CELEX: 62020CJ0698
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Štrukturálne fondy
Európsky fond regionálneho rozvoja (EFRR)
Kohézny fond
Nariadenie (ES) č. 1083/2006
Nariadenie (EÚ) č. 1303/2013
Financovanie zo strany Európskej únie
Európsky poľnohospodársky fond pre rozvoj vidieka (EPFRV)
Nariadenie (ES) č. 1290/2005
Nariadenie (ES) č. 1698/2005
Nariadenie (EÚ) č. 1306/2013
Zmluva o poskytnutí dotácie
Prostriedky vyplatené príjemcovi na účet vedený v banke, ktorá je v konkurze
Vnútroštátna právna úprava nevylučujúca tieto fondy zo súpisu konkurznej podstaty tejto banky

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 bodu 5, článkov 3 a 4, článku 57 ods. 1 a článkov 70 a 80 nariadenia Rady (ES) č. 1083/2006 z 11. júla 2006, ktorým sa ustanovujú všeobecné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde a Kohéznom fonde a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1260/1999 (
Ú. v. EÚ L 210, 2006, s. 25
), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 423/2012 z 22. mája 2012 (
Ú. v. EÚ L 133, 2012, s. 1
) (ďalej len „nariadenie č. 1083/2006“), ako aj článku 2 bodu 15, článku 37 ods. 1, článku 66, článok 67 ods. 1, článku 74 ods. 1 a článku 89 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1303/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa stanovujú spoločné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde, Kohéznom fonde, Európskom poľnohospodárskom fonde pre rozvoj vidieka a Európskom námornom a rybárskom fonde a ktorým sa stanovujú všeobecné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde, Kohéznom fonde a Európskom námornom a rybárskom fonde, a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 1083/2006 (
Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 320
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú Gmina Wieliszew (obec Wieliszew, Poľsko, ďalej len „obec“) a Syndyk masy upadłości Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie w upadłości likvidacyjnej (správca konkurznej podstaty Družstevnej banky remeselníkov a poľnohospodárov v meste Wołomin), pokiaľ ide o vylúčenie sumy 2439814 poľských zlotých (PLN) (približne 500000 eur), ktorú obec uložila na účet v tejto banke, zo súpisu konkurznej podstaty úpadcu.
Právny rámec
Právo Únie
Protokol
Podľa článku 1 tretej vety Protokolu (č. 7) o výsadách a imunitách Európskej únie (ďalej len „protokol“) platí, že „majetok a aktíva [Európskej] únie nemôžu byť predmetom akéhokoľvek správneho alebo súdneho výkonu rozhodnutia bez povolenia Súdneho dvora“.
Nariadenie (ES) č. 1698/2005
V článku 2 písm. i) nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 277, 2005, s. 1
) bol pojem „verejné výdavky“ vymedzený ako „akékoľvek verejné príspevky na financovanie operácií, ktoré pochádzajú z rozpočtu štátu, regionálnych alebo miestnych orgánov Európskeho spoločenstva, a akékoľvek podobné výdavky. Akýkoľvek príspevok na financovanie operácií, ktorý pochádza z rozpočtu subjektov podľa verejného práva alebo združení jedného alebo viacerých regionálnych alebo miestnych orgánov alebo subjektov podľa verejného práva v zmysle smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby [(
Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 114
; Mim. vyd. 06/007, s. 132)]), sa považuje za verejný príspevok“.
Článok 3 tohto nariadenia stanovoval:
„EPFRV prispieva k podpore trvalo udržateľného rozvoja vidieka v celom Spoločenstve spôsobom, ktorý dopĺňa politiky podpory trhu a príjmov spoločnej poľnohospodárskej politiky, politiku súdržnosti a spoločnú politiku rybného hospodárstva.“
Článok 4 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovoval:
„Podpora rozvoja vidieka prispieva k dosiahnutiu týchto cieľov:
a)
zlepšenie konkurencieschopnosti poľnohospodárstva a lesného hospodárstva podporovaním reštrukturalizácie, rozvoja a inovácie;
b)
zlepšenie životného prostredia a vidieku podporovaním manažmentu krajiny;
c)
zlepšenie kvality života vo vidieckych oblastiach a podpora diverzifikácie hospodárskej činnosti.“
Článok 15 ods. 1 toho istého nariadenia stanovoval:
„EPFRV pôsobí v členských štátoch prostredníctvom programov rozvoja vidieka. Tieto programy vykonávajú stratégiu rozvoja vidieka prostredníctvom súboru opatrení, zoskupených v súlade s osami vymedzenými v hlave IV, na dosiahnutie ktorých sa bude čerpať pomoc z EPFRV.
Každý program rozvoja vidieka sa vzťahuje na obdobie medzi 1. januárom 2007 a 31. decembrom 2013.“
Článok 72 ods. 1 nariadenia č. 1698/2005 znel takto:
„Bez toho, aby boli dotknuté pravidlá pre slobodu usadiť sa a voľné poskytovanie služieb v zmysle článkov 43 a 49 [Zmluvy o založení ES], členský štát zabezpečí, aby si investičná operácia udržala príspevok z EPFRV, ak počas piatich rokov od rozhodnutia riadiaceho orgánu o jej financovaní neprejde podstatnou zmenou, ktorá:
a)
ovplyvní jej povahu alebo podmienky vykonávania alebo neoprávnene zvýhodní akýkoľvek podnik alebo verejný subjekt;
b)
vyplýva buď zo zmeny povahy vlastníctva položky infraštruktúry, alebo ukončenia alebo premiestnenia výrobnej činnosti.“
Nariadenie č. 1083/2006
Nariadenie č. 1083/2006 podľa svojho článku 1 prvého odseku „ustanovuje všeobecné pravidlá, ktorými sa spravuje Európsky fond regionálneho rozvoja (EFRR), Európsky sociálny fond (ESF) (ďalej len ‚štrukturálne fondy‘) a Kohézny fond“.
Článok 2 bod 5 tohto nariadenia stanovoval:
„Na účely tohto nariadenia majú nasledujúce pojmy tento význam:
…
5.
