CELEX: 62016CJ0433
Řízení o předběžné otázce
Příslušnost v občanských a obchodních věcech
Nařízení (ES) č. 44/2001
Duševní vlastnictví
(Průmyslové) vzory Společenství
Nařízení (ES) č. 6/2002
Články 81 a 82
Žaloba na určení, že nedochází k porušení
Příslušnost soudů pro (průmyslové) vzory Společenství členského státu, na jehož území má žalovaný své bydliště

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (
Úř. věst. 2001, L 12, s. 1
; Zvl. vyd. 19/04, s. 42), jakož i nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (
Úř. věst. 2002, L 3, s. 1
; Zvl. vyd. 13/27, s. 142).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společnostmi Bayerische Motoren Werke AG (dále jen „BMW“), se sídlem v Mnichově (Německo), a Acacia Srl, se sídlem v Eboli (Itálie), ve věci určení soudu příslušného k rozhodnutí o žalobě podané společností Acacia proti společnosti BMW.
Právní rámec
Nařízení č. 44/2001
Nařízení č. 44/2001 nahradilo ve vztazích mezi členskými státy Úmluvu ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (
Úř. věst. 1972, L 299, s. 32
, dále jen „Bruselská úmluva“). Nařízení č. 44/2001 pak bylo nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (
Úř. věst. 2012, L 351, s. 1
). Podle čl. 66 odst. 1 posledně uvedeného nařízení se toto „vztahuje pouze na řízení zahájená, na veřejné listiny formálně vyhotovené nebo registrované a na soudní smíry schválené či uzavřené ke dni 10. ledna 2015 nebo po něm“.
Kapitola II nařízení č. 44/2001 byla nadepsána „Příslušnost“ a obsahovala deset oddílů.
Její oddíl 1 byl nadepsán „Obecná ustanovení“ a obsahoval mimo jiné článek 2. Ten v podstatě přebíral znění článku 2 Bruselské úmluvy a ve svém odstavci 1 uváděl:
„Nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby, které mají bydliště na území některého členského státu, bez ohledu na svou státní příslušnost žalovány u soudů tohoto členského státu.“
Oddíl 2 uvedené kapitoly nařízení č. 44/2001, nadepsaný „Zvláštní příslušnost“, obsahoval mimo jiné článek 5. Ten v podstatě přebíral znění článku 5 Bruselské úmluvy a uváděl:
„Osoba, která má bydliště na území některého členského státu, může být v jiném členském státě žalována:
[…]
3.
ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti u soudu místa, kde došlo nebo může dojít ke škodné události;
[…]“
Oddíl 6 téže kapitoly nařízení č. 44/2001 měl nadpis „Výlučná příslušnost“ a tvořil ji článek 22. Uvedený článek v podstatě přebíral znění článku 16 Bruselské úmluvy a zněl takto:
„Bez ohledu na bydliště mají výlučnou příslušnost:
[…]
4.
pro řízení, jejichž předmětem je zápis nebo platnost patentů, ochranných známek a průmyslových vzorů nebo jiných podobných práv, která vyžadují udělení nebo zápis, soudy členského státu, na jehož území bylo požádáno o udělení nebo zápis nebo kde byly uděleny nebo zapsány nebo platí za udělené nebo zapsané na základě právního aktu Společenství nebo mezinárodní smlouvy.
[…]“
Oddíl 7 kapitoly II nařízení č. 44/2001, nadepsaný „Ujednání o příslušnosti“, obsahoval články 23 až 24.
