CELEX: 62015CJ0245
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Vežimas keliais
Socialinės nuostatos
Nukrypti leidžiančios nuostatos
Reglamentas (EB) Nr. 561/2006
3 straipsnio a punktas
Reglamentas (EB) Nr. 1073/2009
2 straipsnio 3 punktas
Reguliarios paslaugos, kuriomis užtikrinamas keleivių vežimas
Sąvoka
Nemokamas vežimas į darbovietę ir atgal, kurį savo darbuotojams organizuoja ūkio subjektas jam priklausančiomis transporto priemonėmis, kurias vairuoja vienas iš jo darbuotojų

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 (
OL L 102, 2006, p. 1
) 3 straipsnio a punkto ir 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1073/2009 dėl bendrųjų patekimo į tarptautinę keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais rinką taisyklių ir iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 561/2006 (
OL L 300, 2009, p. 88
; klaidų ištaisymas
OL L 272, 2015, p. 15
) 2 straipsnio 3 punkto išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
SC Casa Noastră SA
ir
Ministerul Transporturilor
–
Inspectoratul de Stat pentru Controlul Transportului Rutier (ISCTR)
(Transporto ministerija – Nacionalinė kelių transporto kontrolės inspekcija (ISCTR), Rumunija) ginčą dėl ISCTR skirtos baudos vienam iš
Casa Noastră
darbuotojų, nes jis nesilaikė poilsio ir vairavimo laiko reikalavimų.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 561/2006
Reglamento Nr. 561/2006 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta:
„Šis reglamentas taikomas vežant keliais:
<…>
b)
keleivius transporto priemonėmis, kurios pagal savo konstrukciją gali vežti daugiau kaip devynis asmenis, įskaitant vairuotoją, arba yra tam pritaikytos tai nuolatos daryti, ir yra naudojamos būtent šiam tikslui.“
Šio reglamento 3 straipsnio a punkte numatyta:
„Šis reglamentas netaikomas vežimui keliais:
a)
transporto priemonėmis, vežančiomis keleivius reguliariais reisais, neviršijančiais 50 kilometrų.“
Šio reglamento 4 straipsnio n punkte numatyta:
„Šiame reglamente taikomos šios sąvokos:
<…>
n)
„reguliariais reisais teikiamos keleivių vežimo paslaugos“ – tai šalyje ar tarptautiniu mastu teikiamos paslaugos, kaip apibrėžta 1992 m. kovo 16 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 684/92 dėl bendrųjų tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais taisyklių [(
OL L 74
, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 306)] 2 straipsnyje.“
Reglamentas Nr. 684/92
Reglamento Nr. 684/92, iš dalies pakeisto 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 (
OL L 363, 2006, p. 1
) (toliau – Reglamentas Nr. 684/92), 2 straipsnio 1 punkte nustatyta:
„1. Reguliarios paslaugos
1.1.
Reguliarios paslaugos – tai paslaugos, kai keleiviai vežami nustatytais laiko tarpais nustatytais maršrutais, įlaipinant ir išlaipinant keleivius iš anksto numatytose sustojimo vietose. Reguliarios paslaugos yra teikiamos visiems, atitinkamais atvejais jas [privalomai] užsisakant iš anksto.
Paslaugų teikimo reguliarumo negali įtakoti [daryti įtakos] joks derinimasis prie paslaugos teikimo sąlygų.
1.2.
Kad ir kas jas organizuotų, paslaugos, kai vežami konkrečių kategorijų keleiviai, atsisakant kitų keleivių, jei tokios paslaugos teikiamos pagal 1.1 pastraipoje nurodytas sąlygas, laikomos reguliariomis paslaugomis. Tokios paslaugos toliau vadinamos specialiomis reguliariomis paslaugomis.
Specialios reguliarios paslaugos – tai:
a)
darbuotojų vežimas iš namų į darbovietę ir atgal;
b)
moksleivių ir studentų vežimas į mokymo įstaigą ir atgal;
c)
kareivių ir jų šeimų vežimas iš kilmės valstybės į jų kareivinių vietoves.