‚verejné výdavky‘: všetky verejné príspevky na financovanie operácií, ktoré pochádzajú z rozpočtu štátu, regionálnych a miestnych orgánov a Európskych spoločenstiev v súvislosti so štrukturálnymi fondmi a Kohéznym fondom, a akékoľvek podobné výdavky. Za podobný výdavok sa považuje každý príspevok na financovanie operácií pochádzajúci z rozpočtu verejnoprávnych subjektov alebo združení jedného alebo viacerých regionálnych alebo miestnych orgánov…“
Článok 3 tohto nariadenia s názvom „Ciele“ stanovoval:
„1.   Akcia prijatá Spoločenstvom podľa článku 158 [Zmluvy o založení ES] je určená na posilnenie hospodárskej a sociálnej súdržnosti rozšírenej Európskej únie a na presadenie harmonického, vyváženého a trvalo udržateľného rozvoja Spoločenstva. Táto akcia sa uskutočňuje prostredníctvom pomoci z fondov, Európskej investičnej banky (EIB) a ďalších existujúcich finančných nástrojov. Je zameraná na zníženie hospodárskych, sociálnych a územných rozdielov, ktoré vznikli najmä v zaostávajúcich krajinách a regiónoch a v súvislosti s hospodárskou a sociálnou reštrukturalizáciou a so starnutím obyvateľstva.
Akcia uskutočňovaná v rámci fondov zahŕňa na celoštátnej a regionálnej úrovni priority Spoločenstva zamerané na podporu trvalo udržateľného rozvoja prostredníctvom posilňovania rastu, konkurencieschopnosti, zamestnanosti a sociálnej inklúzie a ochrany a zlepšenia kvality životného prostredia.
2.   Na tento účel prispieva EFRR, ESF, Kohézny fond, EIB a ďalšie existujúce finančné nástroje Spoločenstva, každý z nich vhodným spôsobom, k dosiahnutiu týchto troch cieľov:
a)
cieľa Konvergencia, ktorý je zameraný na urýchlenie konvergencie najmenej rozvinutých členských štátov a regiónov zlepšovaním podmienok rastu a zamestnanosti prostredníctvom zvyšovania a zlepšovania kvality investícií do hmotného a ľudského kapitálu, rozvoja inovácie a znalostnej spoločnosti, prispôsobivosti na hospodárske a sociálne zmeny, ochrany, zlepšovania životného prostredia a administratívnej efektívnosti. Tento cieľ predstavuje [štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu];
b)
cieľa Regionálna konkurencieschopnosť a zamestnanosť, ktorý je s výnimkou najmenej rozvinutých regiónov zameraný na posilnenie konkurencieschopnosti a príťažlivosti regiónov, ako aj zamestnanosti predvídaním hospodárskych a sociálnych zmien vrátane zmien spojených s otvorením trhu prostredníctvom zvýšenia a zlepšenia kvality investícií do ľudského kapitálu, inovácií a podpory znalostnej spoločnosti, podnikania, ochrany a zlepšovania životného prostredia a zlepšovania dostupnosti, prispôsobivosti pracovníkov a podnikov, ako aj rozvojom trhov práce na princípe sociálnej inklúzie, a
c)
cieľa Európska územná spolupráca, ktorý je zameraný na posilnenie cezhraničnej spolupráce prostredníctvom spoločných miestnych a regionálnych iniciatív, posilnenie nadnárodnej spolupráce prostredníctvom akcií prispievajúcich k integrovanému územnému rozvoju napĺňajúcemu priority Spoločenstva a na posilnenie medziregionálnej spolupráce a výmeny skúseností na príslušnej územnej úrovni.
3.   V rámci týchto troch cieľov uvedených v odseku 2 zohľadňuje pomoc podľa povahy jednotlivých fondov, osobitné hospodárske a sociálne charakteristiky na jednej strane a osobitné územné znaky na strane druhej. Pomoc bude vhodným spôsobom podporovať trvalo udržateľný rozvoj miest najmä ako súčasť regionálneho rozvoja a obnovenie vidieckych oblastí a oblastí závislých od rybného hospodárstva prostredníctvom diverzifikácie hospodárstva. Pomoc podporuje aj oblasti so zemepisným alebo prírodným znevýhodnením, ktoré sťažuje problémy rozvoja najmä v najvzdialenejších regiónoch uvedených v článku 299 ods. 2 [Zmluvy o založení ES], ako aj v severných oblastiach s veľmi nízkou hustotou zaľudnenia, na niektorých ostrovoch a v ostrovných členských štátoch a horských oblastiach.“
V článku 4 toho istého nariadenia s názvom „Nástroje a poslanie“ sa v odseku 1 uvádzalo:
„V súlade s osobitnými ustanoveniami, ktorými sa spravujú, jednotlivé fondy prispievajú k dosahovaniu týchto troch cieľov uvedených v článku 3 ods. 2 takto:
a)
cieľ Konvergencia: EFRR, ESF a Kohézny fond;
b)
cieľ Regionálna konkurencieschopnosť a zamestnanosť: EFRR a ESF;
c)
cieľ Európska územná spolupráca: EFRR.“
Podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 1083/2006 sa rozpočet Európskej únie pridelený fondom plní prostredníctvom spoločného riadenia členských štátov a Európskej komisie.
Článok 57 ods. 1 prvý odsek tohto nariadenia stanovoval:
„Členský štát alebo riadiaci orgán zabezpečí, že sa pre operáciu zahŕňajúcu investície do infraštruktúry alebo investície do výroby zachová príspevok z fondov iba vtedy, ak v období piatich rokov od jej ukončenia neprejde podstatnou zmenou, ktorá je spôsobená zmenou povahy vlastníctva položky infraštruktúry alebo ukončením výrobnej činnosti, a ktorá ovplyvňuje povahu operácie alebo podmienky vykonávania operácie alebo poskytuje firme alebo orgánu verejnej správy neoprávnené zvýhodnenie.“
Článok 70 ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia znel:
„1.   Členské štáty zodpovedajú za riadenie a kontrolu operačných programov najmä prostredníctvom týchto opatrení:
a)
zabezpečenia toho, že systémy riadenia a kontroly operačných programov sú zavedené v súlade s článkami 58 až 62 a fungujú účinne;
b)
prevenciou, zisťovaním a nápravou nezrovnalostí a prípadne vymáhaním neoprávnene vyplatených súm spolu s úrokmi z omeškania. O týchto skutočnostiach, ako aj o priebežnom pokroku správnych a súdnych konaní informujú Komisiu.