Článek 23 odst. 1 uvedeného nařízení odpovídal v podstatě článku 17 Bruselské úmluvy a stanovoval:
„Dohodnou-li se strany, z nichž alespoň jedna má bydliště na území členského státu, že v již vzniklém nebo budoucím sporu z určitého právního vztahu má příslušnost soud nebo soudy tohoto členského státu, je příslušný soud nebo soudy tohoto státu. […]
[…]“
Článek 24 téhož nařízení v podstatě přebíral znění článku 18 Bruselské úmluvy a zněl následovně:
„Není-li soud jednoho členského státu příslušný již podle jiných ustanovení tohoto nařízení, stane se příslušným, jestliže se žalovaný dostaví k jednání k tomuto soudu. To neplatí, pokud se žalovaný dostaví proto, aby namítal nepříslušnost soudu, nebo je-li jiný soud podle článku 22 výlučně příslušný.“
Oddíl 9 kapitoly II nařízení č. 44/2001 byl nadepsán „Překážka litispendence a závislá [navzájem související] řízení“ a obsahoval mj. článek 27. Tento článek stanovoval:
„1.   Je-li u soudů různých členských států zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
2.   Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch prvního soudu.“
Uvedený oddíl 9 obsahoval rovněž článek 28, který zněl následovně:
„1.   Jsou-li u soudů různých členských států zahájena řízení, která navzájem souvisejí, může soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, řízení přerušit.
2.   Dokud nejsou řízení o podaných žalobách skončena v prvním stupni, může soud, u něhož byla žaloba podána později, na návrh strany řízení také prohlásit, že není příslušný, jestliže je soud, u něhož byla žaloba podána dříve, příslušný pro řízení o těchto žalobách a spojení těchto řízení je podle jeho práva přípustné.
3.   Ve smyslu tohoto článku žaloby navzájem souvisejí, pokud je mezi nimi dán tak úzký vztah, že jejich společné projednání a rozhodnutí je vhodné k tomu, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních.“
Kapitola VII nařízení č. 44/2001 byla nadepsána „Vztah k jiným nástrojům“. Obsahovala zejména článek 67, který zněl následovně:
„Tímto nařízením není dotčeno uplatňování ustanovení, kterými se upravuje příslušnost a uznání a výkon rozhodnutí ve zvláštních věcech a která jsou obsažena v právních aktech Společenství nebo ve vnitrostátních právních předpisech harmonizovaných k provedení těchto aktů.“
Nařízení č. 6/2002
Článek 19 nařízení č. 6/2002 je součástí hlavy II „Právo (průmyslových) vzorů“ uvedeného nařízení. Článek je nadepsán „Práva vyplývající ze vzoru“ a ve svém odstavci 1 stanoví:
„Zápis zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství poskytuje jeho majiteli výlučné právo jej užívat a zabránit třetí osobě užívat (průmyslový) vzor bez jeho souhlasu. Užívání (průmyslového) vzoru zahrnuje zejména výrobu, nabízení, uvádění na trh, dovoz, vývoz nebo používání výrobku, v němž je (průmyslový) vzor ztělesněn nebo u něhož je použit, jakož i skladování takového výrobku pro tyto účely.“
Hlava IX uvedeného nařízení je nadepsána „Příslušnost a řízení ve věcech žalob týkajících se (průmyslových) vzorů“. Obsahuje mimo jiné články 79 až 82.
Článek 79, nadepsaný „Použití [Bruselské úmluvy]“, stanovuje:
„1.   Nestanoví-li toto nařízení jinak, použijí se pro řízení ve věcech (průmyslových) vzorů Společenství […] ustanovení [Bruselské úmluvy] […].