Tai, kad specialioji paslauga gali kisti pagal naudotojų poreikius, neturi įtakos ją priskirti reguliarių paslaugų kategorijai.
<…>“
Reglamentas Nr. 1073/2009
Reglamentas Nr. 684/92 buvo panaikintas Reglamento Nr. 1073/2009 30 straipsniu. Remiantis šiuo straipsniu, panaikintame reglamente padarytos nuorodos turi būti suprantamos kaip nuorodos į Reglamentą Nr. 1073/2009 ir aiškinamos atsižvelgiant į jo III priede pateiktą atitikties lentelę. Po šio panaikinimo Reglamento Nr. 684/92 2 straipsnio 1.1 punktą atitinka Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 2 punktas ir 5 straipsnio 1 dalis, o Reglamento Nr. 684/92 2 straipsnio 1.2 punktą – Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 3 punktas ir 5 straipsnio 2 dalis.
Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnyje yra tokios apibrėžtys:
„<…>
2.
reguliarios paslaugos – paslaugos, kai keleiviai vežami nustatytais laiko tarpais nustatytais maršrutais, įlaipinant ir išlaipinant keleivius iš anksto numatytuose sustojimo punktuose;
3.
specialios reguliarios paslaugos – reguliarios paslaugos, kad ir kas jas organizuotų, kai vežami konkrečių kategorijų keleiviai, tačiau nevežami kiti keleiviai;
<…>
5.
vežimo savo sąskaita veikla – operacijos, kurias nekomerciniais ir pelno nesiekiančiais tikslais vykdo fizinis ar juridinis asmuo:
—
jeigu transporto veikla tam fiziniam ar juridiniam asmeniui tėra pagalbinė veikla, ir
—
naudojamos transporto priemonės yra to fizinio ar juridinio asmens nuosavybė, arba tas asmuo jas įgijo išsimokėtinai ar pagal ilgalaikės išperkamosios nuomos sutartį ir vairuojamos fizinio ar juridinio asmens darbuotojo arba paties fizinio asmens ar personalo, kurį pagal sutartinę prievolę yra įdarbinusi ar kuris suteiktas įmonei;
<…>“
Šio reglamento 3 straipsnyje „Laisvė teikti paslaugas“ nustatyta:
„1.   Bet kuriam 1 straipsnyje nurodytam už atlygį dirbančiam vežėjui leidžiama pagal šį reglamentą tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais teikti reguliarias paslaugas, įskaitant reguliarias specialias ir vienkartines paslaugas, nediskriminuojant jo dėl nacionalinės priklausomybės ar įsisteigimo vietos, jei jis:
a)
įsisteigimo valstybėje narėje turi leidimą verstis vežimu teikiant reguliarias paslaugas, įskaitant specialias reguliarias paslaugas ar vienkartines paslaugas, tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais, laikydamasis nacionalinės teisės aktuose nustatytų patekimo į rinką taisyklių;
<…>
2.   Bet kuriam 1 straipsnyje nurodytam vežėjui savo sąskaita leidžiama pagal 5 straipsnio 5 dalį teikti vežimo paslaugas, nediskriminuojant jo dėl nacionalinės priklausomybės ar įsisteigimo vietos, jei jis:
a)
įsisteigimo valstybėje narėje turi leidimą vežti tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais pagal nacionalinės teisės aktuose nustatytas patekimo į rinką sąlygas <…>
<…>“
Minėto reglamento 5 straipsnyje „Patekimas į rinką“ nurodyta:
„1.   Reguliarios paslaugos yra teikiamos visiems, atitinkamais atvejais jas privalomai užsisakant iš anksto.
Tokioms paslaugoms teikti būtina gauti leidimą pagal III skyriaus nuostatas.
Reguliarios paslaugos gali būti teikiamos iš valstybės narės į trečiąją šalį ar
vice versa
tik gavus leidimą pagal valstybės narės ir trečiosios šalies, atitinkamais atvejais ir valstybės narės, per kurią vykstama tranzitu, dvišalį susitarimą tol, kol yra nesudarytas reikiamas Bendrijos ir atitinkamos trečiosios šalies susitarimas.