2.   Ak sa sumy neoprávnene vyplatené prijímateľovi nedajú vymôcť, členský štát je zodpovedný za vrátenie stratených súm do všeobecného rozpočtu Európskej únie, ak sa zistí, že k strate došlo jeho vinou alebo nedbanlivosťou.“
Článok 80 toho istého nariadenia stanovoval:
„Členské štáty sa presvedčia, že orgány zodpovedné za prevod platieb zabezpečujú, aby prijímatelia dostávali celú sumu verejného príspevku čo najrýchlejšie a v plnej výške. Žiadna suma sa nesmie odpočítať ani zadržať a ani sa nesmie vyberať žiadny ďalší osobitný poplatok alebo iný poplatok s rovnakým účinkom, ktorý by tieto sumy pre prijímateľov znižoval.“
Nariadenie č. 1303/2013
Podľa článku 152 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1303/2013:
„1.   Toto nariadenie nemá vplyv na pokračovanie ani na úpravu vrátane úplného alebo čiastočného zrušenia pomoci schválenej Komisiou na základe nariadenia (ES) č. 1083/2006 alebo akýchkoľvek iných právnych predpisov, ktoré sa uplatňujú na túto pomoc k 31. decembru 2013. Uvedené nariadenie alebo takéto iné uplatniteľné právne predpisy sa po 31. decembri 2013 naďalej uplatňujú na túto pomoc alebo na príslušné operácie až do ich skončenia. Na účely tohto odseku sa pomoc týka operačných programov a veľkých projektov.
2.   Žiadosti o pomoc, predložené alebo schválené na základe nariadenia (ES) č. 1083/2006, zostávajú v platnosti.“
Článok 153 ods. 1 nariadenia č. 1303/2013 stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 152, nariadenie (ES) č. 1083/2006 sa týmto s účinnosťou od 1. januára 2014 zrušuje.“
Nariadenie (EÚ) č. 1305/2013
V článku 88 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1305/2013 zo 17. decembra 2013 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) a o zrušení nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 (
Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 487
) sa stanovuje, že posledné uvedené nariadenie sa ďalej uplatňuje na operácie vykonávané podľa programov schválených Komisiou v rámci uvedeného nariadenia pred 1. januárom 2014.
Nariadenie (EÚ) č. 1306/2013
Podľa článku 11 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 zo 17. decembra 2013 o financovaní, riadení a monitorovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (
Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 549
) platí, že:
„Pokiaľ nie je v práve Únie výslovne stanovené inak, platby súvisiace s financovaním ustanoveným v tomto nariadení sa vyplácajú prijímateľom v plnej výške.“
Článok 34 ods. 1 a 2 nariadenia 1306/2013 stanovuje:
„1.   Rozpočtové prostriedky potrebné na financovanie výdavkov uvedených v článku 5 sú k dispozícii členským štátom vo forme predbežného financovania, priebežných platieb a platieb zostatku, ako je opísané v tomto oddiele.
2.   Kumulovaný súčet predbežného financovania a priebežných platieb neprekročí 95 % príspevku EPFRV na každý program rozvoja vidieka.
…“
Podľa článku 35 ods. 1 tohto nariadenia „Komisia po prijatí rozhodnutia, ktorým schváli program rozvoja vidieka, vyplatí členskému štátu počiatočnú sumu predbežného financovania na celé programové obdobie“. Podľa článku 36 ods. 2 uvedeného nariadenia Komisia vypláca priebežné platby na úhradu výdavkov vynaložených akreditovanými platobnými agentúrami pri vykonávaní programov. Pokiaľ ide o platbu zostatku, v článku 37 ods. 1 a 2 toho istého nariadenia sa spresňuje, že Komisia ho vyplatí po prijatí poslednej výročnej správy o pokroku týkajúcej sa vykonávania programu rozvoja vidieka. Tento článok 37 ods. 2 uvádza, že zostatok sa vyplatí najneskôr šesť mesiacov po tom, čo Komisia uzná informácie a dokumenty uvedené v článku 37 ods. 1 za prijateľné a po schválení poslednej ročnej účtovnej závierky.
Článok 54 nariadenia č. 1306/2013 stanovuje:
„1.   Členské štáty v prípade akýchkoľvek neoprávnených platieb v dôsledku nezrovnalosti alebo nedbanlivosti požiadajú prijímateľa o ich vrátenie do 18 mesiacov po tom, ako platobná agentúra alebo orgán zodpovedný za vymáhanie schválil prípadne dostal správu o kontrole alebo podobný dokument, v ktorom sa uvádza, že došlo k nezrovnalosti. Príslušné sumy sa v čase požiadania o vrátenie platieb zaznamenajú v účtovnej knihe dlžníkov platobnej agentúry.
2.   Ak k vymoženiu nedošlo do štyroch rokov od dátumu žiadosti o vrátenie prostriedkov alebo do ôsmich rokov, ak je vymáhanie predmetom pojednávania vnútroštátneho súdu, znáša 50 % finančných dôsledkov spojených s nevymožením príslušný členský štát a 50 % sa hradí z rozpočtu Únie bez toho, aby bola dotknutá požiadavka, aby príslušný členský štát pokračoval vo vymáhacom konaní v súlade s článkom 58.
Ak sa v rámci vymáhacieho konania správnym alebo súdnym rozhodnutím s konečnou platnosťou určí, že nedošlo k nijakej nezrovnalosti, dotknutý členský štát vykáže fondom finančné zaťaženie, ktoré znášal podľa prvého pododseku, ako výdavok.
Ak však z dôvodu, ktorý nemožno pripísať dotknutému členskému štátu, nemožno finančné prostriedky vymôcť v lehote uvedenej v prvom pododseku a suma, ktorá sa má vymôcť, presahuje 1 milión EUR, môže Komisia na žiadosť členského štátu predĺžiť uvedenú lehotu najviac o polovicu pôvodnej lehoty.
3.   Členský štát sa môže z riadne opodstatnených dôvodov rozhodnúť, že nebude pokračovať vo vymáhaní. Takéto rozhodnutie sa môže prijať iba v týchto prípadoch:
a)
ak súhrn vynaložených nákladov a predpokladaných ďalších nákladov na vymáhanie je vyšší ako vymáhaná suma, táto podmienka sa považuje za splnenú v prípade:
i)
ak suma, ktorá sa má vymôcť od prijímateľa v súvislosti s jednotlivou platbou za režim pomoci alebo podporné opatrenie, bez úrokov nepresahuje 100 EUR; alebo
ii)
ak suma, ktorá sa má vymôcť od prijímateľa v súvislosti s jednotlivou platbou za režim pomoci alebo podporné opatrenie, bez úrokov dosahuje výšku medzi 100 EUR a 150 EUR a dotknutý členský štát uplatňuje vo svojom vnútroštátnom práve na nevymáhanie dlhov voči štátu rovnakú alebo vyššiu sumu, ako je suma, ktorá sa má vymôcť;
b)
ak vymáhanie nie je možné z dôvodu platobnej neschopnosti dlžníka alebo osôb právne zodpovedných za nezrovnalosť, ktorá sa zaznamenala a uznala na základe vnútroštátneho práva.