[…]
3.   Pokud jde o řízení na základě žalob a protinávrhů uvedených v článku 81:
a)
nepoužijí se články 2 a 4, čl. 5 odst. 1, 3, 4 a 5, čl. 16 odst. 4 a článek 24 úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí;
b)
články 17 a 18 [Bruselské úmluvy] se použijí v rozsahu stanoveném čl. 82 odst. 4 tohoto nařízení;
[…]“
Článek 80 odst. 1 nařízení č. 6/2002, nadepsaný „Soudy pro (průmyslové) vzory Společenství“, zní následovně:
„Členské státy určí na svém území co nejomezenější počet soudů prvního a druhého stupně (dále jen ‚soudy pro (průmyslové) vzory Společenství‘) plnící funkce svěřené jim tímto nařízením.“
Článek 81 uvedeného nařízení, nadepsaný „Soudní pravomoc ve věci porušení a platnosti“, stanoví:
„Soudy pro (průmyslové) vzory Společenství mají výlučnou příslušnost
a)
ve věcech všech žalob pro porušení, a pokud to připouští vnitrostátní právní předpisy, pro hrozící porušení (průmyslových) vzorů Společenství;
b)
ve věcech žalob na určení, že nedochází k porušení, pokud je připouští vnitrostátní právní předpisy;
c)
ve věcech žalob na prohlášení neplatnosti nezapsaného (průmyslového) vzoru;
d)
ve věcech protinávrhů na prohlášení (průmyslového) vzoru Společenství za neplatný v souvislosti s žalobami podle písmene a).“
Článek 82 uvedeného nařízení, nadepsaný „Mezinárodní soudní pravomoc“, stanoví:
„1.   S výhradou ustanovení tohoto nařízení, jakož i ustanovení [Bruselské úmluvy] použitelných podle článku 79, se řízení na základě žalob a protinávrhů uvedená v článku 81 vedou před soudy členského státu, na jehož území má žalovaný své bydliště, nebo, nemá-li bydliště na území některého členského státu, před soudy členského státu, na jehož území má pobočku.
2.   Nemá-li žalovaný na území některého z členských států ani bydliště, ani pobočku, vedou se tato řízení před soudy členského státu, na jehož území má bydliště žalobce, nebo, nemá-li bydliště na území některého členského státu, před soudy členského státu, na jehož území má pobočku.
3.   Nemají-li žalovaný ani žalobce bydliště ani pobočku na území některého z členských států, vedou se tato řízení před soudy členského státu, kde má sídlo [Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)].
4.   Bez ohledu na odstavce 1, 2 a 3:
a)
dohodnou-li se účastníci na pravomoci jiného soudu pro (průmyslové) vzory Společenství, použije se článek 17 [Bruselské úmluvy];
b)
dostaví-li se žalovaný před jiný soud pro (průmyslové) vzory Společenství, platí článek 18 [Bruselské úmluvy].
5.   Řízení na základě žalob a protinávrhů uvedených v čl. 81 písm. a) a d) mohou být rovněž vedena před soudy členského státu, na jehož území k porušení došlo nebo hrozí dojít.“
Článek 110 odst. 1 téhož nařízení, který je součástí jeho hlavy XII „Závěrečná ustanovení“, je nadepsán „Přechodné ustanovení“ a uvádí:
„Dokud změny tohoto nařízení nevstoupí v platnost na návrh Komise, (průmyslový) vzor, který tvoří součást složeného výrobku používaného ve smyslu čl. 19 odst. 1 pro účely opravy tohoto složitějšího výrobku s cílem obnovit jeho původní vzhled, nepožívá ochrany (průmyslového) vzoru Společenství.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Acacia vyrábí a uvádí na trh slitinové ráfky pro automobily. Jak plyne ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, jedná se o repliky slitinových ráfků vyráběných automobilovými výrobci, které jsou prodávány pod značkou WSP Italy, kde zkratka WSP znamená „Wheels Spare Parts“ (dále jen „repliky ráfků“).
Vzhledem k tomu, že ráfky vyráběné automobilovými výrobci jsou zapsány jako (průmyslové) vzory Společenství, má Acacia za to, že její repliky ráfků spadají pod „ustanovení o opravách“ v čl. 110 odst. 1 nařízení č. 6/2002.
Návrhem na zahájení řízení údajně oznámeným dne 21. ledna 2013 podala Acacia žalobu na společnost BMW k Tribunale di Napoli (soud v Neapoli, Itálie) za účelem určení, že nedochází k porušení zapsaných (průmyslových) vzorů k slitinovým ráfkům pro automobily, jejichž majitelem je BMW, jakož i určení existence projevů zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže ze strany společnosti BMW. Acacia rovněž požadovala, aby bylo společnosti BMW uloženo ukončit veškeré činnosti bránící prodeji replik ráfků.