Paslaugų teikimo reguliarumui negali turėti įtakos joks derinimasis prie paslaugos teikimo sąlygų.
Analogiškų ar laikinų paslaugų organizavimą, aptarnaujant tuos pačius asmenis, besinaudojančius esamomis reguliariomis paslaugomis, tam tikrų sustojimo vietų atsisakymą ir papildomų sustojimo vietų įvedimą esamose reguliariose paslaugose reglamentuoja tos pačios taisyklės kaip ir taikomos esamoms reguliarioms paslaugoms.
2.   Specialios reguliarios paslaugos visų pirma apima:
a)
darbuotojų vežimą iš namų į darbovietę ir atgal;
b)
mokyklos moksleivių ir studentų vežimą į mokymo įstaigą ir atgal.
Tai, kad speciali paslauga gali kisti pagal naudotojų poreikius, neturi įtakos ją priskirti reguliarių paslaugų kategorijai.
Specialioms reguliarioms paslaugoms leidimo nereikia pagal III skyrių, jei jos teikiamos pagal organizatoriaus ir vežėjo sudarytą sutartį.
<…>
5.   Vežimo savo sąskaita veiklai jokia leidimų sistema netaikoma, bet taikoma sertifikatų sistema.
Sertifikatus išduoda valstybės narės, kurioje ta transporto priemonė yra įregistruota, kompetentingos valdžios institucijos, ir jie galioja visai kelionei, įskaitant tranzitą.
<…>“
Rumunijos teisė
Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos
Ordonanța Guvernului Nr. 27/2011 privind transporturile rutiere
(Vyriausybės nutarimas Nr. 27/2011 dėl vežimo keliais) 3 straipsnyje numatyta, kad „vežimas keliais pačių asmenų sąskaita yra veikla, kurią nekomerciniais ir pelno nesiekiančiais tikslais vykdo fizinis ar juridinis asmuo, laikantis Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 5 punkte nustatytų sąlygų“.
Šio nutarimo 4 straipsnio 2 dalyje, kiek tai susiję su vežimo keliais veiklos klasifikavimu, nustatyta:
„(2)   Klasifikavimas atsižvelgiant į veiklos komercinį pobūdį:
a)
vežimas keliais už atlygį;
b)
vežimas keliais savo sąskaita“.
Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos
Transporturilor Nr. 980/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind aplicarea prevederilor referitoare la organizarea şi efectuarea transporturilor rutiere şi a activităţilor conexe acestora stabilite prin Ordonanţa Guvernului Nr. 27/2011 privind transporturile rutiere
(Transporto ministro įsakymas Nr. 980/2011, kuriuo patvirtinamos metodologinės taisyklės dėl nuostatų dėl kelių vežimo ir su juo susijusios veiklos, nustatytos Vyriausybės nutarime Nr. 27/2011 dėl vežimo keliais, organizavimu ir vykdymu, taikymo) 52 straipsnyje numatyta, kad reguliarios paslaugos, specialios reguliarios paslaugos ir vienkartinės paslaugos yra teikiamos už atlygį.
Šio įsakymo priedo 54 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„(1)   Tarpregioninį asmenų vežimą keliais už atlygį teikiant reguliarias paslaugas vežėjas keliais gali vykdyti tik tuomet, jei jis turi galiojančią licenciją keleiviams vežti atitinkamu maršrutu, kaip numatyta vežimo programoje.
(2)   Licencija vežti maršrutu galioja tik tuomet, jeigu prie jos pridėtas visas vežimo tvarkaraštis, ir su sąlyga, kad reisas pradėtas vežimo tvarkaraštyje numatytą dieną ir jame nustatytu laiku.“
Šio priedo 80 straipsnyje nustatyta:
„(1)   Asmenų vežimą keliais savo sąskaita vykdo kelių transporto įmonės savo sąskaita naudodamos tik autobusus, kuriuose viso vežimo metu yra patvirtinta vežimo savo sąskaita sertifikato kopija ir vežimo dokumentas.
