CELEX: 62017CJ0484
Eelotsusetaotlus
Direktiiv 2003/86/EÜ
Perekonnaga taasühinemise õigus
Artikkel 15
Eraldi elamisloa andmisest keeldumine
Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette integratsioonieksami edukalt sooritamise kohustuse

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (
ELT 2003, L 251, lk 12
; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224) artikli 15 lõigete 1 ja 4 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud kolmanda riigi kodaniku K ning Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Madalmaade julgeoleku- ja justiitsasjade riigisekretär; edaspidi „riigisekretär“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, et riigisekretär jättis rahuldamata tema taotluse muuta tähtajalise elamisloaga seotud piirangut, ning tähtajalise elamisloa kehtetuks tunnistamise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2003/86 artiklis 15 on sätestatud:
„1.   Hiljemalt viis aastat pärast liikmesriigis elamist ja tingimusel, et pereliikmele ei ole elamisluba antud muudel kui perekonna taasühinemisega seotud põhjustel, on perekonna taasühinemist taotleva isiku abikaasal või vallalisel elukaaslasel ning täisikka jõudnud lapsel õigus vajadusel taotluse esitamise korral oma, taasühinemist taotleva isiku elamisloast sõltumatule elamisloale.
Liikmesriigid võivad esimeses lõigus osutatud elamisloa andmist abikaasale või vallalisele elukaaslasele piirata peresuhte katkemise korral.
[…]
4.   Eraldi elamisloa andmise ja kehtivusaja tingimused kehtestatakse vastavalt siseriiklikule õigusele.“
Madalmaade õigus
2000. aasta välismaalaste määruse (Vreemdelingenbesluit 2000) artikkel 3.51 sätestab:
„1.   […] tähtajalise elamisloa puhul võidakse kehtestada alaliste humanitaarpõhjustega seonduv piirang välismaalasele, kes:
a)
on elanud viis aastat Madalmaades punktis 1 osutatud piiranguga elamisloa omanikuna […]:
1)
elamine sellise isiku pereliikmena, kellel on alaline elamisõigus;
[…]
5.   Artiklit 3.80a kohaldatakse lõike 1 punkti a alapunktis 1 osutatud välismaalastele […].“
Määruse artikkel 3.80a on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Taotlus muuta […] elamisluba alaliste humanitaarpõhjustega seotud piiranguga elamisloaks jäetakse rahuldamata, kui taotluse on esitanud artikli 3.51 lõike 1 algusosa ja punkti a alapunkti 1 tähenduses välismaalane, kes ei ole sooritanud edukalt integratsiooniseaduse artikli 7 lõike 2 punktis a osutatud eksamit või ei ole saanud diplomit, tunnistust või sama seaduse artikli 5 lõike 1 punkti c tähenduses muud dokumenti.
2.   [Lõiget 1] ei kohaldata, kui välismaalane:
[…]
e)
on […] integreerumiskohustusest vabastatud
[…]
4.   Minister võib jätta lõike 1 kohaldamata, kui ta leiab, et selle kohaldamine looks ilmselgelt väga ebaõiglase olukorra.“
Integratsiooniseaduse (Wet inburgering) artikli 6 lõige 1 sätestab:
„Minister vabastab integreerumiskohustusega isiku sellest kohustusest, kui:
a)
isik on tõendanud, et psüühilise või füüsilise puude või vaimse arengu peetuse tõttu ei ole ta kestvalt võimeline integratsioonieksamit sooritama;
b)
minister on jõudnud integreerumiskohustusega isiku tehtud jõupingutuste põhjal seisukohale, et isik ei saa mõistlikult integreerumiskohustust täita.“
Integratsiooniseaduse artikli 7 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Integreerumiskohustusega isik peab kolme aasta jooksul omandama hollandi keele suulise ja kirjaliku oskuse vähemalt tasemel, mis vastab Euroopa nüüdisvõõrkeelte keeleõppe raamdokumendis määratletud keeleoskustasemele A 2, ning õppima tundma Madalmaade ühiskonda.
