitaks, et rikkumises osalemise viimasel täisaastal saadud käive, mis puudutab alumiinium‑ ja tantaal‑elektrolüütkondensaatorite kogu müüki EMPs, ei näita hetkel, mil komisjon tegi vaidlustatud otsuse, hageja tegelikku suurust, majanduslikku võimsust turul ega kõnealuse rikkumise ulatust.
Seega tuleb käesolev etteheide tagasi lükata.
[…]
iii)

Kolmas etteheide, mis puudutab arvessevõetava lisasumma kindlaksmääramist
Hageja väidab sisuliselt, et võttes arvesse asjaolu, et kartelliosalistele olid kolmandates riikides juba määratud suured trahvid, mille puhul võeti arvesse rikkumise ülemaailmseid aspekte ja hoiatavat mõju, rikkus komisjon
ne bis in idem
’i põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet, kui ta kehtestas samuti põhisummale lisasumma, selleks et pärssida kartelliosaliste tahet osaleda tulevikus võimalikes õigusvastastes kartellides.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Kõigepealt nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 1009, et komisjon märkis, et arvestades käesolevale juhtumile omaseid asjaolusid ja jaos 8.3.3.1 käsitletud kriteeriume, peaks lisasummale hoiatava mõju eesmärgil kohaldatav protsendimäär olema 16%.
Kohane on meenutada, et
ne bis in idem
’i põhimõte, mis on kehtestatud ka Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artikliga 4, kujutab endast liidu õiguse aluspõhimõtet, mille järgimise tagab kohus (vt 29. juuni 2006. aasta kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ne bis in idem
’i põhimõte keelab karistada sama isikut rohkem kui ühe korra sama õigusvastase teo eest sama õigushüve kaitsmiseks. Selle põhimõtte kohaldamisel tuleb arvestada kolme kumulatiivse tingimusega, st asjaolude samasuse, rikkumise toimepannud isiku samasuse ning kaitstava õigushüve samasusega (vt 27. septembri 2006. aasta kohtuotsus Roquette Frères vs. komisjon,
T‑322/01
,
EU:T:2006:267
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Esimesena, mis puudutab aga osa, milles hageja väidab, et talle trahvi määramisega kartellis osalemise eest, mille eest olid kolmandate riikide ametivõimud juba karistuse määranud, rikkus komisjon
ne bis in idem
’i põhimõtet, siis tuleb märkida, et
ne bis in idem
’i põhimõtet ei saa kohaldada sellisel juhul nagu käesolev asi, kus ühelt poolt komisjoni ja teiselt poolt kolmandate riikide ametivõimude läbiviidud menetlused ning määratud karistused ei taotle ilmselgelt samu eesmärke (vt analoogia alusel 27. septembri 2006. aasta kohtuotsus Roquette Frères vs. komisjon,
T‑322/01
,
EU:T:2006:267
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Kui esimesel juhul on tegemist kahjustamata konkurentsi säilitamisega EMPs, siis teisel juhul puudutab taotletud kaitse kolmandate riikide turgu.
Ne bis in idem
’i põhimõtte kohaldamiseks vajalik kaitstava õigushüve samasuse tingimus ei ole seega täidetud.
Lisaks ei väida ega tõenda hageja, et olemas oleks selline õiguspõhimõte, õigusnorm või rahvusvahelise avaliku õiguse konventsioon, mis keelaks ametiasutustel või erinevate riikide kohtutel viia isiku suhtes läbi uurimist ja karistada teda identsete tegude eest, mille tagajärjed avalduvad nende territooriumil või nende jurisdiktsiooni all. Kui ei ole tõendeid niisuguse normi või konventsiooni olemasolust, mis seob liitu ja kolmandaid riike ning näeb ette niisuguse keelu, siis ei saa sellest tuleneda komisjonile kohustust (vt selle kohta 29. juuni 2006. aasta kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
, punkt
).
Seetõttu tuleb tagasi lükata hageja väide, et komisjon on rikkunud
ne bis in idem
’i põhimõtet.