(2)   Šio straipsnio 1 dalyje vežimo dokumentu laikoma lentelė, joje nurodyti vežamų asmenų vardai ir pavardės, ji pasirašyta ir patvirtinta antspaudu įmonės teisinio atstovo.“
Minėto priedo 81 straipsnio a punkte numatyta:
„Be vežimo dokumento, vežant keliais asmenis jų pačių sąskaita autobuse turi būti pateikti šie dokumentai:
a)
galiojantis vairuotojo darbo pažymėjimas, iš kurio matyti, kad jis įdarbintas įmonėje, kuri vykdo vežimą keliais savo sąskaita.“
Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos
Ordonanta Guvernului Nr. 37/2007 privind stabilirea cadrului de aplicare a regulilor privind perioadele de conducere, pauzele şi perioadele de odihnă ale conducătorilor auto şi utilizarea aparatelor de înregistrare a activităţii acestora
(Vyriausybės nutarimas Nr. 37/2007, apibrėžiantis taisyklių, susijusių su motorinių transporto priemonių vairuotojų vairavimo, pertraukos ir poilsio trukme ir su jų veiklos įrašymo prietaisų naudojimu, taikymo sritį) (toliau – Vyriausybės nutarimas Nr. 37/2007) 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.   Toliau nurodyti veiksmai yra labai sunkūs Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 ir atitinkamai Europos šalių susitarimo [dėl kelių transporto priemonių ekipažų, važiuojančių tarptautiniais maršrutais, darbo (AETR)] nuostatų pažeidimai ir laikomi administraciniais nusižengimais, jeigu nelaikomi nusikalstamomis veikomis pagal baudžiamuosius įstatymus:
1)
vairavimo trukmės per dieną arba ilgiausios vairavimo trukmės per dieną viršijimas dviem valandomis ar daugiau;
<…>
6)
minimalios kasdienio poilsio trukmės, kai ji sumažinta dviem valandomis ar daugiau, nesilaikymas.“
Vyriausybės nutarimo Nr. 37/2007 9 straipsnyje nustatyta:
„1.   Už 8 straipsnyje numatytus administracinius pažeidimus nustatytos tokios sankcijos:
<…>
c)
4 000–8 000 [Rumunijos lėjų (RON)] bauda skiriama transporto priemonės vairuotojui už 1 dalies 15, 16, 18–20, 22–26, 28–30, 36 ir 38 punktuose nurodytus veiksmus ir kelių transporto įmonei (vežėjui keliais) už 1 dalies 1–11, 31 ir 32 punktuose nurodytus veiksmus.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Casa Noastră
yra įmonė, užsiimanti dirbinių iš PVC gamyba ir prekyba jais, turinti gamyklas Pielești (Rumunija), t. y. maždaug 13 kilometrų nuo Krajovos (Rumunija).
Ši įmonė užtikrina savo darbuotojų vežimą į darbovietę ir atgal, naudodama jai priklausančius tris 44 vietų tolimojo susisiekimo autobusus ir du 20 vietų mikroautobusus. Šiuo tikslu ji nuolatiniam laikotarpiui yra įdarbinusi penkis vairuotojus.
Casa Noastră
darbuotojai dirba trimis pamainomis, todėl kiekvieną darbo dieną vykdomas jų pervežimas atitinkamai trimis maršrutais. Vienas tokių maršrutų vykdant šį pervežimą yra kelionė iš Pielești į Braneț (Rumunija) ir atgal; atstumas tarp šių dviejų vietovių yra 21 km.
2014 m. lapkričio 26 d. ISCTR inspektorius patikrino vieną iš
Casa Noastră
transporto priemonių, kurią minėtu maršrutu vairavo vienas iš šios įmonės vairuotojų. Patikrinimo metu vairuotojas privalėjo pateikti savo tachografo parodymus, iš kurio buvo matyti, kad pažeisti poilsio ir vairavimo trukmės reikalavimai. Todėl
Casa Noastră
, vadovaujantis Vyriausybės nutarimo Nr. 37/2007 8 straipsnio 1 dalies 1 ir 6 punktais, už vairavimo trukmės per dieną, konkrečiau kalbant, ilgiausios vairavimo trukmės per dieną, viršijimą ir sumažintos minimalios kasdienio poilsio trukmės nesilaikymą buvo skirta bauda.
