CELEX: 62019CJ0503
Ennakkoratkaisupyyntö
Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asema
Direktiivi 2003/109/EY
6 artiklan 1 kohta
Huomioon otettavat seikat
Kansallinen säännöstö
Näiden seikkojen huomioon ottamatta jättäminen
Kieltäytyminen pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman myöntämisestä siitä syystä, että asianomaisella on aiempia rikosseuraamuksia

Ennakkoratkaisupyyntö koskee pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY (
EUVL 2004, L 16, s. 44
) 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty kahdessa asiassa, joissa asianosaisina ovat UQ (asia C-503/19) ja SI (asia C-592/19) sekä Subdelegación del Gobierno en Barcelona (valtion maakuntatason hallintoyksikkö Barcelonassa) ja joissa on kyse UQ:n ja SI:n tekemien pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman myöntämistä koskevien hakemusten hylkäämisestä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiiviin 2003/109 sisältyy II luku, jonka otsikko on ”Pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema” ja johon sisältyvät direktiivin 4–13 artikla. Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot myöntävät pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat oleskelleet kyseisen jäsenvaltion alueella laillisesti ja yhtäjaksoisesti viiden vuoden ajan välittömästi ennen asiaa koskevan hakemuksen jättämistä.”
Direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on vaadittava kolmannen maan kansalaista osoittamaan, että hänellä on sekä itselleen että huollettavinaan oleville perheenjäsenille:
a)
vakaat ja säännölliset varat, jotka riittävät hänen itsensä ja hänen perheenjäsentensä elättämiseen turvautumatta kyseisen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään. Jäsenvaltiot arvioivat kyseiset varat ottamalla huomioon niiden laadun ja säännöllisyyden, ja ne voivat ottaa huomioon palkkojen ja eläkkeiden vähimmäistason pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa koskevan hakemuksen esittämistä edeltävältä ajalta;
b)
sairausvakuutus, joka kattaa kaikki riskit, jotka kyseisessä jäsenvaltiossa yleensä on katettu tämän omien kansalaisten osalta.
2.   Jäsenvaltiot voivat vaatia, että kolmansien maiden kansalaiset täyttävät kansallisen lainsäädännön mukaiset kotouttamisedellytykset.”
Direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat kieltäytyä myöntämästä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä.
Asiaa koskevaa päätöstä tehdessään asianomainen jäsenvaltio ottaa huomioon yleistä järjestystä ja yleistä turvallisuutta uhkaavien rikosten vakavuuden tai laadun taikka asianomaisesta henkilöstä aiheutuvan vaaran ottaen samalla asianmukaisesti huomioon myös oleskelun keston ja mahdolliset siteet oleskelumaahan.”
Tämän direktiivin 7 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos sen 4 ja 5 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät eikä henkilö muodosta 6 artiklassa tarkoitettua uhkaa, jäsenvaltion on myönnettävä kyseiselle kolmannen maan kansalaiselle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema.
Saman direktiivin 12 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat tehdä päätöksen pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen karkottamisesta vain, jos hän muodostaa yleiselle järjestykselle tai yleiselle turvallisuudelle välittömän ja riittävän vakavan uhan.
– –
3.   Ennen kuin jäsenvaltiot voivat tehdä päätöksen pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen karkottamisesta, niiden on otettava huomioon seuraavat seikat:
a)
oleskelun kesto niiden alueella;
b)
asianomaisen ikä;
c)
seuraukset asianomaiselle ja hänen perheenjäsenilleen;
d)
siteet oleskelumaahan tai siteiden puuttuminen kotimaahan.”
Direktiivin 2003/109 III luvun otsikko on ”Oleskelu toisissa jäsenvaltioissa”. Direktiivin 14 artiklan, joka sisältyy tähän lukuun, 1 kohdassa säädetään, että pitkään oleskellut kolmannen maan kansalainen saa oikeuden oleskella yli kolmen kuukauden ajan muiden kuin sen jäsenvaltion alueella, joka on myöntänyt hänelle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman, edellyttäen, että tässä luvussa asetetut edellytykset täyttyvät.
Saman direktiivin 17 artiklan, joka myös kuuluu mainittuun lukuun, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat hylätä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen tai hänen perheenjäsentensä oleskelulupahakemukset, jos kyseiset henkilöt muodostavat uhan yleiselle järjestykselle tai yleiselle turvallisuudelle.