Teisena, mis puudutab hageja väidet, et komisjon rikkus proportsionaalsuse põhimõtet, kuna ta ei võtnud kohaldatava täiendava protsendi kindlaksmääramisel arvesse asjaolu, et trahvidel, mille määrasid talle teised riigid, oli juba hoiatav mõju, siis tuleb meenutada, et 2006. aasta suuniste punktis 25 on täpsustatud, et „[o]lenemata ettevõtja osalemise kestusest rikkumises, lisab komisjon põhisummale summa, mis moodustab 15–25% eespool toodud A osas kirjeldatud müügiväärtusest, eesmärgiga hoida ära ettevõtjate igasugust soovi osaleda hindade määramise, turu jagamise ja tootmise piiramise horisontaalkokkulepetes“.
Lisaks on oluline märkida, et mis tahes kaalutlusi, mis puudutavad kolmandate riikide määratud trahvide olemasolu, saab arvesse võtta vaid kaalutlusõiguse raames, mis komisjonile on antud trahvide määramisel liidu konkurentsiõigusnormide rikkumiste eest. Seega, kuigi ei ole välistatud, et komisjon võtab kolmandate riikide ametiasutuste varem määratud trahve arvesse, ei ole ta siiski kohustatud seda tegema. Mis puudutab hoiatamise eesmärki, mida komisjonil on õigus taotleda trahvisumma määramisel, siis sellega soovitakse tagada, et ettevõtjad järgiksid siseturul nende tegevust reguleerivaid EL toimimise lepinguga kehtestatud konkurentsieeskirju. Järelikult ei ole komisjon, kui ta hindab nimetatud eeskirjade rikkumise eest määratava trahvi hoiatavat laadi, kohustatud arvesse võtma võimalikke karistusi, mille kolmandad riigid on ettevõtjale konkurentsieeskirjade rikkumise eest määranud (vt 29. juuni 2006. aasta kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult tuleb hageja väide proportsionaalsuse põhimõtte rikkumise kohta tagasi lükata.
Kõigist eelnevatest kaalutlustest ilmneb, et käesoleva väite esimene osa tuleb tagasi lükata.
2)

Teine väiteosa, mis puudutab hageja suhtes kergendavate asjaolude arvesse võtmata jätmist
[…]
i)

Esimene etteheide, mis puudutab asjaolu, et trahvisumma ei kajasta piisavalt hageja puudumist turunduskoosolekutelt
Hageja väidab sisuliselt, et tema trahvi vähendamise summa turunduskoosolekutel mitteosalemise eest ei järgi proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Kõigepealt nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 1023, et komisjon vähendas määratud trahvi põhisummat kergendavate asjaolude alusel 3%, kuna hageja osalemine turunduskoosolekutel ei olnud tuvastatud ja miski ei tõenda, et ta oli nendest koosolekutest teadlik.
Esimesena väidab hageja, et tema trahvi vähendamine turunduskoosolekutel mitteosalemise tõttu oli ebapiisav, arvestades nende koosolekute olulisust rikkumise iseloomustamisel.