BMW do řízení vstoupila podáním žalobní odpovědi k uvedenému soudu. V ní nejprve uplatnila námitky vycházející z neexistence nebo neplatností oznámení o návrhu na zahájení řízení, jakož i mandátu právního zástupce společnosti Acacia. Dále zde podpůrně, ale ještě na úvod, namítala nepříslušnost italských soudů. Podpůrněji, pro případ zamítnutí těchto námitek, požadovala zamítnutí návrhů společnosti Acacia jako skutkově a právně neopodstatněných.
V této žalobní odpovědi BMW uvedla zejména toto:
„BMW […] jedná pouze na základě doručení aktu deklarujícího význam pro soudní řízení a v zájmu toho, aby nebyla neprávem shledána nečinnou, předkládá tuto odpověď, jejímž účelem je uplatnit neexistenci oznámení ze strany [společnosti Acacia] a – pro případ krajně nepravděpodobné situace – kdy by soud prohlásil žalobu za platně podanou, nepříslušnost italských soudů ve věci žaloby podané společnosti Acacia, a to z důvodu příslušnosti soudů německých.“
Na jednání konaném dne 27. května 2014 stanovil Tribunale di Napoli (soud v Neapoli) lhůty pro podání doplňujících vyjádření k procesním otázkám.
Dne 3. října 2014 podala BMW k předkládajícímu soudu, Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud, Itálie), žádost o předběžné rozhodnutí o otázce soudní příslušnosti, stále projednávané před Tribunale di Napoli (soud v Neapoli). Zopakovala své stanovisko, podle něhož nejsou italské soudy příslušné pro rozhodování o žalobě podané společností Acacia. Posledně uvedená společnost má naopak za to, že příslušnost italských soudů byla společností BMW konkludentně akceptována, jelikož poté, co před Tribunale di Napoli (soud v Neapoli) uplatnila námitku založenou na neexistenci nebo neplatnosti oznámení návrhu na zahájení řízení a mandátu právního zástupce společnosti Acacia, se dovolávala nepříslušnosti italských soudů pouze podpůrně.
Dne 4. března 2015 generální prokurátor působící u předkládajícího soudu předložil své stanovisko, v němž navrhl prohlásit italské soudy za nepříslušné.
Za těchto podmínek se Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Lze na základě článku 24 nařízení [č. 44/2001] zpochybnění příslušnosti vnitrostátního soudu, kterému byla věc předložena, provedené na začátku řízení, ale jen podpůrně k jiným úvodním námitkám procesní povahy, nicméně ještě před vznesením otázek ve věci samé, vykládat jako souhlas s příslušností soudu?
2)
Má být skutečnost, že čl. 82 odst. 4 nařízení [č. 6/2002] neupravuje, pokud jde o řízení ve věci negativní určovací žaloby, alternativní příslušnost soudů jiných, než jsou soudy členského státu bydliště žalovaného podle čl. 82 odst. 1 téhož nařízení, vykládána v tom smyslu, že tato řízení spadají do výlučné příslušnosti?
3)
Je pro účely odpovědi na [druhou otázku] třeba kromě toho zohlednit výklad ustanovení o výlučné příslušnosti v nařízení [č. 44/2001], zejména článku 22, v němž jsou stanoveny případy takové příslušnosti, mimo jiné ve věcech týkajících se zápisu nebo platnosti patentů, ochranných známek a (průmyslových) vzorů, ale nikoli ve věci negativní určovací žaloby, jakož i ustanovení článku 24, v němž se stanoví možnost souhlasu žalovaného s příslušností jiného soudu, nevyplývá-li příslušnost soudu již z jiných ustanovení tohoto nařízení, v důsledku čehož se příslušným stává soud, u kterého žalobce zahájil řízení?