Asiaa koskevaa päätöstä tehdessään jäsenvaltio ottaa huomioon pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen tai tämän perheenjäsenten tekemien, yleistä järjestystä tai yleistä turvallisuutta uhkaavien rikosten vakavuuden tai laadun taikka asianomaisista henkilöistä aiheutuvan vaaran.”
Espanjan oikeus
Laki 4/2000
Ulkomaalaisten oikeuksista ja vapauksista Espanjassa sekä heidän yhteiskunnallisesta kotouttamisestaan 11.1.2000 annettuun lakiin 4/2000 (Ley Orgánica 4/2000 sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social; BOE nro 10, 12.1.2000, s. 1139), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioihin (jäljempänä laki 4/2000), sisältyy 31 §, jonka otsikko on ”Tilapäinen oleskelu”. Kyseisen lain 31 §:n 7 momentissa säädetään seuraavaa:
”Määräaikaisen oleskeluluvan uusimisen yhteydessä tutkitaan tarvittaessa:
a) aiemmat rikosseuraamukset; huomioon otetaan myös armahdukset ja ehdolliset armahdukset sekä ehdollinen vankeusrangaistus
– –
Uusimisen yhteydessä otetaan erityisesti huomioon ulkomaalaisen osoittama ilmeinen pyrkimys integroitumiseen, joka puhuu uusimisen puolesta ja joka on näytettävä toteen itsehallintoalueen antamalla suotuisalla lausunnolla – –”
Lain 4/2000 32 § koskee pitkäaikaista oleskelua. Siinä säädetään seuraavaa:
”1.   Pitkäaikainen oleskelu antaa ajallisesti rajoittamattoman oikeuden oleskella ja työskennellä Espanjassa samoin edellytyksin kuin ne, jotka koskevat Espanjan kansalaisia.
2.   Oikeus pitkäaikaiseen oleskeluun myönnetään henkilölle, joka on oleskellut Espanjassa keskeytyksettä vähintään viiden vuoden ajan ja joka täyttää asetuksessa säädetyt edellytykset. Arvioitaessa oikeutta pitkäaikaiseen oleskeluun otetaan huomioon henkilön aiemmat keskeytyksettömät oleskelut muissa jäsenvaltioissa EU:n sinisen kortin haltijana. Oleskelu katsotaan keskeytyksettömäksi, vaikka ulkomaalainen on poistunut valtion alueelta tilapäisesti loman tai muun asetuksessa vahvistetun syyn vuoksi.
3.   Jossakin toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa pitkäaikaisesti oleskeleva ulkomaalainen voi hakea ja saada pitkäaikaisen oleskeluluvan Espanjassa, kun hän on siellä palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana tai muussa tarkoituksessa asetuksessa vahvistetuin edellytyksin. Siinä tapauksessa, että henkilö, joka on pitkään oleskellut jossakin toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa, haluaa säilyttää ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa saamansa pitkäaikaisesti oleskelleen henkilön aseman, hän voi hakea ja saada määräaikaisen oleskeluluvan Espanjassa.
– –”
Lain 4/2000 soveltamisesta annettu asetus
Lain 4/2000 soveltamisesta annetun asetuksen, joka hyväksyttiin lain 4/2000, sellaisena kuin se on muutettuna lailla 2/2009, soveltamisesta annetun asetuksen hyväksymisestä 20.4.2011 annetulla kuninkaan asetuksella 557/2011 (Real Decreto 557/2011 por el que se aprueba el Reglamento de la Ley Orgánica 4/2000, tras su reforma por Ley Orgánica 2/2009; BOE n
o
103, 30.4.2011, s. 43821), 148 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Oikeus pitkäaikaiseen oleskelulupaan on ulkomaalaisella, joka on oleskellut Espanjan alueella laillisesti ja keskeytyksettä viiden vuoden ajan.
Oikeus tähän lupaan on myös ulkomaalaisella, joka osoittaa oleskelleensa tämän ajan keskeytyksettä Euroopan unionissa EU:n sinisen kortin haltijana, kun hän on oleskellut Espanjan alueella hakemusta välittömästi edeltäneiden kahden vuoden aikana.
– –”
Lain 4/2000 soveltamisesta annetun asetuksen 149 §:ssä säädetään menettelystä, jota on noudatettava pitkäaikaisen oleskeluluvan saamiseksi. Kyseisen asetuksen 149 §:n 2 momentin f kohdassa säädetään, että tällaista lupaa koskevaan hakemukseen on liitettävä maan, josta hakija on lähtöisin, viranomaisten tai maiden, joissa hakija on oleskellut viimeisen viiden vuoden aikana, antama rikosrekisteriote tai vastaava asiakirja, josta ei saa ilmetä, että henkilö olisi tuomittu Espanjan oikeusjärjestyksessä rikokseksi säädetyistä teoista.