Kohtupraktika kohaselt on trahvi põhisumma vähendamine kergendavate asjaolude alusel tingimata seotud juhtumi asjaoludega, mis võivad olla sellised, et komisjon otsustab õigusvastases kokkuleppes osalenud ettevõtja trahvisummat mitte vähendada. Kergendava asjaolu arvessevõtmisega nõustumine olukorras, kus ettevõtja on sellise ilmselgelt õigusvastase kokkuleppe pool, mille puhul ta teadis või pidi teadma, et tegemist on rikkumisega, ei tohi tuua kaasa seda, et määratavalt trahvilt võetakse hoiatav mõju ning kahjustatakse ELTL artikli 101 lõike 1 soovitavat toimet (vt 2. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Denki Kagaku Kogyo ja Denka Chemicals vs. komisjon,
T‑83/08
, ei avaldata,
EU:T:2012:48
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuigi 2006. aasta suuniste punktis 29 esitatud loetelus loetletud asjaolud kuuluvad kindlasti nende hulka, mida komisjon võib konkreetsel juhul arvesse võtta, ei ole komisjon kohustatud sel alusel täiendavalt trahvi vähendama automaatselt, kui ettevõtja esitab andmed, mis viitavad ühe sellise asjaolu esinemisele, kusjuures seda, kas trahvi võimalik vähendamine kergendavate asjaolude alusel on asjakohane, tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse asjasse puutuvaid asjaolusid kogumis (vt selle kohta 2. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Denki Kagaku Kogyo ja Denka Chemicals vs. komisjon,
T‑83/08
, ei avaldata,
EU:T:2012:48
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuvastatud on aga see, et esiteks osales hageja rikkumises peaaegu kogu selle perioodi ehk peaaegu 12 aastat 14 aastast, mil kartell kestis. Teiseks võttis hageja vaatamata sellele, et ta ei osalenud turunduskoosolekutel, osa 52 mitmepoolsest koosolekust, mille hulka kuulusid elektrolüütkondensaatorite, alumiinium-tantaal- ja kulude suurenemise koosolekud ning kuus kahe- või kolmepoolset kontakti. Kolmandaks ei vaielnud hageja vastu sellele, et kulude suurenemise koosolekud täiendasid turunduskoosolekuid ja et kartelliosalised pidasid neid viimastega paralleelselt toimunud „mitteametlikeks koosolekuteks“, kuna need korraldati üldjuhul üks nädal pärast turunduskoosolekuid ja neile kogunes enamik turunduskoosolekul osalejatest. Neljandaks kuulus kogu konkurentsivastane teabevahetus samasse tervikplaani, millel oli üks majanduslik eesmärk. Lisaks ei nähtu vaidlustatud otsusest, et turunduskoosolekutel oli teiste koosolekutega võrreldes eriline tähtsus.
Lisaks, mis puudutab teistes asjades tehtud vähendamisi, siis on eespool punktides 505 ja 506 meenutatud, et komisjoni varasem otsustuspraktika ei saa olla konkurentsi valdkonnas trahvide määramise õiguslik raamistik.
Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb tõdeda, et vaatamata sellele, et hageja ei osalenud turunduskoosolekutel, ei saa ta põhjendatult väita, et tema osalemine kartellis oli piiratud ja et see oli konkurentsi kahjustav määral, mis oleks õigustanud trahvi suuremat vähendamist. Sellest tuleneb, et komisjon ei ole rikkunud proportsionaalsuse põhimõtet. Seega tuleb hageja väide tagasi lükata.
Teisena heidab hageja komisjonile ette, et ta vähendas tema trahvi sama palju kui nende kartelliosaliste puhul, kes ei osalenud kulude suurenemise koosolekutel, kuigi nad ei olnud sarnases olukorras, arvestades rikkumise iseloomustamisel turunduskoosolekute tähtsust, võrreldes kulude suurenemise koosolekutega.
Sellega seoses tuleb meenutada, et võrdse kohtlemise põhimõte, mis on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 20 ja 21 sätestatud liidu õiguse üldpõhimõte, nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus InnoLux vs. komisjon,
T‑91/11
,
EU:T:2014:92
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab trahvisumma kindlaksmääramist, siis on viidatud põhimõttega vastuolus see, et komisjon diskrimineeriks ELTL artikli 101 lõikega 1 vastuolus olevas kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud ettevõtjaid erinevaid arvutusmeetodeid kasutades (vt 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus InnoLux vs. komisjon,
T‑91/11
,
EU:T:2014:92
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Esimesena on eespool punktis 529 aga märgitud, et turunduskoosolekutel ei olnud teiste koosolekutega võrreldes erilist tähtsust. Teisena selgub vaidlustatud otsuse põhjendusest 1022, et komisjon leidis, et Sanyo, NEC Tokin ja Matsuo olid vastutavad kogu ühe ja vältava rikkumise eest, välja arvatud kulude suurenemise koosolekud, kuna nende isikute osalemine nendel koosolekutel ei olnud tuvastatud ja miski ei tõendanud, et nad olid nendest koosolekutest teadlikud.