Casa Noastră
ginčijo šią sankciją ir, be kita ko, teigė, kad atliekant šį patikrinimą ji vykdė asmenų vežimo keliais veiklą, kuri priklausė „specialių reguliarių paslaugų“ kategorijai – darbuotojų vežimas iš namų į darbovietę ir atgal 50 kilometrų neviršijančiu reisu – todėl turėjo būti taikoma Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatyta nukrypti leidžianti nuostata.
ISCTR teigė, kad
Casa Noastră
užsiėmė asmenų vežimo keliais veikla savo sąskaita, nes šis vežimas buvo vykdomas nekomerciniais ir pelno nesiekiančiais tikslais, o asmenų vežimas teikiant specialias reguliarias paslaugas yra mokamas ir vykdomas laikantis kitų nacionalinės teisės aktuose nustatytų sąlygų. Todėl, jos manymu, minėtam vežimui netaikoma Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatyta leidžianti nukrypti nuostata.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad reikia išnagrinėti, ar teisiškai ūkio subjektai gali organizuoti vežimo į darbovietę ir atgal paslaugas savo darbuotojams, taip pat klausimą, kuria prasme darbuotojas vežimo metu yra keleivis, kuris naudojasi specialia reguliaria paslauga, atsižvelgiant į tai, kad
Casa Noastră
negauna jokio atlygio už nagrinėjamą vežimo paslaugą.
Šiomis aplinkybėmis
Judecătoria Balş – Judeţul Olt
(Balšo pirmosios instancijos teismas, Olto apskritis, Rumunija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Kiek teiginys „kad ir kas jas organizuotų“, vartojamas Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 3 punkte, gali būti aiškinamas taip, kad reguliarią vežimo paslaugą gali organizuoti ūkio subjektas, siekdamas vežti savo darbuotojus į darbovietę ir atgal?
2.
Kiek teiginys „vežančiomis keleivius reguliariais reisais, neviršijančiais 50 kilometrų“, vartojamas Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte, gali būti aiškinamas taip, kad jis taikytinas į darbovietę ir atgal vežamiems darbuotojams?“
Dėl prejudicinių klausimų
Savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar darbuotojų vežimo iš namų į darbovietę ir atgal paslaugai, kurią organizuoja jų darbdavys, kai maršruto reisas neviršija 50 kilometrų, taikoma Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatyta leidžianti nukrypti nuostata, pagal kurią šis reglamentas netaikomas tokiai vežimo paslaugai.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 561/2006 1 straipsnį ir 17 konstatuojamąją dalį šiuo reglamentu siekiama suderinti konkurencijos sąlygas tarp sausumos transporto rūšių, ypač kelių transporto sektoriuje, ir pagerinti šio sektoriaus darbuotojų darbo sąlygas, taip pat kelių eismo saugumą, nes šių tikslų siekiama iš esmės įpareigojant įrengti transporto priemonėse patvirtintą tachografą ir taip suteikti galimybę patikrinti, ar laikomasi vairavimo ir vairuotojų poilsio reikalavimų (be kita ko, žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Lundberg,
C‑317/12
,
EU:C:2013:631
,
punktą ir nurodytą teismo praktiką ir 2016 m. spalio 19 d. Sprendimo EL-EM-2001,
C‑501/14
,
EU:C:2016:777
,
punktą).
Pagal Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punktą šis reglamentas netaikomas transporto priemonėms, vežančioms keleivius reguliariais reisais, neviršijančiais 50 kilometrų.