4)
Má názor vyjádřený Soudním dvorem v rozsudku ze dne 25. října 2012 [Folien Fischer a Fofitec (
C‑133/11
,
EU:C:2012:664
)] ohledně použitelnosti čl. 5 bodu 3 nařízení [č. 44/2001] obecnou a absolutní povahu, použitelnou na každou žalobu o určení, že není dána odpovědnost za protiprávní jednání, včetně žalob na určení, že nedochází k porušení průmyslových vzorů Společenství? Je tak v projednávané věci použitelné pravidlo příslušnosti uvedené v článku 81 nařízení [č. 6/2002] či pravidlo uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení [č. 44/2001], nebo je volba příslušného soudu ponechána na žalobci?
5)
Mohou být v případě, že jsou návrhy na určení zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže podány v rámci sporu ve věci průmyslových vzorů Společenství, se kterým souvisejí, protože jejich kladné vyřízení předpokládá nejprve vyhovění negativní určovací žalobě, projednány tyto návrhy a tato žaloba společně před týmž soudem na základě rozšiřujícího výkladu čl. 28 odst. 3 nařízení [č. 44/2001]?
6)
Týkají se oba návrhy uvedené [v předchozí otázce] případu odpovědnosti za protiprávní jednání? V případě kladné odpovědi, mohou mít tyto návrhy vliv na použitelnost nařízení [č. 44/2001] (čl. 5 bod 3) nebo nařízení č. [6/2002] v projednávané věci, pokud jde o soudní příslušnost?“
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soud je, zda má být článek 24 nařízení č. 44/2001 vykládán v tom smyslu, že námitka založená na nepříslušnosti soudu, jemuž byl spor předložen, uplatněná v rámci prvního úkonu žalovaného na obranu, podpůrně k dalším námitkám procesní povahy uplatněným v rámci téhož úkonu, může být považována za souhlas s příslušností soudu, jemuž byl spor předložen, a vede tak k prorogaci příslušnosti podle uvedeného článku.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 24 první věta nařízení č. 44/2001 stanoví pravidlo příslušnosti založené na účasti žalovaného na řízení pro všechny spory, ve kterých příslušnost soudu, jemuž byl spor předložen, nevyplývá z jiných ustanovení tohoto nařízení. Toto ustanovení se vztahuje i na případy, kdy spor byl soudu předložen, aniž byla dodržena ustanovení uvedeného nařízení, a znamená, že účast žalovaného na řízení může být považována za konkludentní souhlas s příslušností soudu, jemuž byl spor předložen, a tedy za prorogaci jeho příslušnosti (rozsudky ze dne 20. května 2010, ČPP Vienna Insurance Group,
C‑111/09
,
EU:C:2010:290
, bod
, jakož i ze dne 27. února 2014, Cartier parfums-lunettes a Axa Corporate Solutions assurances,
C‑1/13
,
EU:C:2014:109
, bod
).
A dále, čl. 24 druhá věta uvedeného nařízení stanoví výjimky z pravidla uvedeného v první větě tohoto článku. Tato druhá věta zejména stanoví, že ke konkludentní prorogaci příslušnosti soudu, jemuž byl spor předložen, nedojde, vznese-li žalovaný námitku nepříslušnosti, čímž vyjádří vůli neuznat příslušnost tohoto soudu (rozsudky ze dne 20. května 2010, ČPP Vienna Insurance Group,
C‑111/09
,
EU:C:2010:290
, bod
, jakož i ze dne 27. února 2014, Cartier parfums-lunettes a Axa Corporate Solutions assurances,
C‑1/13
,
EU:C:2014:109
, bod
).