Sellest tuleneb, et komisjon leidis, et need ettevõtjad, nagu hageja, olid vastutavad kogu ühe ja vältava rikkumise eest, välja arvatud koosolekute rühm, mille puhul ei olnud nende osalemine tuvastatud.
Neil asjaoludel järgis komisjon, kui ta vähendas kõigi nende ettevõtjate trahvisummat samas ulatuses, võrdse kohtlemise põhimõtet, mis nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud.
Sellest järeldub, et komisjon ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet rikkunud. Seega tuleb hageja väide tagasi lükata.
Kõigest eespool toodust tuleneb, et käesolev etteheide tuleb tagasi lükata.
[…]
2.

Trahvisumma vähendamise nõue
Oma teises nõudes palub hageja Üldkohtul igal juhul teostada oma täielikku pädevust, et asendada komisjoni hinnang trahvisumma kohta enda omaga ja sellest tulenevalt vähendada talle määratud trahvi summat.
Kõigepealt tuleb märkida, et käesoleva nõude põhjendamiseks tugineb hageja argumentidele, mis on esitatud neljanda väite põhjendamiseks ja mille kohaselt on trahvisumma kindlaksmääramisel tehtud ilmseid vigu.
Kohane on meenutada, et täielik pädevus, mis liidu kohtule on ELTL artiklist 261 tulenevalt antud määruse nr 1/2003 artikliga 31, annab kohtule peale pelga karistuse seaduslikkuse kontrolli õiguse asendada selle karistuse suuruse kindlaksmääramisel komisjoni – kes on selle akti vastuvõtja, milles nimetatud summa esialgu kindlaks määrati – hinnang enda omaga. Järelikult võib liidu kohus vaidlustatud akti muuta ka seda tühistamata, selleks et määratud trahv tühistada või seda vähendada või suurendada, kusjuures seda pädevust tuleb teostada, võttes arvesse kõiki faktilisi asjaolusid (vt 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Orange Polska vs. komisjon,
C‑123/16 P
,
EU:C:2018:590
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Põhiõiguste harta artikli 47 tähenduses täieulatusliku kohtuliku kontrolli nõuete täitmiseks peab liidu kohus ELTL artiklites 261 ja 263 ette nähtud pädevuse teostamisel seoses trahviga analüüsima iga õiguslikku või faktilist etteheidet, millega soovitakse tõendada, et trahvisumma ei vasta rikkumise raskusele ja kestusele (vt 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Villeroy & Boch vs. komisjon,
C‑625/13 P
,
EU:C:2017:52
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellegipoolest tuleb toonitada, et täieliku pädevuse teostamine ei ole samaväärne omal algatusel kontrollimisega ning et menetlus liidu kohtus on võistlev. Välja arvatud avalikul huvil põhineva väite puhul, mille kohus peab tõstatama omal algatusel – näiteks põhjenduse puudumine vaidlustatud otsusest –, on hageja see, kes peab esitama väiteid selle otsuse kohta ning tõendid oma väidete toetuseks (vt 9. juuni 2016. aasta kohtuotsus Repsol Lubricantes y Especialidades jt vs. komisjon,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks ei ole Üldkohus oma täieliku pädevuse teostamisel seotud 2006. aasta suunistega, mis ei mõjuta trahvi hindamist liidu kohtu poolt. Nimelt kuigi komisjon on enda kehtestatud reeglite – nagu 2006. aasta suunised – kohaldamisel kohustatud järgima õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, ei saa see põhimõte samadel tingimustel olla siduv liidu kohtutele, kui need ei