Pagal to paties reglamento 4 straipsnio n punktą „reguliariais reisais teikiamos keleivių vežimo paslaugos“ – tai šalyje ar tarptautiniu mastu teikiamos paslaugos, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 684/92 2 straipsnio 1 punkte.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo, kad minėto 2 straipsnio 1 punkte numatytos dvi tokių paslaugų kategorijos atskiriant reguliarias paslaugas nuo specialių reguliarių paslaugų. Pirmosiomis paslaugomis, kurios prieinamos visiems, keleiviai vežami nustatytais laiko tarpais ir maršrutais, įlaipinant ir išlaipinant keleivius iš anksto numatytuose sustojimo punktuose. Antrosios paslaugos teikiamos laikantis tų pačių sąlygų, bet vežant tik konkrečių kategorijų keleivius (1998 m. balandžio 30 d. Sprendimo Clarke & Sons et Ferne,
C‑47/97
,
EU:C:1998:185
,
punktas), ir konkrečiai yra susijusios su „darbuotojų vežimu iš namų į darbovietę ir atgal“, „moksleivių ir studentų vežimu į mokymo įstaigą ir atgal“ ir „kareivių ir jų šeimų vežimu iš kilmės valstybės į jų kareivinių vietoves“.
Darytina išvada, kad specialios reguliarios paslaugos sudaro specifinę reguliarių paslaugų kategoriją; vienintelis skirtumas tarp šių kategorijų yra tas, kad specialios reguliarios paslaugos susijusios su konkrečių asmenų grupių, bet ne kitų keleivių, vežimu, o reguliarios paslaugos be apribojimų teikiamos visiems keleiviams. Atsižvelgiant į Reglamentu Nr. 561/2006 siekiamus tikslus, nurodytus šio sprendimo 28 straipsnyje, vežamų asmenų statusas negali būti lemiamas kriterijus nustatant, ar šis reglamentas turi būti taikomas, ar ne.
Atsižvelgiant į Reglamento Nr. 684/92 struktūrą ir sąvokos „specialios reguliarios paslaugos“ apibrėžimą, aišku, kad Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas neketino taikyti Reglamento Nr. 561/2006 nei reguliarioms, nei specialioms reguliarioms paslaugoms, jeigu nagrinėjamo maršruto reisas neviršija 50 kilometrų.
Šios išvados nepaneigia tas faktas, kad Reglamentas Nr. 684/92 buvo pakeistas Reglamentu Nr. 1073/2009, kuriame daromas skirtumas tarp „reguliarių paslaugų“ ir „specialių reguliarių paslaugų“. Iš tiesų šių savokų apibrėžimai iš esmės yra nepakitę, todėl specialios reguliarios paslaugos ir toliau apibrėžiamos kaip tam tikra reguliarių paslaugų kategorija.
Be to, darbuotojų vežimas iš namų į darbovietę ir atgal aiškiai reglamentuojamas Reglamento Nr. 1073/2009 5 straipsnio 2 dalies a punkte, nes yra viena iš specialių reguliarių paslaugų formų. Todėl Reglamento Nr. 684/92 aiškinimo pagrindai
mutatis mutandis
taikytini Reglamentui Nr. 1073/2009.
Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo sritis nebuvo iš dalies pakeista Reglamentu Nr. 1073/2009, nes ši leidžianti nukrypti nuostata taikoma tiek reguliarioms, tiek specialioms reguliarioms paslaugoms, jeigu atitinkamo maršruto reisas neviršija 50 kilometrų.
Antra, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 5 punkte, kaip ir Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 4 punkte, pateikta sąvokos „vežimo savo sąskaita veikla“ apibrėžtis, pagal kurią tai yra vežimas nekomerciniais ir pelno nesiekiančiais tikslais su sąlyga, kad, viena vertus, vežimo paslauga yra tik papildoma veikla šias paslaugas teikiančiam fiziniam arba juridiniam asmeniui. Kita vertus, minėtame apibrėžime numatyta, kad transporto priemonės turi būti šio asmens nuosavybė – tas asmuo jas yra įsigijęs išsimokėtinai arba pagal ilgalaikės išperkamosios nuomos sutartį – ir turi būti vairuojamos šio fizinio ar juridinio asmens darbuotojo arba paties fizinio asmens, arba darbuotojo, kurį įmonė samdo arba kurio paslaugomis naudojasi pagal sutartį.