Soudní dvůr již rozhodl, že namítnutí nepříslušnosti soudu, jemuž byla věc předložena, brání prorogaci příslušnosti, jestliže žalobce i soud jsou od první obrany žalovaného s to pochopit, že cílem této obrany je zpochybnit příslušnost, přičemž vycházel ze své judikatury týkající se článku 18 Bruselské úmluvy, tedy ustanovení v podstatě totožného s článkem 24 nařízení č. 44/2001. Je tomu tak rovněž v případě, kdy první úkon žalovaného na obranu obsahuje mimo zpochybnění příslušnosti soudu, jemuž byla věc předložena, i návrhová žádání týkající se merita sporu (rozsudek ze dne 27. února 2014, Cartier parfums-lunettes a Axa Corporate Solutions assurances,
C‑1/13
,
EU:C:2014:109
, bod
a citovaná judikatura).
Z toho plyne, že to, že žalovaný v rámci svého prvního úkonu na obranu jednoznačně zpochybní příslušnost soudu, jemuž byla věc předložena, brání prorogaci příslušnosti uvedené v čl. 24 první větě nařízení č. 44/2001, aniž by přitom bylo důležité, zda je toto zpochybnění jediným předmětem tohoto prvního úkonu žalovaného.
Okolnost, že v projednávaném případě BMW v rámci svého prvního úkonu na obranu před Tribunale di Napoli (soud v Neapoli) zpochybnila nejen příslušnost tohoto soudu, ale rovněž řádnost oznámení žaloby a mandátu právního zástupce společnosti Acacia, nemění nic na tom, že BMW výslovně a bez jakékoliv nejasnosti v rámci uvedeného úkonu zpochybnila příslušnost uvedeného soudu, což ostatně nikdo nezpochybňuje. Jak bylo připomenuto v bodech 32 a 33 tohoto rozsudku, účelem čl. 24 druhé věty nařízení č. 44/2001 je zabránit vzniku prorogace příslušnosti, jestliže žalovaný vyjádří již v rámci svého prvního úkonu na obranu vůli neuznat příslušnost soudu, jemuž byla věc předložena. Toto ustanovení tedy nelze vykládat v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, v níž byla námitka založená na nepříslušnosti soudu, jemuž byla věc předložena, jasně uplatněna
in limine litis
, musí být toto výslovné zpochybnění příslušnosti považováno, jak tvrdí Acacia, za konkludentní uznání této příslušnosti z důvodu, že uvedená námitka byla uplatněna pouze podpůrně k ostatním námitkám procesní povahy uplatněným
in limine litis
.
S ohledem na výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět, že článek 24 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že námitka založená na nepříslušnosti soudu, jemuž byl spor předložen, uplatněná v rámci prvního úkonu žalovaného na obranu podpůrně k dalším námitkám procesní povahy uplatněným v rámci téhož úkonu, nemůže být považována za souhlas s příslušností soudu, jemuž byl spor předložen, a nevede tedy k prorogaci příslušnosti podle uvedeného článku.
Ke druhé a třetí otázce
Podstatou druhé a třetí otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda článek 82 nařízení č. 6/2002 má být vykládán v tom smyslu, že žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) daného nařízení mohou být v případě, že žalovaný má bydliště v členském státě Evropské unie, podávány pouze k soudům pro (průmyslové) vzory Společenství tohoto členského státu.
V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že nehledě na zásadu použití nařízení č. 44/2001 na žaloby týkající se (průmyslových) vzorů Společenství je použití některých ustanovení tohoto nařízení na řízení na základě žalob a protinávrhů uvedených v článku 81 nařízení č. 6/2002 vyloučeno na základě čl. 79 odst. 3 posledně zmíněného nařízení.
Vzhledem k tomuto vyloučení vyplývá příslušnost soudů pro (průmyslové) vzory Společenství uvedených v čl. 80 odst. 1 nařízení č. 6/2002 pro rozhodování o žalobách a protinávrzích uvedených v článku 81 tohoto nařízení z norem stanovených přímo týmž nařízením, které mají povahu
lex specialis
ve vztahu k normám uvedeným v nařízení č. 44/2001 (obdobně viz rozsudky ze dne 5. června 2014, Coty Germany,
C‑360/12
,
EU:C:2014:1318
, bod
, a ze dne 18. května 2017, Hummel Holding,
C‑617/15
,
EU:C:2017:390
, bod
).