2.   Integreerumiskohustusega isik on täitnud integreerumiskohustuse, kui ta on
a)
edukalt sooritanud ministri määruses ette nähtud eksami või
b)
saanud artikli 5 lõike 1 punktis c nimetatud diplomi, tunnistuse või muu dokumendi.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
K-l oli 17. märtsist 1995 kuni 25. juulini 2015 elamisluba kolmanda riigi kodanikust abikaasa juures elamiseks. K esitas 21. juulil 2015 taotluse muuta see elamisluba pikaajalise elaniku elamisloaks.
Riigisekretär jättis taotluse 1. juulil 2016 rahuldamata põhjendusel, et K ei ole tõendanud integratsioonieksami sooritamist või et ta oleks integreerumiskohustusest vabastatud. Riigisekretär tunnistas ka K‑le abikaasa juures elamiseks antud elamisloa tagasiulatuvalt kehtetuks 19. augustist 2011, sest alates sellest kuupäevast ei elanud K enam abikaasaga samal aadressil.
K esitatud vaide järel jättis riigisekretär 21. detsembri 2016. aasta otsusega oma esimese otsuse jõusse.
K esitas selle otsuse peale kaebuse rechtbank den Haag zittingsplaats Middelburgile (Haagi esimese astme kohus, Middelburgi kohtumaja, Madalmaad). Kohus jättis 4. aprilli 2017. aasta otsusega kaebuse rahuldamata.
K kaebas kohtuotsuse edasi eelotsusetaotluse esitanud kohtusse.
Võttes arvesse edasikaebusele lisatud Dienst Uitvoering Onderwijsi (haridusamet, Madalmaad) arvamust, milles oli märgitud, et K on vähemalt neli korda üritanud integratsioonieksamit sooritada ja on läbinud integratsioonikursused üle 600 tunni ulatuses, andis riigisekretär K-le eraldi elamisloa alates 20. aprillist 2017. Ent riigisekretär ei muutnud oma otsust, millega ta oli tunnistanud K-le abikaasa juures elamiseks antud elamisloa kehtetuks tagasiulatuvalt alates 19. augustist 2011.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole kindel, kas Madalmaade õigusaktidega ette nähtud integratsioonitingimus on kooskõlas direktiivi 2003/86 artikliga 15.
Neil asjaoludel otsustas Raad van State (Madalmaade kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi [2003/86] artikli 15 lõikeid 1 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus põhikohtuasjas kõne all olevad liikmesriigi õigusnormid, mille põhjal võib perekonna taasühinemise raames rohkem kui viis aastat seaduslikult liikmesriigi territooriumil elanud välismaalase eraldi elamisloa taotluse jätta rahuldamata, kuna välismaalane ei ole täitnud liikmesriigi õiguses nõutavaid integratsioonitingimusi?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2003/86 artikli 15 lõigetega 1 ja 4 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis võimaldavad jätta rahuldamata eraldi elamisloa taotluse, mille on esitanud kolmanda riigi kodanik, kes on perekonna taasühinemise raames elanud liikmesriigi territooriumil rohkem kui viis aastat, tuues põhjenduseks, et ta ei ole tõendanud, et ta on edukalt sooritanud integratsioonieksami selle liikmesriigi keele ja ühiskonna tundmise kohta.
Direktiivi 2003/86 artikli 15 lõikes 1 on sätestatud, et hiljemalt viis aastat pärast liikmesriigis elamist ja tingimusel, et pereliikmele ei ole elamisluba antud muudel kui perekonna taasühinemisega seotud põhjustel, on perekonna taasühinemist taotleva isiku abikaasal või vallalisel elukaaslasel ning täisikka jõudnud lapsel õigus vajadusel taotluse esitamise korral oma, taasühinemist taotleva isiku elamisloast sõltumatule elamisloale.