Keď sa rozhodnutie uvedené v prvom pododseku tohto odseku prijme predtým, ako sa na zostávajúcu sumu začnú vzťahovať pravidlá uvedené v odseku 2, finančné dôsledky vyplývajúce z nevymoženia tejto sumy sa hradia z rozpočtu Únie.
4.   Členské štáty uvedú sumy, ktoré majú znášať podľa odseku 2 tohto článku, v ročnej účtovnej závierke, ktorá sa má zaslať Komisii podľa článku 102 ods. 1 písm. c) bodu iv). Komisia overí, či sa tak stalo, a vykoná všetky potrebné úpravy vykonávacieho aktu uvedeného v článku 51.
5.   Komisia môže za predpokladu, že dodržala postup stanovený v článku 52 ods. 3, prijať vykonávacie akty, ktorými vylúči z financovania Úniou sumy, ktoré sa majú hradiť z rozpočtu Únie, v týchto prípadoch:
a)
ak členský štát nedodržal lehoty uvedené v odseku 1;
b)
ak sa domnieva, že rozhodnutie nepokračovať vo vymáhaní, ktoré prijal členský štát podľa odseku 3, nie je opodstatnené;
c)
ak sa domnieva, že nezrovnalosť alebo nevymoženie vyplývajú z nezrovnalosti alebo nedbanlivosti zo strany správnych orgánov alebo iného oficiálneho orgánu členského štátu.
Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s konzultačným postupom uvedeným v článku 116 ods. 2“
Článok 56 tohto nariadenia znie takto:
„Ak sa zistia nezrovnalosti alebo nedbanlivosť v operáciách alebo programoch súvisiacich s rozvojom vidieka, členské štáty úplne alebo čiastočne zrušia príslušné financovanie Úniou. Členské štáty zohľadňujú povahu a závažnosť zistených nezrovnalostí, ako aj úroveň finančnej straty pre EPFRV.
Zrušené sumy financovania Úniou z EPFRV a vymožené sumy, ako aj súvisiace úroky sa znova pridelia príslušnému programu. Zrušené alebo vymožené finančné prostriedky Únie však môžu členské štáty opätovne použiť iba na operáciu v rámci toho istého programu rozvoja vidieka a pod podmienkou, že sa tieto prostriedky nepridelia na operácie, ktoré boli predmetom finančnej úpravy. Po uzavretí programu rozvoja vidieka členský štát vráti vymožené sumy do rozpočtu Únie.“
Článok 58 ods. 1 písm. e) uvedeného nariadenia stanovuje:
„Členské štáty prijímajú v rámci SPP všetky právne predpisy, regulačné a správne opatrenia, ako aj všetky ďalšie opatrenia potrebné na zabezpečenie účinnej ochrany finančných záujmov Únie, najmä na:
…
e)
vymáhanie neoprávnených platieb a úrokov a podľa potreby na začatie súdneho konania.“
Poľské právo
Podľa článku 61 ustawa z dnia 28 lutego 2003 r. – Prawo upadłościowe (zákon o konkurze z 28. februára 2003) (Dz. U. z roku 2020, č. 60, položka 1228, ďalej len „zákon o konkurze“):
„Odo dňa vyhlásenia konkurzu sa majetok úpadcu stáva konkurznou podstatou, ktorá slúži na vyplatenie jeho veriteľov.“
Podľa článku 63 ods. 1 zákona o konkurze sa do konkurznej podstaty nezahŕňa majetok vylúčený z núteného výkonu exekučných titulov podľa ustanovení ustawa z dnia 17 listopada 1964 r. – Kodeks postępowania cywilnego (Občiansky súdny poriadok zo 17. novembra 1964) (Dz. U. z roku 2020, položka 1575, ďalej len „Občiansky súdny poriadok“).
Článok 70 zákona o konkurze stanovuje:
„Majetok, ktorý nepatrí do majetku úpadcu, je zo súpisu konkurznej podstaty vylúčený.“
Článok 831 ods. 1 bod 2a Občianskeho súdneho poriadku stanovuje:
„Predmetom núteného výkonu exekučného titulu nemôžu byť:
…
(2a) prostriedky z programov financovaných s účasťou fondov uvedených v článku 5 ods. 1 bodoch 2 a 3 ustawa z dnia 27 sierpnia 2009 r. o finansach publicznych [zákon o verejných financiách z 27. augusta 2009] [Dz. U. z roku 2019, položka 869, v znení zmien], vyplatené vo forme záloh, okrem prípadu, keď pohľadávka, ktorá je predmetom vykonávacieho opatrenia, vznikla pri realizácii projektu, na ktorý boli tieto prostriedky určené.“
V článku 5 ods. 1 bodoch 2, 2a a 3 zákona o verejných financiách sa uvádza:
„Za verejné prostriedky sa považujú:
…
(2) finančné prostriedky pochádzajúce z rozpočtu Európskej únie a nenávratné finančné prostriedky vyplatené na základe pomoci poskytnutej členskými štátmi Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO);
(2a) finančné prostriedky uvedené v článku 3b ustawa z dnia 6 grudnia 2006 r. o zasadach prowadzenia polityki rozwoju [zákon o zásadách realizácie politiky rozvoja zo 6. decembra 2006] [Dz. U. z roku 2018, položky 1307 a 1669];
(3) nenávratné finančné prostriedky zo zahraničných zdrojov, okrem tých, ktoré sú uvedené v bode 2.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že obec na základe troch zmlúv o poskytnutí dotácie (ďalej spolu len „zmluvy o poskytnutí dotácie“), ktoré uzavrela s príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, využívala finančné prostriedky, ktoré tieto orgány získali na realizáciu projektov spolufinancovaných z rozpočtu Únie.
Prvá zmluva o poskytnutí dotácie bola uzavretá 26. mája 2014 s cieľom financovať projekt v rámci operačného programu „Inovatívna ekonomika“ na obdobie rokov 2007 – 2013, realizovaného s podporou EFRR. Celkové oprávnené náklady na tento projekt boli 1014473 PLN (približne 210000 eur) a mohli byť spolufinancované z rozpočtu Únie až do výšky 85 %. Z tejto zmluvy vyplýva jednak, že príspevok z verejných zdrojov mal byť poskytnutý vo forme úhrady vzniknutých oprávnených výdavkov a/alebo vo forme záloh, a jednak, že príjemca mal zabezpečiť realizáciu a kontinuitu tohto projektu počas päťročného obdobia stanoveného v článku 57 nariadenia č. 1083/2006 a bol povinný vrátiť finančné prostriedky v určitých situáciách, ako je situácia zneužitia finančných prostriedkov.
