CELEX: 62022CJ0282
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Dane
Daň z pridanej hodnoty (DPH)
Smernica 2006/112/ES
Články 14, 15 a 24
Nabíjacie stanice pre elektrické vozidlá
Poskytovanie zariadení na nabíjanie elektrických vozidiel, dodávka potrebnej elektriny, ako aj poskytovanie technickej podpory a IT služieb
Kvalifikácia ako ‚dodanie tovaru‘ alebo ‚poskytovanie služieb‘

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  článku 14  ods. 1 a článku 24  ods. 1  smernice  Rady  2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom  systéme  dane z pridanej  hodnoty  (Ú. v. EÚ L 347,  2006,  s. 1),  zmenenej  smernicou  Rady  2009/162/EÚ z 22. decembra  2009  (Ú. v. EÚ L 10,  2010,  s. 14)  (ďalej  len  „smernica 2006/112“).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  Dyrektor  Krajowej  Informacji  Skarbowej  (riaditeľ  Štátneho  úradu  pre  daňové  informácie,  Poľsko)  (ďalej  len  „daňový  orgán“) a spoločnosťou  P. vo W. vo  veci  návrhu  na  zrušenie  individuálneho  daňového  výkladu  zo  16. mája  2017  (ďalej  len  „individuálny  výklad“).

Právny rámec

Právo

Únie

Smernica 2006/112
Podľa  článku 2  ods. 1  smernice  2006/112:
„[Dani z pridanej  hodnoty  (DPH)]  podliehajú  tieto  transakcie:
a)      dodanie  tovaru  za  protihodnotu  na  území  členského  štátu  zdaniteľnou  osobou,  ktorá  koná  ako  taká;
…
c)      poskytovanie  služieb  za  protihodnotu  na  území  členského  štátu  zdaniteľnou  osobou,  ktorá  koná  ako  taká;
…“
Článok 14  ods. 1  tejto  smernice  stanovuje:
„‚Dodanie  tovaru‘  je  prevod  práva  nakladať s hmotným  majetkom  ako  majiteľ.“
V zmysle  článku 15  ods. 1  uvedenej  smernice:
„Elektrina,  plyn,  teplo  alebo  chlad a podobne  sa  považujú  za  hmotný  majetok.“
Článok 24  ods. 1  tejto  smernice  uvádza:
„Poskytovaním  služieb  je  každá  transakcia,  ktorá  nie  je  dodaním  tovaru.“

Smernica 2014/94/EÚ
Podľa  článku 4  ods. 8  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2014/94/EÚ z 22. októbra  2014 o zavádzaní  infraštruktúry  pre  alternatívne  palivá  (Ú. v. EÚ L 307,  2014,  s. 1):
„Členské  štáty  zabezpečia,  aby  prevádzkovatelia  verejne  prístupných  nabíjacích  staníc  mohli  nakupovať  elektrickú  energiu  od  ktoréhokoľvek  dodávateľa  elektrickej  energie v Únii v súlade s dohodou s dodávateľom.  Prevádzkovatelia  nabíjacích  staníc  majú  povolenie  poskytovať  služby  nabíjania  elektrických  vozidiel  zákazníkom  na  zmluvnom  základe, a to  aj v mene a na  účet  iných  poskytovateľov  služieb.“

Poľské

právo
Článok 7  ods. 1  ustawa o podatku  od  towarów i usług  (zákon o dani z tovarov a služieb) z 11. marca 2004  (Dz.  U.,  č. 54,  položka  535) v znení  uplatniteľnom  na  spor  vo  veci  samej  (ďalej  len  „zákon o DPH“)  stanovuje:
„Za  dodanie  tovaru  uvedené v článku 5  ods. 1  bode 1  sa  považuje  prevod  práva  nakladať s tovarom  ako  vlastník…“
Článok 8  ods. 1  zákona o DPH  stanovuje:
„Poskytovaním  služieb  uvedeným v článku 5  ods. 1  bode 1  sa  rozumie  každé  plnenie v prospech  fyzickej  osoby,  právnickej  osoby  alebo  organizačnej  zložky  bez  právnej  subjektivity,  ktoré  nie  je  dodaním  tovaru v zmysle  článku 7…“