Šiuo atveju pažymėtina, kad, viena vertus, panašu, jog pagrindinėje byloje nagrinėjamas vežimas tenkina būtinas sąlygas, kad būtų laikomas „specialia reguliaria paslauga“.
Minėtas vežimas pirmyn ir atgal vykdomas kiekvieną darbo dieną trimis pamainomis, o tai atitinka tris
Casa Noastră
darbo vietas per dieną. Kadangi, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo turimus duomenis, šios įmonės darbuotojų vežimas iš namų į darbovietę ir atgal vykdomas Pielești–Braneț maršrutu, nagrinėjama kelionė yra vykdoma „nustatytais [laiko tarpais ir <…> maršrutais]“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 2 punktą, nes darbuotojai įlaipinami ir išlaipinami iš anksto numatytuose sustojimo punktuose. Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjama paslauga skirta tik konkrečiai keleivių kategorijai, šiuo atveju minėtos įmonės darbuotojams, bet ne kitiems keleiviams.
Kita vertus, pagrindinėje byloje nagrinėjamas vežimas taip pat atitinka Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 5 punkte nustatytus reikalavimus, susijusius su „vežimo savo sąskaita veikla“.
Iš tiesų, atsižvelgiant į tuos pačius duomenis, nagrinėjamos vežimo paslaugos
Casa Noastră
darbuotojams nėra teikiamos pelno ar komerciniais tikslais. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be to, pažymi, kad už suteiktą paslaugą nėra gaunama jokio atlygio. Be to, šios įmonės pagrindinė veikla yra ne asmenų vežimas, bet dirbinių iš PVC gamyba ir prekyba jais, o darbuotojų vežimas – tik papildoma veikla. Pagaliau
Casa Noastră
yra naudotų transporto priemonių, kurias vairuoja šios įmonės darbuotojai, savininkė.
Kaip buvo pažymėta šio sprendimo 36 punkte, Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatyta leidžianti nukrypti nuostata taikoma reguliarioms paslaugoms, įskaitant specialias reguliarias paslaugas. Todėl ši leidžianti nukrypti nuostata
a priori
nėra susijusi su „vežimo savo sąskaita veikla“.
Konstatuotina, kad reguliarių paslaugų kategorija, kuri apima specialias reguliarias paslaugas, ir vežimo veiklos savo sąskaita kategorija nėra tarpusavyje nesuderinami dalykai. Vežimo savo sąskaita veikla gali būti vykdoma kaip specialios reguliarios arba vienkartinės paslaugos – pastarosios Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 4 punkte apibrėžtos kaip paslaugos, kurioms netaikoma reguliarių paslaugų, įskaitant specialias reguliarias paslaugas, apibrėžtis ir kurių pagrindinė savybė yra ta, kad jas teikiant yra vežamos vartotojo ar paties vežėjo iniciatyva sudarytos keleivių grupės.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad reglamentų Nr. 561/2006 ir Nr. 1073/2009 tekstuose nėra nieko, kas draustų tokį aiškinimą. Iš principo, kaip savo rašytinėse pastabose pažymėjo Europos Komisija, vežimo paslaugos gali būti skirstomos į dvi kategorijas, t. y. pirma, tretiesiems asmenims teikiamos paslaugos ir, antra, savo sąskaita teikiamos paslaugos.
Pirmosios iš šių dviejų kategorijų paslaugos gali būti teikiamos keliais būdais, t. y. kaip reguliarios paslaugos, specialios reguliarios paslaugos ir vienkartinės paslaugos.
Paslaugos savo sąskaita taip pat gali būti teikiamos kaip specialios reguliarios paslaugos arba vienkartinės paslaugos, jeigu jos atitinka Reglamente Nr. 1073/2009 nustatytas sąlygas. Tačiau jos negali būti teikiamos kaip reguliarios paslaugos, kurios pagal apibrėžtį prieinamos visiems keleiviams.