Druhá zmluva o poskytnutí dotácie, uzavretá 28. augusta 2014, sa týkala financovania projektu v rámci akcie „Základné služby pre vidiecke hospodárstvo a obyvateľstvo“ v rámci programu rozvoja vidieka na obdobie rokov 2007 – 2013, podporovaného z EPFRV. Obci bola poskytnutá pomoc vo výške 2335084 PLN (približne 480000 eur) do výšky 50 % oprávnených nákladov vynaložených na realizáciu projektu. Tak ako prvá zmluva, aj druhá zmluva ukladala príjemcovi povinnosť vrátiť finančné prostriedky v určitých situáciách a obsahovala ustanovenia zamerané na zabezpečenie kontinuity uvedeného projektu.
Podobné ustanovenia obsahovala aj tretia zmluva o poskytnutí dotácie, uzavretá 8. septembra 2014, ktorá sa týkala financovania projektu v rámci operačného programu „Infraštruktúra a životné prostredie“ na obdobie rokov 2007 – 2013, podporovaného z Kohézneho fondu. Celkové oprávnené náklady na projekt boli 5107639,40 PLN (približne 1000000 eur). Táto suma mala byť príjemcovi vyplatená vo forme záloh, po ktorých mali nasledovať priebežné platby a záverečná platba.
Všetky sumy, ktoré štátne orgány vyplatili obci na základe zmlúv o poskytnutí dotácie, boli uložené na účtoch vedených v banke Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie (Družstevná banka pre remeslá a poľnohospodárstvo, pobočka v meste Wołomin, ďalej len „banka“).
Uznesením z 30. decembra 2015 bol na majetok banky vyhlásený konkurz.
Obec požiadala správcu konkurznej podstaty, aby vylúčil sumy, ktoré táto obec získala v rámci realizácie zmlúv o poskytnutí dotácie zo súpisu konkurznej podstaty banky, ale jej návrh bol uznesením z 18. marca 2016 zamietnutý. Obec následne podala na Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie (Okresný súd mesta Varšava, Poľsko) žalobu, ktorou sa domáhala tohto vylúčenia. Táto žaloba bola zamietnutá rozsudkom z 8. februára 2017. Keďže Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd vo Varšave, Poľsko) rozsudkom zo 7. februára 2018 zamietol odvolanie, ktoré obec podala proti tomuto rozsudku, táto obec sa odvolala na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Tento súd sa pýta na to, ako postupovať vo veci súm uvedených v bode 35 tohto rozsudku. Konkrétne kladie otázku, či je vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej takéto sumy pochádzajúce z rozpočtu Únie nie sú vylúčené zo súpisu konkurznej podstaty banky, v ktorej boli uložené, zlučiteľná s právom Únie, keďže táto právna úprava by mala za následok ohrozenie dosiahnutia cieľov stanovených právnou úpravou Únie.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd v prvom rade konštatuje, že sumy uvedené v bode 35 tohto rozsudku sa na základe ich uloženia na jednom z bežných účtov banky stali majetkom banky a ako také sa legitímne stali súčasťou súpisu konkurznej podstaty banky na účely vyplatenia jej veriteľov.
Je pravda, že Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) konštatoval, že z článku 63 zákona o konkurze, článku 831 ods. 1 Občianskeho súdneho poriadku a článku 5 ods. 1 bodov 2 a 3 zákona o verejných financiách vyplýva, že peňažné sumy pochádzajúce z verejných zdrojov vrátane tých z rozpočtu Únie nemôžu byť predmetom núteného výkonu exekučného titulu. Tieto ustanovenia sa však na konanie vo veci samej nevzťahujú. V poľskej právnej doktríne a judikatúre je totiž ustálené, že vylúčenie stanovené v týchto ustanoveniach sa uplatňuje len vtedy, ak je úpadca príjemcom predmetných finančných prostriedkov. V tomto prípade nebola príjemcom banka, ale obec. Preto podľa súdu si obec mala na to, aby sa vyhla zabaveniu príslušných finančných prostriedkov, ponechať tieto prostriedky bez toho, aby ich vložila do banky, čo však zmluvy o poskytnutí dotácie neumožňovali.
V druhom rade vnútroštátny súd uvádza, že obec dodržala postup stanovený poľským právom, najmä článkom 70 zákona o konkurze, s cieľom dosiahnuť vylúčenie majetku, ktorý podľa tohto správneho orgánu nepatril úpadcovi, zo súpisu konkurznej podstaty. Žaloba, ktorú obec v tejto súvislosti podala, však nebola prijatá z dôvodu, že banka sa stala vlastníkom finančných prostriedkov uložených príjemcom, takže tento článok 70 sa na spor vo veci samej nevzťahuje.
Vzhľadom na vyššie uvedené je obec údajne jedným z veriteľov banky a sumy, ktoré jej boli vyplatené na základe zmlúv o poskytnutí dotácie, predstavujú jej pohľadávky. Aby sa obec mohla pokúsiť získať tieto sumy späť, musí prihlásiť svoju pohľadávku na tieto sumy do súpisu konkurznej podstaty banky. Neexistuje však žiadna záruka, že tento pokus o získanie prostriedkov späť bude úspešný.
Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) zastáva názor, že prípadná nemožnosť vymáhania predmetných súm by predstavovala porušenie článkov 57 a 80 nariadenia č. 1083/2006. Takáto nemožnosť by totiž neumožnila dosiahnuť cieľ sledovaný zmluvami o poskytnutí dotácie, a to spolufinancovať, a tým umožniť realizáciu konkrétnych investičných projektov. Okrem toho, ak by sa tieto sumy nepoužili na účely stanovené v týchto dohodách, porušili by sa tým dohody a príjemca týchto súm by ich musel vrátiť.