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Asia C-503/19
UQ on kolmannen maan kansalainen, jolla on määräaikainen oleskelulupa Espanjassa.
Hänet tuomittiin 10.11.2014 yhdyskuntapalveluun 40 päiväksi ja menettämään ajo-oikeutensa kahdeksaksi kuukaudeksi ja kahdeksi päiväksi, koska hän oli syyllistynyt rattijuopumukseen 2.11.2014.
UQ teki 2.2.2018, jolloin hän oli oleskelulupansa nojalla oleskellut laillisesti Espanjassa jo vähintään viisi vuotta, Oficina de Extranjeros de Barcelonassa (Barcelonan ulkomaalaisvirasto) hakemuksen lain 4/2000 32 §:ssä tarkoitetun pitkäaikaisen oleskeluluvan saamiseksi.
Barcelonan ulkomaalaisvirasto hylkäsi tämän hakemuksen 27.3.2018 tekemällään päätöksellä perusteenaan tämän tuomion 15 kohdassa mainitut UQ:n aiemmat rikosseuraamukset. UQ teki tästä päätöksestä hallinnollisen oikaisuvaatimuksen, joka niin ikään hylättiin 6.7.2018 tehdyllä päätöksellä.
UQ nosti tämän jälkeen 6.7.2018 tehdystä päätöksestä kanteen asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että Espanjan eri tuomioistuinten oikeuskäytäntö on epäselvää ja ristiriitaista siltä osin kuin kyse on siitä, ovatko asianomaisen aiemmat rikosseuraamukset yksinään riittäviä, jotta kieltäydytään myöntämästä hänelle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa, vai edellyttääkö päin vastoin tällainen kieltäytyminen tosiseikkojen arviointia kussakin yksittäistapauksessa sen selvittämiseksi, muodostaako asianomainen johonkin yhteiskunnan perustavanlaatuiseen etuun vaikuttavan todellisen, välittömän ja riittävän vakavan uhkan.
Asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja) on eräässä 5.7.2018 antamassaan tuomiossa poistanut alempien tuomioistuinten sekavan oikeuskäytännön aiheuttamaa epävarmuutta. Tribunal Supremo nojautui tässä tuomiossa muun muassa lain 4/2000 soveltamisesta annetun asetuksen 557/2011 149 §:n 2 momentin f kohtaan ja katsoi pääasiallisesti, että pelkästään se, että asianomaisella on aiempia rikosseuraamuksia, estää pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman myöntämisen hänelle. Sen mukaan Tribunal Supremo katsoi myös, että tämä tulkinta ei ole ristiriidassa direktiivin 2003/109 säännösten sisällön eikä tarkoituksen kanssa.
Ensiksi asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on epäilyksiä siitä, onko Tribunal Supremon edellisessä kohdassa mainitussa tuomiossaan omaksuma kanta yhteensopiva direktiivin 2003/109 kanssa.
Toiseksi sillä on epäilyksiä myös Espanjan säännöstön yhteensopivuudesta tämän direktiivin kanssa siltä osin kuin kyse on mahdollisuudesta evätä kolmannen maan kansalaiselta pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema mainitun direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä. Kyseisessä säännöksessä säädetään jäsenvaltion mahdollisuudesta – mutta ei velvollisuudesta – kieltäytyä myöntämästä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa näistä syistä. Asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan jäsenvaltion säännöstön on oltava avoin ja selkeä. Sen mukaan Espanjan kuningaskunta ei kuitenkaan ole käyttänyt tätä mahdollisuutta. Lain 4/2000 soveltamisesta annetun asetuksen 149 §:n 2 momentin f kohtaa ei voida tulkita siten, että siinä säädettäisiin tällaisesta epäämisen syystä.