Šį aiškinimą pagrindžia faktas, kad iš tiesų tiek pagal Reglamentą Nr. 684/92, tiek pagal Reglamentą Nr. 1073/2009 specialių reguliarių paslaugų taikymo sritis, kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 35 punkte, apima darbuotojų vežimą iš namų į darbovietę ir atgal. Be to, Reglamento Nr. 684/92 2 straipsnio 1.2 punkte pateiktame apibrėžime patikslinama, kad šiomis paslaugomis užtikrinamas konkrečių kategorijų keleivių vežimas, „kad ir kas jas organizuotų“.
Be to, tokį aiškinimą taip pat patvirtina faktas, kad vežimo veiklai savo sąskaita pagal Reglamentą Nr. 1073/2009, nustatantį bendrąsias patekimo į tarptautinę keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais rinką taisykles, paprastai taikomos ne tokios griežtos taisyklės nei tos, kurios taikomos reguliarioms paslaugoms, įskaitant specialias reguliarias paslaugas. Pastarosios paslaugos iš tiesų gali būti teikiamos tik gavus leidimą, o vežimo veiklai savo sąskaita taikoma sertifikatų sistema, leidimų sistema – ne. Todėl nėra būtina gauti sertifikato atsižvelgiant į vežimo paslaugų teikimo būdą, nes vežimo veiklai savo sąskaita išduotas sertifikatas apima visus paslaugos teikimo būdus, todėl nėra reikalo konkrečiai identifikuoti pagal atitinkamą vežimo paslaugų kategoriją.
Taigi vienintelis skirtumas tarp tretiesiems asmenims skirtos specialios reguliarios paslaugos ir tos pačios paslaugos, suteiktos vykdant vežimo veiklą savo sąskaita, yra susijęs su paslaugos organizatoriaus statusu. Tačiau šiuo skirtumu negalima pateisinti to, kad specialios reguliarios paslaugos, suteiktos vykdant vežimo veiklą savo sąskaita, būtų pašalintos iš Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo srities.
Šiuo aiškinimu taip pat nepažeidžiami Reglamentu Nr. 561/2006 siekiami tikslai. Juo, kaip nurodyta šio sprendimo 28 straipsnyje, siekiama suderinti konkurencijos sąlygas tarp sausumos transporto rūšių, ypač kiek tai susiję su kelių sektoriumi, taip pat pagerinti šio sektoriaus darbuotojų darbo sąlygas ir kelių eismo saugumą. Savo sąskaita teikiamomis specialiomis reguliariomis paslaugomis nėra nesąžiningai konkuruojama su tretiesiems asmenims siūlomais kitokio tipo vežimais, nes jomis gali naudotis tik šias paslaugas teikiančios įmonės darbuotojai. Be to, kalbant apie darbo sąlygų ir kelių eismo saugumo pagerinimą, pažymėtina, kad niekas nepateisina to, kad būtų daromas skirtumas tarp vairuotojo, kuris tretiesiems asmenims teikia specialias reguliarias paslaugas 50 kilometrų neviršijančiais reisais, ir vairuotojo, kuris teikia specialias reguliarias paslaugas, vykdydamas vežimą savo sąskaita tokiais pačiais reisais.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, matyti, kad Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punktas ir Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 3 punktas turi būti aiškinami taip, kad darbuotojų vežimo iš namų į darbovietę ir atgal paslaugai, kurią jiems organizuoja jų darbdavys, kai maršruto reisas neviršija 50 kilometrų, taikoma Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatyta leidžianti nukrypti nuostata, pagal kurią šis reglamentas netaikomas tokiai vežimo paslaugai.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3820/85, 3 straipsnio a punktas ir 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1073/2009 dėl bendrųjų patekimo į tarptautinę keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais rinką taisyklių ir iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 561/2006 2 straipsnio 3 punktas turi būti aiškinami taip, kad darbuotojų vežimo iš namų į darbovietę ir atgal paslaugai, kurią jiems organizuoja jų darbdavys, kai maršruto reisas neviršija 50 kilometrų, taikoma Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatyta leidžianti nukrypti nuostata, pagal kurią šis reglamentas netaikomas tokiai vežimo paslaugai.

Parašai.
(
)	* Proceso kalba: rumunų.