Ze samotného znění článku 82 nařízení č. 6/2002 dále plyne, že žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) daného nařízení musí být v případě, že žalovaný má bydliště v členském státě Evropské unie, podávány k soudům pro (průmyslové) vzory Společenství tohoto členského státu, nedojde-li k prorogaci příslušnosti ve smyslu článků 23 nebo 24 nařízení č. 44/2001, které nahradily články 17 a 18 Bruselské úmluvy.
A konečně, s výhradou souběžně probíhajících řízení se na žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) nařízení č. 6/2002 nemůže uplatnit žádné jiné pravidlo soudní příslušnosti uvedené v nařízení č. 6/2002, nežli to v článku 82 nebo jiné pravidlo uvedené v nařízení č. 44/2001, nežli to v článcích 23 nebo 24. Pokud jde zejména o čl. 22 bod 4 nařízení č. 44/2001, jehož relevantností se zabývá předkládající soud, je třeba uvést, že použití tohoto ustanovení, které nahradilo čl. 16 bod 4 Bruselské úmluvy, na řízení na základě žalob a protinávrhů uvedených v článku 81 nařízení č. 6/2002, je podle čl. 79 odst. 3 písm. a) uvedeného nařízení vyloučené.
Na druhou a třetí otázku je tudíž třeba odpovědět, že článek 82 nařízení č. 6/2002 musí být vykládán v tom smyslu, že žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) daného nařízení, musí být v případě, že žalovaný má bydliště v členském státě Evropské unie, podávány k soudům pro (průmyslové) vzory Společenství tohoto členského státu, nedojde-li k prorogaci příslušnosti ve smyslu článků 23 nebo 24 nařízení č. 44/2001 a s výhradou případů souběžně probíhajících řízení uvedených v těchto nařízeních.
Ke čtvrté otázce
Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda se pravidlo příslušnosti uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 může uplatnit na žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) nařízení č. 6/2002.
V tomto ohledu stačí uvést, že čl. 5 bod 3 nařízení č. 44/2001 nahradil čl. 5 bod 3 Bruselské úmluvy a že použití tohoto ustanovení na řízení na základě žalob a protinávrhů uvedených v článku 81 nařízení č. 6/2002 je vyloučeno ustanovením čl. 79 odst. 3 písm. a) uvedeného nařízení.
Rozsudek ze dne 25. října 2012, Folien Fischer a Fofitec (
C‑133/11
,
EU:C:2012:664
), na který se odvolává předkládající soud, byl vydán ve věci, která se netýkala (průmyslových) vzorů Společenství. Tato judikatura proto není v žádném rozporu s pravidlem vyloučení obsaženým v uvedeném čl. 79 odst. 3 písm. a).
Na čtvrtou otázku je tak třeba odpovědět, že pravidlo příslušnosti uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 se na žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) nařízení č. 6/2002 neuplatní.
K páté a šesté otázce
Podstatou páté a šesté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda návrhy na určení existence zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže, které souvisejí s žalobou na určení, že nedochází k porušení (průmyslového) vzoru Společenství, jelikož vyhovění těmto návrhům předpokládá vyhovění uvedené žalobě, spadají pod pravidlo příslušnosti uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 nebo režim příslušnosti zavedený nařízením č. 6/2002. Za předpokladu, že pravidlo příslušnosti uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 je na takové návrhy na určení existence zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže použitelné, zabývá se předkládající soud mimoto možností „rozšiřujícího“ výkladu pravidel týkajících se souvislosti uvedených v článku 28 nařízení č. 44/2001, podle něhož by se měl žalobce obrátit na soud případně mezinárodně příslušný pro rozhodování o uvedených návrzích na základě čl. 5 bodu 3 nejen ohledně těchto návrhů, ale i ohledně žaloby na určení, že nedochází k porušení (průmyslového) vzoru Společenství.