Kolmanneksi asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Tribunal Supremon tämän tuomion 20 kohdassa mainitussa tuomiossa omaksuma kanta merkitsee, että kolmannen maan kansalaisen on helpompi uudistaa määräaikainen oleskelulupansa Espanjassa kuin saada pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema. Aiemmat rikosseuraamukset eivät näet ole määräaikaisen oleskeluluvan uusimisen ehdoton este, koska lain 4/2000 31 §:n 7 momentin a kohdassa säädetään ainoastaan, että ne ”tutkitaan” tällaisen uusimisen yhteydessä. Kyseinen tuomioistuin pohtii, onko tämä tilanne yhteensopiva unionin oikeuden kanssa siltä osin kuin kolmannen maan kansalainen, jolla on jokin aiempi rikosseuraamus, saataisiin luopumaan pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman hakemisesta ja hän pysyisi rajoittamattoman ajan väliaikaisen asukkaan asemassa.
Tällaisessa tilanteessa Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n
o
17 de Barcelona (Barcelonan hallintotuomioistuin nro 17, Espanja), asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko kansallisten tuomioistuinten tulkinta, jonka mukaan millainen hyvänsä aikaisempi rikosseuraamus on riittävä syy evätä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema, direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohdan ja 17 artiklan mukainen?
2)
Onko kansallisen tuomioistuimen otettava huomioon aikaisemman rikosseuraamuksen lisäksi muita tekijöitä, kuten seuraamuksen vakavuus ja kesto, hakijasta aiheutuva vaara yhteiskunnalle, hänen edeltävän laillisen oleskelunsa kesto ja siteet, joita hänellä on maahan, jolloin sen pitäisi arvioida näitä kaikkia osatekijöitä yhdessä?
3)
Onko direktiivin [2003/109] 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan 4 artiklassa tarkoitetun pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman epääminen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä vahvistamatta direktiivin [2003/109] 6 artiklan 1 kohtaan ja 17 artiklaan sisältyviä arviointiperusteita?
4)
Onko direktiivin [2003/109] 6 artiklan 1 kohtaa ja 17 artiklaa tulkittava siten, että direktiivien vertikaalista vaikutusta koskevan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti kansallisella tuomioistuimella on toimivalta ja mahdollisuus soveltaa suoraan [tämän direktiivin] 6 artiklan 1 kohdan ja 17 artiklan säännöksiä arvioidessaan aikaisempia rikosseuraamuksia niiden vakavuuden, seuraamuksen keston ja hakijan aiheuttaman vaaran osalta?
5)
Onko unionin oikeutta, erityisesti oikeutta saada pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema sekä selkeyden, avoimuuden ja ymmärrettävyyden periaatteita, tulkittava siten, että se on esteenä [lain 4/2000 soveltamisesta annetun asetuksen] 147–149 §:ää ja lain 4/2000 32 §:ää koskevalle espanjalaisten tuomioistuinten tulkinnalle, jonka mukaan yleistä järjestystä ja yleistä turvallisuutta koskevat syyt voivat olla peruste evätä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema, vaikka näissä oikeussäännöissä ei vahvisteta selvästi ja avoimesti, että ne ovat syy evätä hakemus?
6)
Onko kansallinen oikeussääntö ja tuomioistuinten tulkinta siitä direktiivin 2003/109 tehokkaan vaikutuksen periaatteen ja erityisesti direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukainen, kun sillä vaikeutetaan pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman saamista mutta edistetään määräaikaisen oleskeluluvan saamista?”
Asia C-592/19
SI on kolmannen maan kansalainen. Hänellä on määräaikainen oleskelulupa Espanjassa, jossa hänellä on toistaiseksi voimassa olevaan työsopimukseen perustuva työsuhde ja jossa hän kuuluu sosiaaliturvajärjestelmän piiriin.
Juzgado de lo Penal n
o
18 de Barcelona (Barcelonan maakunnallinen rikostuomioistuin nro 18, Espanja) tuomitsi SI:n 17.10.2016 antamallaan tuomiolla 30.11.2011 tehdystä julkisen asiakirjan väärennyksestä 11 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen kahden vuoden koeajalla 17.10.2016 lukien.
SI haki valtion maakuntatason hallintoyksiköltä Barcelonassa pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa. Valtion maakuntatason hallintoyksikkö Barcelonassa hylkäsi tämän hakemuksen 30.10.2017 tekemällään päätöksellä muun muassa siitä syystä, että SI:llä oli aiempia rikosseuraamuksia. SI teki tästä päätöksestä hallinnollisen oikaisuvaatimuksen, joka niin ikään hylättiin 13.3.2018 tehdyllä päätöksellä.