kavatse oma täieliku pädevuse teostamisel kohaldada spetsiifiliselt trahvide jaoks ette nähtud arvutusmeetodit, vaid analüüsivad igal üksikjuhul neile lahendamiseks antud olukordasid, võttes arvesse kõiki nendega seotud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid (vt 14. mai 2014. aasta kohtuotsus Donau Chemie vs. komisjon,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Siiski tuleneb Euroopa Kohtu praktikast ka, et täieliku pädevuse kasutamine ei saa trahvisummade kindlaksmääramisel kaasa tuua diskrimineerimist nende ettevõtjate vahel, kes osalesid liidu konkurentsiõigusega vastuolus olevas kokkuleppes. Kui Üldkohus kavatseb nendest ettevõtjatest konkreetselt mõne puhul kõrvale kalduda komisjoni kasutatud arvutusmeetodist, mida ta ei ole kahtluse alla seadnud, on ta kohustatud oma valikut kohtuotsuses põhjendama (vt 14. mai 2014. aasta kohtuotsus Donau Chemie vs. komisjon,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Üldkohtul on seega õigus määrata trahvisumma, mis on madalama tasemega kui see, mis tuleneb 2006. aasta suuniste kohaldamisest, kui seda õigustavad tema menetluses oleva kohtuasja asjaolud. Siiski on ka nõutav, et hageja esitaks asjasse puutuvad põhjendused, mis sellist trahvi vähendamist õigustaksid, ja toetaks oma põhjendusi tõenditega (vt 14. mai 2014. aasta kohtuotsus Donau Chemie vs. komisjon,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Neid kaalutlusi arvestades tuleb analüüsida, kas hageja viidatud asjaolud võivad isegi õigusnormi rikkumise või komisjoni hindamisvea puudumisel õigustada talle vaidlustatud otsusega määratud trahvisumma vähendamist.
Esimesena, mis puudutab müügiväärtuse arvutamist, siis tuvastati kõigepealt neljanda väite esimese osa esimese etteheite analüüsimisel, et trahvi arvutamise alusena asjaomaste toodete müügi kogu väärtuse arvessevõtmine kartellis osalemise viimasel aastal andis täpse pildi asjaomasel turul rikkumise ulatusest ja selle majanduslikust tähtsusest kartelliosaliste tegevusele.
Pealegi tuleb märkida, et hageja sellekohased argumendid ei ole piisavalt täpsed, et Üldkohus saaks aru, kuidas hageja määrab kindlaks arvutamise alused ja alternatiivsed meetodid, millele ta tugineb. Hageja leiab sõltumatu ettevõtja uuringus sisalduva teabe põhjal, et trahvisummat tuleks vähendada nii, et see jääks 25 ja 40 miljoni euro vahele. Lisaks ei anna väljapakutud alus ja arvutusmeetod mingit teavet asjaolu kohta, et need võimaldavad kajastada rikkumise ulatust asjaomasel turul ja selle majanduslikku tähtsust hageja tegevusele ning lisaks tagada kartelliosaliste võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine.
Edasi tõdeti teise väite esimese osa esimese etteheite analüüsimisel, et hageja osales ühes ja vältavas rikkumises, mis ei piirdunud ei alumiinium- ja tantaal-elektrolüütkondensaatorite spetsiifilise tüübiga – hõlmates hoopis laia valikut alumiinium- ja tantaal-elektrolüütkondensaatoreid – ega teatud klientidega.
Lõpuks on eespool punktis 482 märgitud, et hageja viidatud sisemised eripärad, mis olid seotud tema müügi struktuuriga, kuuluvad tema ainsasse äristrateegiasse ega kujuta endast ise eripära, mis õigustaks erineva arvutusmeetodi kohaldamist müügiväärtuse kindlaksmääramisel.
