CELEX: 62006TJ0056
Pirmās instances tiesas spriedums
2016. gada 22. aprīlī

RSV
/Komisija, minēts 45. punktā (EU:C:1987:502), brīdī, kad Komisija šķietami nerīkojās, tā jau labi zināja par strīdīgo atbrīvojumu
un tātad varēja paust viedokli par šī atbrīvojuma likumību, ņemot vērā noteikumus valsts atbalsta jomā, tādējādi, ka tai šajā
ziņā vairs nebija jāveic padziļināta izpēte. Tomēr šajā lietā nav sastopami citi būtiski apstākļi, kas tika atklāti spriedumā
RSV
/Komisija, minēts 45. punktā (EU:C:1987:502). It īpaši pamatlietā strīdīgais atbalsts tika piešķirts pēc tam, kad Komisija
attiecībā uz strīdīgo atbrīvojumu bija sākusi formālo izmeklēšanas procedūru.
Tas būtiski atšķir spriedumā
RSV
/Komisija, minēts 45. punktā (EU:C:1987:502), aplūkoto situāciju no pamatlietas. Līdz ar to Francijas Republika pamatlietā
nevar pamatoti atsaukties uz spriedumu
RSV
/Komisija, minēts 45. punktā (EU:C:1987:502).
Turklāt ir jāņem vērā tas, ko Tiesa nosprieda 2004. gada 11. novembra sprieduma
Demesa
un
Territorio Histórico de Álava
/Komisija (C‑183/02 P un C‑187/02 P, Krājums, EU:C:2004:701), 52. punktā attiecībā uz ārkārtas apstākļiem, kas nelikumīga
atbalsta saņēmējam varēja radīt pamatotu paļāvību, ka šis atbalsts ir likumīgs, un, konkrētāk, tiesisko paļāvību, kas varēja
izrietēt no Komisijas bezdarbības, proti, ka jebkurai šīs iestādes bezdarbībai nav nozīmes, ja tai par atbalsta shēmu nav
paziņots. Tādējādi šajā lietā šķietamajai Komisijas bezdarbībai 43 mēnešu laikā pēc Īrijas atbildes uz pēdējo Komisijas papildinformācijas
pieprasījumu (skat. iepriekš 70. punktu), lai arī tā būtu pretrunā saprātīga termiņa ievērošanas principam, tomēr nav īpašas
nozīmes, raugoties no noteikumu valsts atbalsta jomā piemērošanas strīdīgajam atbalstam viedokļa. Līdz ar to šajā lietā nepietiek
konstatēt, ka pastāvēja ārkārtas apstākļi, kas
Alcan
varēja no jauna radīt tiesisko paļāvību, ka strīdīgais atbalsts ir likumīgs, ņemot vērā noteikumus valsts atbalsta jomā.
No tā izriet, ka vienīgais pārkāpums šajā lietā, proti, saprātīga termiņa ievērošanas principa pārkāpums, pieņemot I lēmumu
par alumīnija oksīdu, neradīja šķērsli tam, lai Komisija šajā lēmumā noteiktu pienākumu atgūt strīdīgo atbalstu.
Tādējādi arguments attiecībā uz saprātīga termiņa neievērošanu ir jānoraida.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ir jākonstatē, ka Francijas Republika šajā lietā nav pierādījusi, ka pastāvētu
ārkārtas apstākļi, kas būtu varējuši
Alcan
pamatoti likt ticēt, ka Komisijai vairs nav šaubu un ka pret strīdīgo atbrīvojumu vairs nav iebildumu, kas varētu būt šķērslis
tam, lai Komisija I lēmuma par alumīnija oksīdu 5. apsvērumā uzdotu strīdīgo atbalstu atgūt.
Līdz ar to ir jānoraida pamats, kas attiecas uz to, ka Komisija ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības un
saprātīga termiņa ievērošanas principus, un līdz ar to arī visa prasība kopumā, kas ir balstīta tikai uz šo vienīgo pamatu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 219. pantam Vispārējā tiesa nolēmumos, kas pasludināti pēc tās nolēmumu atcelšanas
un lietas nodošanas atpakaļ, lemj par tiesāšanās izdevumiem attiecībā uz tiesvedību Vispārējā tiesā un apelācijas tiesvedību
Tiesā. Tā kā Tiesa spriedumos Komisija/Īrija u.c., minēts 19. punktā (EU:C:2009:742), un Komisija/Īrija u.c., minēts 25. punktā
(EU:C:2013:812), lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlika, Vispārējai tiesai šajā lietā ir jālemj arī par tiesāšanās
izdevumiem šajās apelācijas tiesvedībās.
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tomēr atbilstoši Reglamenta 135. panta 1. punktam
izņēmuma kārtā, ja to prasa taisnīgums, Vispārējā tiesa var nolemt, ka lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, sedz
savus tiesāšanās izdevumus pats, bet tikai daļēji atlīdzina pretējās puses tiesāšanās izdevumus. Turklāt atbilstoši Reglamenta
135. panta 2. punktam Vispārējā tiesa lietas dalībniekam, pat ja nolēmums ir tam labvēlīgs, var piespriest pilnībā vai daļēji
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to pamato tā rīcība, tostarp pirms tiesvedības ierosināšanas. Vispārējā tiesa var piespriest
atlīdzināt tiesāšanas izdevumus iestādei, kuras lēmums nav ticis atcelts tās trūkumu dēļ, kas varēja likt prasītājam celt
prasību (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2010. gada 9. septembris,
Evropaïki Dynamiki
/Komisija, T‑387/08, EU:C:2010:377, 177. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā Francijas Republikai spriedums ir nelabvēlīgs. Tomēr no 77. punkta izriet, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu,
nav ievērojusi saprātīga termiņa principu, kas varēja likt Francijas Republikai celt šo prasību, lai konstatētu minēto pārkāpumu.
Šādos apstākļos Vispārējā tiesa uzskata, ka lietās T‑56/06, T‑56/06 RENV I un T‑56/06 RENV II ir taisnīgi un godīgi piespriest
Francijas Republikai atlīdzināt savus, kā arī segt trīs ceturtās daļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem un piespriest Komisijai
atlīdzināt vienu ceturto daļu no saviem tiesāšanās izdevumiem. Lietās C‑89/08 P un C‑272/12 P, ciktāl katrā no tām pret Komisiju
vērsās pieci lietas dalībnieki, piemērojot lietās T‑56/06, T‑56/06 RENV I un T‑56/06 RENV II ievēroto sadalījumu, ir jāpiespriež
Francijas Republikai atlīdzināt savus, kā arī segt trīs divdesmitās daļas, proti, vienu piekto daļu no trīs ceturtdaļām Komisijas
tiesāšanas izdevumu, un ir jāpiespriež Komisijai atlīdzināt vienu piekto daļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
piespriest Francijas Republikai atlīdzināt savus, kā arī segt trīs ceturtās daļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem
lietās T‑56/06, T‑56/06 RENV I un T‑56/06 RENV II un trīs divdesmitās daļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās C‑89/08 P
un C‑272/12 P;
3)
piespriest Komisijai atlīdzināt ceturto daļu no saviem pašas izdevumiem lietās T‑56/06, T‑56/06 RENV I un T‑56/06 RENV II,
kā arī piekto daļu no saviem pašas izdevumiem lietās C‑89/08 P un C‑272/12 P.
Kanninen
Pelikánová
Buttigieg
Gervasoni

Madise
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2016. gada 22. aprīlī.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.