SI nosti tämän jälkeen 13.3.2018 tehdystä päätöksestä kanteen asiassa C-592/19 ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
Kyseinen tuomioistuin toistaa pääasiallisesti asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät ja tämän tuomion 19 ja 20 kohdassa tiivistetysti mainitut seikat. Se toteaa, että jos se soveltaa Espanjan säännöstöä sellaisena kuin Tribunal Supremo on sitä tulkinnut tämän tuomion 20 kohdassa mainitussa tuomiossa, se ei voi millään tavoin arvioida SI:n henkilökohtaista tilannetta ja hänen integroitumistaan Espanjaan, sitä, onko tämän tuomion 26 kohdassa mainitun, Juzgado de lo Penal n
o
18 de Barcelonan hänelle määräämä rangaistus pantu täytäntöön, tehtyä rikosta eikä myöskään muita olosuhteita, koska kyseessä on aiempi rikosseuraamus, jota ei ole poistettu asianomaisen rikosrekisteristä. Kyseinen tuomioistuin epäilee, onko tällainen lähestymistapa yhteensopiva unionin oikeuden ja erityisesti direktiivin 2003/109 kanssa.
Tässä tilanteessa Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n
o
5 de Barcelona (Barcelonan hallintotuomioistuin nro 5, Espanja), asiassa C-529/19 ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin 2003/109/EY 4 artiklaa ja 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että millainen hyvänsä aikaisempi rikosseuraamus on riittävä syy evätä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema, ilman että on otettava huomioon hänen oleskelunsa kestoa ja siteitä, joita hänellä on oleskeluvaltioon?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Aluksi siltä osin kuin asiassa C-503/19 ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ensimmäisessä, kolmannessa ja neljännessä kysymyksessään viitannut direktiivin 2003/109 17 artiklaan, täsmennettäköön, että kyseinen artikla, joka sisältyy direktiivin III lukuun, jonka otsikko on ”Oleskelu toisissa jäsenvaltioissa”, koskee sellaisen kolmannen maan kansalaisen tilannetta, joka on saanut pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman ensimmäisessä jäsenvaltiossa ja haluaa oleskella toisessa jäsenvaltiossa.
Mainitulla artiklalla ei näin ollen ole merkitystä pääasioiden taustalla olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kyseessä on se, että jäsenvaltio kieltäytyy myöntämästä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa sellaiselle kolmannen maan kansalaiselle, joka on oleskellut sen alueella laillisesti ja keskeytyksettä välittömästi hakemuksensa jättämistä edeltäneiden viiden vuoden ajan.
Tämän tultua täsmennetyksi on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytäneet tuomioistuimet haluavat kysymyksillään, joita on syytä tarkastella yhdessä, selvittää ennen kaikkea, onko direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle – sellaisena kuin eräät jäsenvaltion tuomioistuimet sitä tulkitsevat –, jonka mukaan kolmannen maan kansalaiselta voidaan evätä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema tässä jäsenvaltiossa yksin siitä syystä, että hänellä on aiempia rikosseuraamuksia, tutkimatta hänen tilannettaan konkreettisesti esimerkiksi tämän kolmannen maan kansalaisen tekemän rikoksen laadun, hänen mahdollisesti yleiselle järjestykselle tai turvallisuudelle aiheuttamansa vaaran, hänen kyseisen jäsenvaltion alueella oleskelunsa keston ja hänellä tähän valtioon olevien siteiden valossa.
Tältä osin on ensiksi muistutettava, että direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta – ei velvollisuudesta – kieltäytyä myöntämästä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivin säännökset on pantava täytäntöön kiistattoman sitovasti ja niin konkreettisesti, täsmällisesti ja selvästi, että oikeusvarmuuden vaatimus täyttyy (tuomio 11.9.2014, komissio v. Portugali,
C-277/13
,
EU:C:2014:2208
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tästä seuraa, että jotta jäsenvaltio panee direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan asianmukaisesti täytäntöön, sen on säädettävä kansallisessa oikeudessaan mahdollisuudesta kieltäytyä myöntämästä kolmannen maan kansalaiselle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä niin konkreettisesti, täsmällisesti ja selvästi, että oikeusvarmuuden vaatimus täyttyy.
Ennakkoratkaisua pyytäneiden tuomioistuinten, joiden yksinomaiseen toimivaltaan kansallisten säännösten tulkinta SEUT 267 artiklassa määrätyssä menettelyssä kuuluu (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym.,
C-62/14
,
EU:C:2015:400
,
kohta ja tuomio 21.11.2018, De Diego Porras,
C-619/17
,
EU:C:2018:936
,
kohta), on näin ollen tarkistettava, että Espanjan oikeuteen sisältyy oikeussääntö, jolla on tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitut ominaisuudet.