Za týchto podmienok Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa [nariadenie č. 1083/2006], konkrétne jeho článok 2 bod 5, články 3 a 4, článok 57 ods. 1 a články 70 a 80, a v súčasnosti platné [nariadenie č. 1303/2013], konkrétne jeho článok 2 bod 15, článok 37 ods. 1, článok 66, článok 67 ods. 1, článok 74 ods. 1 a článok 89 ods. 1, vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá neumožňuje subjektu, ktorý získal finančné prostriedky pochádzajúce z rozpočtu Európskej únie, aby sa pred súdom účinne domáhal vylúčenia týchto prostriedkov zo súpisu konkurznej podstaty, ak boli prostriedky vložené na bankový účet vedený v banke, na ktorej majetok bol neskôr vyhlásený konkurz, alebo vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nevylučuje tieto prostriedky zo súpisu konkurznej podstaty banky nachádzajúcej sa v konkurze?“
O návrhu na skrátené súdne konanie
Vnútroštátny súd požiadal, aby bol tento návrh na začatie prejudiciálneho konania prejednaný v skrátenom súdnom konaní podľa článku 105 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
Na podporu svojej žiadosti sa vnútroštátny súd odvoláva na povahu konkurzného konania a na jeho cieľ, t. j. čo najskôr vyplatiť veriteľov a ukončiť tak konkurzné konanie na majetok banky.
Článok 105 ods. 1 rokovacieho poriadku stanovuje, že predseda Súdneho dvora môže na návrh vnútroštátneho súdu alebo výnimočne i bez návrhu, ak si povaha veci vyžaduje jej prejednanie bez zbytočného odkladu, po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta rozhodnúť, že prejudiciálne konanie prebehne v skrátenom konaní odchylne od ustanovení uvedeného rokovacieho poriadku.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že toto skrátené konanie predstavuje procesný nástroj určený na riešenie mimoriadne naliehavej situácie (rozsudok z 28. apríla 2022, Phoenix Contact,
C‑44/21
,
EU:C:2022:309
, bod
).
V prejednávanej veci rozhodnutím z 9. februára 2021 predseda Súdneho dvora po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta zamietol návrh na prejednanie tejto veci v skrátenom konaní.
V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že pokiaľ ide o cieľ čo najrýchlejšieho vyplatenia veriteľov, a teda rýchleho skončenia konkurzného konania, o ktoré ide vo veci samej, požiadavka na riešenie sporu prebiehajúceho na Súdnom dvore v krátkom čase nemôže vyplývať zo samotnej skutočnosti, že vnútroštátny súd je povinný zabezpečiť rýchle rozhodnutie v spore (rozsudok z 28. apríla 2022, Caruter,
C‑642/20
,
EU:C:2022:308
, bod
).
Na druhej strane v prejednávanej veci vnútroštátny súd iba tvrdil, že použitie skráteného konania bolo odôvodnené „povahou“ konkurzného konania bez toho, aby vysvetlil, ako by táto „povaha“ sama osebe vyžadovala, aby sa predmetná vec prejednala v čo najkratšom čase v zmysle článku 105 ods. 1 rokovacieho poriadku. V každom prípade hospodársky alebo spoločensky citlivá povaha sporu vo veci samej neodôvodňuje nutnosť prejednať túto vec v čo najkratšom čase [pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. marca 2022, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Komplexné krytie zdravotného poistenia),
C‑247/20
,
EU:C:2022:177
, bod
].
O prejudiciálnej otázke
O prípustnosti
Rzecznik Praw Obywatelskich (ombudsman, Poľsko) sa domnieva, že predmetná prejudiciálna otázka je neprípustná z dôvodu, že vnútroštátny orgán zložený z osôb vymenovaných v rozpore s vnútroštátnym právom a právom Únie nemožno označiť za „súd“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
Po prvé takéto porušenia vnútroštátneho práva a práva Únie v rámci postupu vymenovania osôb, ktoré sú členmi vnútroštátneho súdu podľa neho neumožňujú, aby sa tento orgán považoval za orgán spĺňajúci kritérium, podľa ktorého musí byť súd „zriadený zákonom“.
Po druhé ombudsman tvrdí, že posúdenie všetkých právnych a skutkových okolností týkajúcich sa procesu vymenovania osôb uvedených v bode 52 tohto rozsudku neumožňuje vylúčiť všetky oprávnené pochybnosti o nezávislosti a nestrannosti uvedeného orgánu.
Po tretie ombudsman poznamenáva, že jedným z členov senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), ktorý predložil Súdnemu dvoru predmetný návrh na začatie prejudiciálneho konania, je sudca, ktorý ako samosudca Súdnemu dvoru predložil vec, na základe ktorej bol 29. marca 2022 vyhlásený rozsudok Getin Noble Bank (
C‑132/20
,
EU:C:2022:235
), a že pokiaľ ide o túto osobu, už v tejto veci vyjadril pochybnosti o tom, či spĺňa podmienky na to, aby ju bolo možné považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pri posudzovaní, či má dotknutý vnútroštátny orgán povahu „súdneho orgánu“ v zmysle tohto článku 267, čo predstavuje otázku, ktorá spadá výlučne do práva Únie, a tak pri posudzovaní, či je návrh na začatie prejudiciálneho konania prípustný, berie Súdny dvor do úvahy súhrn okolností, akými sú zákonný základ tohto orgánu, jeho trvalosť, záväzný charakter jeho právnych aktov, kontradiktórna povaha jeho konania, uplatňovanie právnych noriem uvedeným orgánom, ako aj jeho nezávislosť (rozsudok z 29. marca 2022, Getin Noble Bank,
C‑132/20
,
EU:C:2022:235
, bod
).
Je nesporné, že Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) ako taký spĺňa požiadavky pripomenuté v predchádzajúcom bode tohto rozsudku. V prejednávanej veci ombudsman skôr kladie otázku, či spĺňajú tieto požiadavky sudcovia, z ktorých sa skladá senát Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), ktorý predložil Súdnemu dvoru predmetnú prejudiciálnu otázku.
Ako však Súdny dvor rozhodol v bode 69 rozsudku z 29. marca 2022, Getin Noble Bank (
C‑132/20
,
EU:C:2022:235
), a z dôvodov uvedených v bodoch 70 a 71 daného rozsudku, pokiaľ návrh na začatie prejudiciálneho konania podal vnútroštátny súd, treba vychádzať z domnienky, že spĺňa požiadavky pripomenuté v bode 56 tohto rozsudku, a to bez ohľadu na jeho konkrétne zloženie.
Je pravda, že domnienku uvedenú v predchádzajúcom bode tohto rozsudku možno vyvrátiť, pokiaľ by právoplatné súdne rozhodnutie vydané vnútroštátnym alebo medzinárodným súdom viedlo ku konštatovaniu, že sudca alebo sudcovia, ktorí tvoria vnútroštátny súd podávajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania, nemajú postavenie nezávislého a nestranného súdu vopred zriadeného zákonom v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 druhým odsekom Charty základných práv Európskej únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2022, Getin Noble Bank,
C‑132/20
,
EU:C:2022:235
, bod
).