Direktiivi artikli 15 lõikes 4 on omakorda täpsustatud, et eraldi elamisloa andmise ja kehtivusaja tingimused kehtestatakse vastavalt siseriiklikule õigusele.
Nendest kahest sättest nende koostoimes tuleneb, et kuigi üldjuhul tekib pärast perekonna taasühinemise eesmärgil liikmesriigi territooriumil viieaastast elamist õigus saada eraldi elamisluba, on liidu seadusandja lubanud liikmesriikidel seada sellise elamisloa andmise sõltuvusse teatud tingimustest, mille nad ise kehtestavad.
Tänase kohtuotsuse C ja A (C‑257/17) punktidest 49–59 nähtuvalt ei saa välistada, et liikmesriik võib seada eraldi elamisloa andmise sõltuvusse selle liikmesriigi keele ja ühiskonna tundmist puudutava integratsioonieksami edukalt sooritamisest.
Nimetatud kohtuotsuse punktidest 60–63 nähtub siiski, et selliste siseriiklike õigusnormidega, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ette nähtud kohustus sooritada edukalt integratsioonieksam ei või minna kaugemale, kui on vaja, et saavutada eesmärk hõlbustada kolmandate riikide kodanike integreerumist, ning selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
Eelkõige peab nimetatud kohus selleks veenduma, et integratsioonieksami edukaks sooritamiseks oleksid nõutavad algtasemel teadmised, et siseriiklikes õigusnormides kehtestatud tingimus ei takistaks eraldi elamisloa andmist kolmandate riikide kodanikele, kes on näidanud üles tahet see eksam edukalt sooritada ja teinud selleks pingutusi, et nõuetekohaselt võetaks arvesse erilisi isiklikke asjaolusid ning et eksami sooritamise tasu ei oleks ülemäära suur (vt selle kohta 9. juuli 2015. aasta kohtuotsus K ja A,
C‑153/14
,
EU:C:2015:453
, punktid
–
).
Seoses sellega tuleb rõhutada, et pädevad asutused peavad saama arvestada selliseid asjaolusid nagu perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmete vanus, haridustase, majanduslik või tervislik olukord, et otsustada mitte seada eraldi elamisloa andmist sõltuvusse integratsioonieksami edukast sooritamisest, kui eelnimetatud asjaolude tõttu ei ole neil isikutel võimalik kas eksamile ilmuda või seda edukalt sooritada (vt selle kohta 9. juuli 2015. aasta kohtuotsus K ja A,
C‑153/14
,
EU:C:2015:453
, punkt
).
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõigetega 1 ja 4 ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis võimaldavad jätta rahuldamata eraldi elamisloa taotluse, mille on esitanud kolmanda riigi kodanik, kes on perekonna taasühinemise raames elanud liikmesriigi territooriumil rohkem kui viis aastat, tuues põhjenduseks, et ta ei ole tõendanud, et ta on edukalt sooritanud integratsioonieksami selle liikmesriigi keele ja ühiskonna tundmise kohta, tingimusel et integratsioonieksami edukalt sooritamise kohustusega seotud konkreetsed tingimused ei lähe kaugemale, kui on vaja, et saavutada eesmärk hõlbustada kolmandate riikide kodanike integreerumist, ning selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 15 lõigetega 1 ja 4 ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis võimaldavad jätta rahuldamata eraldi elamisloa taotluse, mille on esitanud kolmanda riigi kodanik, kes on perekonna taasühinemise raames elanud liikmesriigi territooriumil rohkem kui viis aastat, tuues põhjenduseks, et ta ei ole tõendanud, et ta on edukalt sooritanud integratsioonieksami selle liikmesriigi keele ja ühiskonna tundmise kohta, tingimusel et integratsioonieksami edukalt sooritamise kohustusega seotud konkreetsed tingimused ei lähe kaugemale, kui on vaja, et saavutada eesmärk hõlbustada kolmandate riikide kodanike integreerumist, ning selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.