Siltä osin kuin kyse on siitä, voidaanko tällaisessa oikeussäännössä säätää, että yksin se, että asianomaisella on aiempia rikosseuraamuksia, on riittävää, jotta voidaan kieltäytyä myöntämästä hänelle pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä, direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sanamuodosta ilmenee, että tämä kieltäytyminen edellyttää, että otetaan huomioon tiettyjä seikkoja, kuten yhtäältä asianomaisen henkilön tekemän rikoksen vakavuus tai laatu, asianomaisesta henkilöstä yleiselle järjestykselle tai turvallisuudelle aiheutuva vaara, ja toisaalta hänen vastaanottavassa jäsenvaltiossa oleskelunsa kesto ja hänen mahdolliset siteensä tähän jäsenvaltioon, ja vertaillaan näitä seikkoja keskenään.
Kaikkien näiden seikkojen huomioon ottaminen edellyttää tapauskohtaista arviointia, mikä sulkee pois sen, että voitaisiin kieltäytyä myöntämästä asianomaiselle pitkään asuneen kolmannen maan kansalaisen asemaa yksin siitä syystä, että hänellä on aiempia rikosseuraamuksia, olivat ne sitten minkä laatuisia hyvänsä.
Direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohdan tällaista tulkintaa tukee unionin tuomioistuimen vakiintunut oikeuskäytäntö, jonka mukaan yleisen järjestyksen ja yleisen turvallisuuden perusteella perusteltuja toimenpiteitä voidaan toteuttaa ainoastaan silloin, jos toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tapauskohtaisen arvioinnin jälkeen osoittautuu, että kyseisen henkilön oma käyttäytyminen muodostaa välittömästi todellisen ja riittävän vakavan vaaran, joka vaikuttaa johonkin yhteiskunnan olennaiseen etuun (tuomio 2.5.2018, K. ja H. F. (Oleskeluoikeus ja väitetyt sotarikokset),
C-331/16 ja C-366/16
,
EU:C:2018:296
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siltä osin kuin kyse on direktiivin 2003/109 12 artiklan 3 kohdasta, jonka sanamuoto on hyvin samankaltainen kuin tämän direktiivin 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sanamuoto, on siten katsottu, että karkottamispäätöstä ei voida tehdä pitkään oleskelleesta kolmannen valtion kansalaisesta pelkästään sillä perusteella, että hänet on tuomittu yli vuoden pituiseen vapausrangaistukseen (tuomio 7.12.2017, López Pastuzano,
C-636/16
,
EU:C:2017:949
,
kohta).
Tästä seuraa, että jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät voi automaattisesti katsoa, että kolmannen maan kansalaiselle on kieltäydyttävä myöntämästä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla pelkästään siitä syystä, että hänet on tuomittu jostakin rikoksesta (ks. analogisesti tuomio 12.12.2019, G.S. ja V.G. (Vaara yleiselle järjestykselle),
C-381/18 ja C-382/18
,
EU:C:2019:1072
,
kohta).
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2003/109 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle – sellaisena kuin eräät jäsenvaltion tuomioistuimet sitä tulkitsevat –, jonka mukaan kolmannen maan kansalaiselta voidaan evätä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema tässä jäsenvaltiossa yksin siitä syystä, että hänellä on aiempia rikosseuraamuksia, tutkimatta hänen tilannettaan konkreettisesti esimerkiksi tämän kolmannen maan kansalaisen tekemän rikoksen laadun, hänen mahdollisesti yleiselle järjestykselle tai turvallisuudelle aiheuttamansa vaaran, hänen kyseisen jäsenvaltion alueella oleskelunsa keston ja hänellä tähän valtioon olevien siteiden valossa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:

Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle – sellaisena kuin eräät jäsenvaltion tuomioistuimet sitä tulkitsevat –, jonka mukaan kolmannen maan kansalaiselta voidaan evätä pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asema tässä jäsenvaltiossa yksin siitä syystä, että hänellä on aiempia rikosseuraamuksia, tutkimatta hänen tilannettaan konkreettisesti esimerkiksi tämän kolmannen maan kansalaisen tekemän rikoksen laadun, hänen mahdollisesti yleiselle järjestykselle tai turvallisuudelle aiheuttamansa vaaran, hänen kyseisen jäsenvaltion alueella oleskelunsa keston ja hänellä tähän valtioon olevien siteiden valossa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.