Keďže však v prejednávanej veci Súdnemu dvoru ani k okamihu skončenia písomnej časti konania, ani pri prejednávaní veci nebolo oznámené, že bolo vydané takéto právoplatné súdne rozhodnutie týkajúce sa sudcov vnútroštátneho súdu, prípadné vady, ktorými mohol trpieť vnútroštátny postup ich vymenovania, nie sú také, aby mohli spôsobiť neprípustnosť tejto prejudiciálnej otázky.
Treba však zdôrazniť, že domnienka uvedená v bode 58 tohto rozsudku sa uplatňuje výlučne na účely posúdenia prípustnosti návrhov na začatie prejudiciálneho konania v rámci článku 267 ZFEÚ. Nemožno z toho vyvodiť, že podmienky vymenovania sudcov vnútroštátneho súdu nutne umožňujú splnenie záruk prístupu k nezávislému a nestrannému súdu vopred zriadenému zákonom v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ alebo článku 47 Charty základných práv (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2022, Getin Noble Bank,
C‑132/20
,
EU:C:2022:235
, bod
).
Napokon treba spresniť, že iné posúdenie ako to, ktoré vyplýva z bodov 57 až 61 tohto rozsudku, by mohlo byť na mieste za okolností, keď by iné faktory presahujúce rámec osobnej situácie sudcu alebo sudcov, ktorí formálne podali návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, mali vplyv na celkové fungovanie vnútroštátneho súdu, ktorého členmi sú títo sudcovia, a prispievali by tak k ohrozeniu nezávislosti a nestrannosti uvedeného súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2022, Getin Noble Bank,
C‑132/20
,
EU:C:2022:235
, bod
).
Z uvedeného vyplýva, že tento návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O veci samej
Na úvod treba uviesť, že vnútroštátny súd svojou prejudiciálnou otázkou žiada Súdny dvor o podanie výkladu jednak nariadenia č. 1083/2006 a jednak nariadenia č. 1303/2013, ktorým bolo toto nariadenie č. 1083/2006 zrušené a nahradené, a pýta sa, či tieto nariadenia bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej by sumy z rozpočtu Únie, ktoré dostal príjemca programov spolufinancovaných Úniou, nemohli byť v prípade úpadku banky, v ktorej boli uložené, vylúčené zo súpisu konkurznej podstaty tejto banky.
Z informácií, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, však v prvom rade vyplýva, že zatiaľ čo prvá zmluva o poskytnutí dotácie sa týkala projektu podporovaného z EFRR, a tretia zmluva o poskytnutí dotácie sa týkala projektu podporovaného z Kohézneho fondu, ktoré sa tým pádom riadia najmä nariadením č. 1083/2006, zrušeným a nahradeným nariadením č. 1303/2013, druhá zmluva o poskytnutí dotácie sa týka programu rozvoja vidieka, podporovaného z EPFRV, ktorý sa riadi najmä nariadením č. 1698/2005, zrušeným a nahradeným nariadením č. 1305/2013, ako aj nariadením Rady (ES) č. 1290/2005 z 21. júna 2005 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (
Ú. v. EÚ L 209, 2005, s. 1
), zrušeným a nahradeným nariadením č. 1306/2013.
V druhom rade, hoci boli zmluvy o poskytnutí dotácie podpísané po zrušení nariadení č. 1083/2006 a č. 1698/2005, ku ktorému došlo 1. januára 2014, naďalej sa na ne podľa článku 152 nariadenia č. 1303/2013, resp. článku 88 nariadenia č. 1305/2013 vzťahujú ustanovenia nariadení č. 1083/2006 a č. 1698/2005, keďže podľa informácií uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa projekty, ktoré sú predmetom týchto zmlúv, týkajú obdobia rokov 2007 – 2013 a boli schválené na základe nariadení 1083/2006 a č. 1698/2005. Okrem toho, keďže nariadenie č. 1306/2013 neobsahuje prechodné ustanovenie, ako je článok 88 nariadenia č. 1305/2013, a keďže na základe článkov 119 a 121 nariadenia č. 1306/2013 sa nariadenie č. 1290/2005 zrušuje s účinnosťou od 1. januára 2014, aj druhá zmluva o poskytnutí dotácie naďalej podlieha príslušným ustanoveniam nariadenia č. 1306/2013.
Za týchto podmienok sa treba domnievať, že vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa článok 2 bod 5 a články 3, 4, 57, 70 a 80 nariadenia č. 1083/2006, články 11, 54, 56 a 58 nariadenia č. 1306/2013 a článok 2 písm. i), články 3 a 4 a článok 72 ods. 1 nariadenia č. 1698/2005 majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá jednak neumožňuje subjektu, ktorý získal finančné prostriedky v rámci programov spolufinancovaných z rozpočtu Únie, ak boli tieto prostriedky uložené na účet vedený v banke, na majetok ktorej bol následne vyhlásený konkurz, dosiahnuť vylúčenie týchto prostriedkov zo súpisu konkurznej podstaty tejto banky, a jednak nestanovuje vylúčenie týchto prostriedkov z tohto súpisu.
Na úvod treba pripomenúť, že aktíva, ktoré sú vyňaté z rozpočtu Únie a dané k dispozícii členským štátom v rámci štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu, nemožno po ich vyplatení považovať za aktíva Únie podľa článku 1 poslednej vety Protokolu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. mája 2018, Dell’Acqua,
C‑370/16
,
EU:C:2018:344
, bod
).
V tejto súvislosti Súdny dvor na jednej strane už rozhodol, pokiaľ ide o nariadenie č. 1083/2006, že platby z fondov vykonané Komisiou v prospech členských štátov v rámci štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu zahŕňajú prevod aktív z rozpočtu Únie do rozpočtov členských štátov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. mája 2018, Dell’Acqua,
C‑370/16
,
EU:C:2018:344
, bod
).
Na druhej strane z článkov 34 až 37 nariadenia č. 1306/2013 vyplýva, že platby, ktoré Komisia uskutočňuje v rámci programov rozvoja vidieka podporovaných z EPFRV, zahŕňajú aj prevod aktív medzi rozpočtom Únie a rozpočtami členských štátov.
V prejednávanej veci z toho vyplýva, že sumy, ktoré obec získala na základe zmlúv o poskytnutí dotácie a následne uložila v banke, nemožno kvalifikovať ako aktíva Únie v zmysle článku 1 poslednej vety protokolu, ktoré nemôžu byť predmetom žiadneho správneho alebo súdneho donucovacieho opatrenia bez povolenia Súdneho dvora v zmysle tohto ustanovenia.