Teisena, mis puudutab komisjoni poolt aluseks võetud raskuskoefitsiendi vähendamist, millele hageja viitab neljanda väite esimese osa teises etteheites, siis esiteks tuleb kõigepealt märkida, et hageja ei ole täpsustanud ei eripära, mis õigustab komisjoni poolt aluseks võetud protsendimäära vähendamist, ega ka protsendimäära, mille alusel see koefitsient tuleb kindlaks määrata. Teiseks on eespool punktis 502 märgitud, et kõnealune rikkumine oli juba oma laadi tõttu üks raskemaid konkurentsipiiranguid. Kolmandaks on eespool punktis 367 märgitud, et hageja osales kartellis peaaegu kogu rikkumisperioodil ehk ligikaudu 12 aastat 14 aastast, mil kartell kestis. Neljandaks nähtub teise väite esimese osa teise etteheite analüüsist, et rikkumine hõlmas kogu EMPd. Viiendaks, kui hageja kavatses käesolevas asjas tõendada võimalikku diskrimineerimist, tuginedes koefitsiendile, millest komisjon lähtus muudes otsustes, siis tuleb selles osas meenutada, et Üldkohus ei ole komisjoni otsustuspraktikaga seotud (vt analoogia alusel 26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Marine Harvest vs. komisjon,
T‑704/14
,
EU:T:2017:753
, punkt
).
Kolmandana, mis puudutab komisjoni kohaldatud lisasumma vähendamist, mis on neljanda väite esimese osa kolmanda etteheite ese, siis esiteks on eespool punktis 519 märgitud, et liidu konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi hoiatavat mõju ei saa kindlaks teha võimalike karistuste alusel, mis ettevõtjale on määratud kolmandate riikide konkurentsieeskirjade rikkumise eest. Teiseks määras komisjon käesolevas asjas kindlaks 16% suuruse lisasumma müügiväärtusest, mis oli ligikaudu 1% kõrgem kõige madalamast protsendist, mida ta võis aluseks võtta vastavalt 2006. aasta suuniste punktile 25.
Neljandana, mis puudutab tema trahvi suuremat vähendamist kergendavate asjaolude tõttu, siis on märgitud eespool punktis 531, et vaatamata sellele, et ta ei osalenud turunduskoosolekutel, ei olnud hagejal alust väita, et tema osalemine kartellis oli piiratud ja et see oli konkurentsi vähem kahjustav, mis õigustab sellist vähendamist. Eespool punktis 536 on veel märgitud, et komisjon vähendas analoogselt trahvi kõigi ettevõtjate puhul, kelle vastutus tuvastati kogu rikkumise eest, välja arvatud koosolekute rühm, milles nende osalemine ei olnud tõendatud.
Viiendana on eespool punktis 546 tuvastatud, et hagejale ei saanud olla teadmata tema tegevuse taunitav laad, ja seega ei saanud ta väita, et teda saab äärmisel juhul pidada vastutavaks vaid rikkumise eest, mis on toime pandud ettevaatamatusest.
Kuuendana tõdeti eespool punktis 564, et hagejal ei olnud alust tugineda kergendavale asjaolule, mis on seotud tema konkureeriva tegevusega turul. Eelkõige ei tõenda ükski toimikumaterjal, et hageja tegutses teistest kartelliosalistest erinevalt ja häiris kartelli toimimist.
Kõigest eespool toodust tuleneb, et ükski faktiline ega õiguslik asjaolu, millele hageja tugines, et põhjendada talle määratud trahvi vähendamist, ei õigusta – eriti proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid arvestades – sellise arvutusmeetodi kasutamist, mis erineb komisjoni kasutatud arvutusmeetodist, mis võib viia sellise vähendamiseni. Järelikult ei pea Üldkohus käesolevas asjas kasutama oma täielikku pädevust.
Sellest tuleneb, et hageja nõuded trahvisumma vähendamiseks tuleb jätta rahuldamata ja järelikult jätta hagi tervikuna rahuldamata.
[…]

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (üheksas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta Nichicon Corporationi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

Costeira
Gratsias
Kancheva
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 29. septembril 2021 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
)	Esitatakse vaid need käesoleva kohtuotsuse punktid, mida Üldkohus peab vajalikuks.