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Spoločnosť  P. vo W. má v úmysle  vykonávať  činnosť  spočívajúcu v inštalácii a prevádzke  verejne  prístupných  nabíjacích  staníc  pre  elektrické  vozidlá.  Tieto  stanice  budú  vybavené  nabíjacími  zariadeniami  nazývanými  „multištandardné“,  ktoré  majú  tak  konektory  rýchleho  nabíjania  na  jednosmerný  prúd,  ako  aj  konektory  pomalého  nabíjania  na  striedavý  prúd.  Štandardná  doba  nabíjania  elektrického  vozidla  na  80 % kapacity  batérie  pomocou  konektorov  rýchleho  nabíjania  je  približne  20  až  30  minút.  Doba  nabíjania  vozidla  pomocou  konektorov  pomalého  nabíjania  je  približne  4  až  6  hodín.
Cena  účtovaná  používateľom  bude  závisieť  najmä  od  času  nabíjania  vyjadreného  buď v hodinách  pri  konektoroch  pomalého  nabíjania,  alebo v minútach  pri  konektoroch  rýchleho  nabíjania,  ako  aj  od  modelu  konektora  zvoleného  dotknutým  používateľom.  Platby  by  sa  mohli  uskutočniť  po  každom  nabíjaní  alebo  na  konci  dohodnutého  fakturačného  obdobia  bez  toho,  aby  bola  vylúčená  možnosť  zaviesť  systém  umožňujúci  platenie  e‑peňaženkou  nabitou  na  určitú  sumu,  prostredníctvom  ktorej  sa  budú  môcť  uskutočňovať  platby  za  nabíjanie  príslušného  elektrického  vozidla.
Plnenie  poskytované  pri  každom  nabíjaní  by v závislosti  od  potrieb  dotknutého  používateľa v zásade  mohlo  zahŕňať  činnosti  spočívajúce:
–        v sprístupnení  nabíjacích  zariadení  vrátane  integrácie  nabíjačky  do  operačného  systému  vozidla,
–        v zabezpečení  toku  elektriny s parametrami  náležite  prispôsobenými  batérii  tohto  vozidla,
–        potrebnej  technickej  podpore.
P. vo W. má  tiež v úmysle  vytvoriť  špecializovanú  platformu,  webovú  stránku  alebo  počítačovú  aplikáciu,  ktoré  umožnia  dotknutému  používateľovi  rezervovať  si  daný  konektor a sledovať  históriu  uskutočnených  transakcií a platieb.
Za  všetky  tieto  služby  by P. vo W. fakturovala  jednotnú  cenu.
P. vo W. požiadala  daňový  orgán o vydanie  individuálneho  výkladu,  ktorým  sa  potvrdilo,  že  plánovaná  činnosť  spočíva v „poskytovaní  služieb“ v zmysle  článku 8  zákona o DPH.
V individuálnom  výklade  daňový  orgán  dospel k záveru,  že  dodávku  elektriny  potrebnej  na  nabitie  elektrického  vozidla  treba  považovať  za  hlavné  plnenie,  zatiaľ  čo  ostatné  služby  ponúkané  spoločnosťou P. vo W. by  sa  mali  považovať  za  vedľajšie. Z toho  vyplýva,  že  sprístupnenie  zariadení  umožňujúcich  rýchle  nabíjanie  elektrických  vozidiel  spoločnosťou P. vo W. by  sa  nemalo  považovať  za  určujúci  prvok  dotknutej  operácie a že  nabíjanie  vozidla  nemá  druhoradý  význam.
Na  základe  žaloby,  ktorú  podala  P. vo W.,  Wojewódzki  Sąd  Administracyjny w Warszawie  (Vojvodský  správny  súd  Varšava,  Poľsko)  rozsudkom  zo  6. júna  2018  individuálny  výklad  zrušil.  Podľa  tohto  súdu  je  hlavným  zámerom  používateľov  nabíjacích  staníc  využívať  zariadenia,  ktoré  im  umožnia  rýchlo a efektívne  nabíjať  ich  vozidlo. Z pohľadu  dotknutého  používateľa  tak  hlavné  plnenie  spočíva v prístupe k nabíjacej  stanici,  ako  aj v nevyhnutnej  integrácii  nabíjačky s operačným  systémom  vozidla.  Cieľom  takejto  operácie  nie  je  ponúkať  elektrinu,  ale  poskytnúť  dotknutým  používateľom  sofistikované  nabíjacie  zariadenia,  ktorými  sú  tieto  nabíjacie  stanice  vybavené.
Podľa  uvedeného  súdu  na  jednej  strane,  ak  by  dotknutí  používatelia  zamýšľali  len  nakúpiť  elektrinu  pre  svoje  elektrické  vozidlá,  využívali  by  na  to  svoju domácu  sieť  alebo  sieť  na  pracovisku  namiesto  využívania  verejných  nabíjacích  staníc.  Dotknutí  používatelia  sa  rozhodli  využívať  tieto  stanice  iba z dôvodu  konektorov  rôznych  štandardov,  ktoré  umožňujú  rýchlejšie a efektívnejšie  nabíjanie  batérií  elektrických  vozidiel.  Na  druhej  strane  cena  nie  je  vypočítavaná v závislosti  od  spotrebovanej  energie.  Za  týchto  podmienok  atraktívnosť  ponuky  nabíjacích  staníc  pre  tieto  vozidlá  vyplýva  hlavne z času  nabíjania a nie z prístupu k elektrine  ako  takej.