Okrem toho treba konštatovať, že žiadne z ustanovení uvedených v bode 67 tohto rozsudku neukladá členským štátom povinnosť prijať vnútroštátne ustanovenia, ktoré by umožňovali vylúčenie súm zo súpisu konkurznej podstaty banky len z dôvodu, že tieto sumy boli v tejto banke uložené príjemcom programu spolufinancovaného z rozpočtu Únie.
Po prvé, pokiaľ ide o článok 57 ods. 1 nariadenia č. 1083/2006, ktorého obsah v podstate zodpovedá obsahu článku 72 ods. 1 nariadenia č. 1698/2005, je potrebné uviesť, že zo znenia týchto ustanovení jasne vyplýva, že členský štát alebo riadiaci orgán zabezpečí, že pre spolufinancovanú operáciu sa zachová príspevok z dotknutého fondu iba vtedy, ak v období piatich rokov od jej ukončenia neprejde podstatnou zmenou, ktorá jednak ovplyvní jej povahu alebo podmienky jej vykonávania a jednak je spôsobená zmenou povahy vlastníctva položky infraštruktúry alebo ukončením výrobnej činnosti.
Existencia povinnosti uvedenej v bode 72 tohto rozsudku však nevyplýva z tohto článku 57, ani z článku 72 ods. 1.
Po druhé, pokiaľ ide o článok 70 nariadenia č. 1083/2006, ktorého obsah v podstate zodpovedá obsahu článkov 54, 56 a 58 nariadenia č. 1306/2013, tento článok okrem iného ukladá členským štátom povinnosť uhradiť stratené sumy do všeobecného rozpočtu Únie, ak sa preukáže, že strata bola spôsobená ich vlastnou vinou alebo nedbanlivosťou.
Existencia povinnosti uvedenej v bode 72 tohto rozsudku však nevyplýva zo znenia článku 70 tohto nariadenia, ani zo znenia jeho článkov 54, 56 a 58.
Okrem toho nebolo tvrdené, že by sa Poľská republika dopustila akéhokoľvek pochybenia alebo nedbanlivosti pri riadení alebo kontrole dotknutých operačných programov, ktoré by odôvodňovali prípadné uplatnenie článku 70 uvedeného nariadenia.
Po tretie, pokiaľ ide o článok 80 nariadenia č. 1083/2006, ktorý zodpovedá článku 11 nariadenia č. 1306/2013, hoci zo znenia týchto ustanovení vyplýva, že príjemcovia verejného príspevku ho musia v podstate dostať v celej výške sumy, nič to nemení na tom, že tieto ustanovenia samy osebe neukladajú členským štátom povinnosť uvedenú v bode 72 tohto rozsudku.
V každom prípade zo skutkových zistení vnútroštátneho súdu uvedených v bode 35 tohto rozsudku vyplýva, že dotknuté sumy boli obci skutočne vyplatené vnútroštátnymi orgánmi na základe zmlúv o poskytnutí dotácie.
Po štvrté treba konštatovať, že povinnosť uvedená v článku 72 tohto rozsudku nevyplýva z článkov 3 a 4 nariadenia č. 1083/2006 ani z článkov 3 a 4 nariadenia č. 1698/2005. V týchto článkoch sa len všeobecne stanovujú ciele, nástroje a úlohy fondov uvedených v článku 1 prvom odseku nariadenia č. 1083/2006 a úlohy a ciele EPFRV.
Napokon po piate treba poznamenať, že táto povinnosť nevyplýva ani z článku 2 bodu 5 nariadenia č. 1083/2006, ani z článku 2 písm. i) nariadenia č. 1698/2005, ktoré len definujú pojem „verejné výdavky“.
Je pravda, ako v podstate zdôrazňuje vnútroštátny súd, že prípadná nemožnosť vymáhania dotknutých súm môže v určitých prípadoch brániť dosiahnutiu cieľa sledovaného uplatniteľnou právnou úpravou Únie a môže dokonca viesť k povinnosti príjemcu týchto súm vrátiť ich.
Táto okolnosť však nemôže odôvodniť výklad tejto právnej úpravy spôsobom, ktorý je nezlučiteľný s jej znením. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry nemôže mať výklad ustanovenia práva Únie za následok odstránenie celého potrebného účinku jasného a presného znenia tohto ustanovenia. Ak teda význam ustanovenia práva Únie jednoznačne vyplýva zo znenia samotného ustanovenia, Súdny dvor sa nemôže od tohto výkladu odchýliť (rozsudok z 25. januára 2022, VYSOČINA WIND,
C‑181/20
,
EU:C:2022:51
, bod
).
Nakoniec treba spresniť, že prípadná neexistencia povinnosti uvedenej v bode 72 tohto rozsudku v práve Únie nemá vplyv na možnosť vylúčiť predmetné sumy zo súpisu konkurznej podstaty banky podľa poľského práva.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 2 bod 5 a články 3, 4, 57, 70 a 80 nariadenia č. 1083/2006, články 11, 54, 56 a 58 nariadenia č. 1306/2013 a článok 2 písm. i), články 3 a 4, ako aj článok 72 ods. 1 nariadenia č. 1698/2005 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá jednak neumožňuje subjektu, ktorý získal finančné prostriedky v rámci programov spolufinancovaných z rozpočtu Únie, ak boli tieto prostriedky uložené na účet vedený v banke, na majetok ktorej bol následne vyhlásený konkurz, dosiahnuť vylúčenie týchto prostriedkov zo súpisu konkurznej podstaty tejto banky, a jednak nestanovuje vylúčenie týchto prostriedkov z tohto súpisu.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

Článok 2 bod 5 a články 3, 4, 57, 70 a 80 nariadenia Rady (ES) č. 1083/2006 z 11. júla 2006, ktorým sa ustanovujú všeobecné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde a Kohéznom fonde a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1260/1999, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 423/2012 z 22. mája 2012, články 11, 54, 56 a 58 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 zo 17. decembra 2013 o financovaní, riadení a monitorovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008, ako aj článok 2 písm. i), články 3 a 4 a článok 72 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka

sa majú vykladať v tom zmysle, že:

nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá jednak neumožňuje subjektu, ktorý získal finančné prostriedky v rámci programov spolufinancovaných z rozpočtu Únie, ak boli tieto prostriedky uložené na účet vedený v banke, na majetok ktorej bol následne vyhlásený konkurz, dosiahnuť vylúčenie týchto prostriedkov zo súpisu konkurznej podstaty tejto banky, a jednak nestanovuje vylúčenie týchto prostriedkov z tohto súpisu.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.