Co se týče možnosti použití pravidla příslušnosti uvedeného v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 v takové věci, jako je věc v původním řízení, z předběžných otázek, jakož i vysvětlení obsažených v předkládacím rozhodnutí vyplývá, že tato věc se vyznačuje tím, že pouze předchozí rozhodnutí ohledně opodstatněnosti žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) nařízení č. 6/2002 umožní určit, zda lze případně vyhovět návrhům na určení existence zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže.
V tomto ohledu je třeba mít za to, že pokud jsou návrhy na určení existence zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže podány ve vazbě na žalobu na určení, že nedochází k porušení (průmyslového) vzoru Společenství, a v první řadě vytýkají majiteli daného (průmyslového) vzoru Společenství, že osobě podávající tuto žalobu brání ve výrobě napodobenin uvedeného (průmyslového) vzoru, musí určení soudu příslušného pro celý rozsah sporu vycházet z režimu příslušnosti zavedeného nařízením č. 6/2002, tak jak byl vyložen v odpovědi na první až čtvrtou předběžnou otázku.
V takové situaci jsou tyto návrhy v podstatě založeny na argumentech uplatněných v rámci žaloby na určení, že nedochází k porušení, podle nichž výroba napodobenin nepředstavuje porušení, takže majitel (průmyslového) vzoru Společenství musí akceptovat konkurenci představovanou těmito napodobeninami. Za těchto podmínek by určení příslušného soudu na základě pravidla uvedeného v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 ohrozilo užitečný účinek čl. 79 odst. 3 písm. a) nařízení č. 6/2002, jehož účelem je právě vyloučení tohoto pravidla, mj. pokud jde o spory mezi výrobci napodobenin s majiteli (průmyslového) vzoru Společenství, které se týkají toho, zda je dotčený majitel (průmyslového) vzoru Společenství oprávněn zakázat výrobu dotčených napodobenin.
S ohledem na výše uvedené není na místě tyto otázky zkoumat v rozsahu, v němž se týkají článku 28 nařízení č. 44/2001.
Na pátou a šestou otázku je tudíž třeba odpovědět, že pravidlo příslušnosti uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 se na návrhy na určení existence zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže, které souvisejí s žalobou na určení, že nedochází k porušení (průmyslového) vzoru Společenství, jelikož vyhovění těmto návrhům předpokládá vyhovění uvedené žalobě, neuplatní.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 24 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že námitka založená na nepříslušnosti soudu, jemuž byl spor předložen, uplatněná v rámci prvního úkonu žalovaného na obranu podpůrně k dalším námitkám procesní povahy uplatněným v rámci téhož úkonu, nemůže být považována za souhlas s příslušností soudu, jemuž byl spor předložen, a nevede tedy k prorogaci příslušnosti podle uvedeného článku.

2)
Článek 82 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) daného nařízení, musí být v případě, že žalovaný má bydliště v členském státě Evropské unie, podávány k soudům pro (průmyslové) vzory Společenství tohoto členského státu, nedojde-li k prorogaci příslušnosti ve smyslu článků 23 nebo 24 nařízení č. 44/2001 a s výhradou případů souběžně probíhajících řízení uvedených v těchto nařízeních.

3)
Pravidlo příslušnosti uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 se neuplatní na žaloby na určení, že nedochází k porušení, uvedené v čl. 81 písm. b) nařízení č. 6/2002.

4)
Pravidlo příslušnosti uvedené v čl. 5 bodě 3 nařízení č. 44/2001 se na návrhy na určení existence zneužití dominantního postavení a nekalé soutěže, které souvisejí s žalobou na určení, že nedochází k porušení (průmyslového) vzoru Společenství, jelikož vyhovění těmto návrhům předpokládá vyhovění uvedené žalobě, neuplatní.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.