Podľa  toho  istého  súdu  sa  poskytovanie  služieb  spoločnosťou P. vo W. odlišuje  od  poskytovania  služieb  čerpacími  stanicami  ponúkajúcimi  tradičné  palivá,  keďže u nabíjacích  staníc  sa  nekladie  dôraz  na  druh  alebo  kvalitu  paliva z dôvodu,  že  sú  rovnaké u každého  dodávateľa,  ale  je  tu  dôležitá  rýchlosť a efektívnosť  nabíjania,  ktorá  závisí  od  vlastností  zariadenia  poskytnutého  dotknutým  používateľom.
Daňový  orgán  podal  proti  rozsudku  Wojewódzki  Sąd  Administracyjny w Warszawie  (Vojvodský  správny  súd  Varšava),  uvedenému v bode 17  tohto  rozsudku,  kasačný  opravný  prostriedok  na  vnútroštátny  súd,  ktorý  podal  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania.  Na  podporu  tohto  opravného  prostriedku  daňový  orgán  uvádza,  že  pokiaľ  ide o odplatné  poskytnutie  nabíjacích  staníc  elektrických  vozidiel,  hlavné  plnenie  spočíva v dodávke  tovaru,  t. j. elektriny.
Podľa  vnútroštátneho  súdu  tri  transakcie,  ktoré  sú  opísané v bode 12  tohto  rozsudku,  spolu  úzko  súvisia, a teda  predstavujú  jedinú  zloženú  transakciu.  Naproti  tomu  zriadenie  špecializovanej  platformy,  webovej  stránky  alebo  počítačovej  aplikácie,  ktoré  by  dotknutému  používateľovi  umožnili  rezervovať  si  daný  konektor,  ako  aj  sledovať  históriu  uskutočnených  transakcií a platieb,  predstavuje  vedľajšie  plnenie,  ktoré  je  súčasťou  tejto  jedinej  zloženej  transakcie a ktorého  cieľom  je  uľahčiť  spotrebiteľom  nabíjanie  ich  vozidiel.
Vzhľadom  na  skutočnosť,  že  prístup k nabíjacím  zariadeniam  ponúkaný  zákazníkom  na  účely  zabezpečenia  toku  elektriny s vhodne  nastavenými  parametrami  prispôsobenými  batérii  vozidla  nie  je  doplnkovým  prvkom k dodávke  elektriny,  vnútroštátny  súd  sa  domnieva,  že  je  potrebné  zistiť  určujúci  prvok  jediného  plnenia,  ktoré  je  opísané v bodoch 12 a 21  tohto  rozsudku. V tejto  súvislosti  tento  súd  spresňuje,  že  podľa  spoločnosti P. vo  W. rozhodnutie  využiť  služby  určitej  nabíjacej  stanice  môže  byť  podmienené  snahou  skrátiť  čas,  ktorý  je  potrebný  na  nabitie  vozidla,  aby  bolo  možné  rýchlo  pokračovať v ceste. Z pohľadu  dotknutého  používateľa  teda  nie  je  určujúca  cena  energie,  ale  prístup k špecializovanej  infraštruktúre,  ktorá  zaručuje  kratší  pobyt  na  nabíjacej  stanici.
V tejto  súvislosti  vnútroštátny  súd  uvádza,  že  použitie  nabíjacích  staníc  nepredstavuje  cieľ  sám  osebe,  ale  je  prostriedkom  na  nabitie  batérie  elektrického  vozidla.  Používatelia  týchto  staníc  si  tak  môžu  vybrať  medzi  rýchlym a pomalým  nabíjaním,  pričom  sa  rozhodujú  nielen v závislosti  od  dĺžky  nabíjania,  ale  aj s prihliadnutím  na  vlastnosti  batérie  ich  vozidla.  Prístup k nabíjaciemu  zariadeniu  je  teda  prostriedkom,  ktorý  umožňuje  za  lepších  podmienok  využívať  dodávku  elektriny,  ktorá  predstavuje  hlavné  plnenie.
Na  jednej  strane  však  skutočnosť,  že  cena  nabíjania  zahŕňa  aj  poplatok  za  parkovanie  vozidla, a na  druhej  strane  odkaz  uvedený v článku 4  ods. 8  smernice  2014/94  na  „služby  nabíjania  elektrických  vozidiel“,  ktoré  poskytujú  prevádzkovatelia  nabíjacích  staníc,  vyvolávajú  pochybnosti  vnútroštátneho  súdu,  pokiaľ  ide o kvalifikáciu  jediného  plnenia  dotknutého  vo  veci  samej  ako  „dodania  tovaru“  alebo  „poskytovania  služieb“ v zmysle  smernice  2006/112.
Za  týchto  podmienok  Naczelny  Sąd  Administracyjny  (Najvyšší  správny  súd,  Poľsko)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  nasledujúcu  prejudiciálnu  otázku:
„Predstavuje  zložené  plnenie  poskytované  na  nabíjacích  staniciach  používateľom  elektrických  vozidiel,  ktoré  zahŕňa:
a)      sprístupnenie  nabíjacích  zariadení  (vrátane  integrácie  nabíjačky  do  operačného  systému  vozidla);
b)      zabezpečenie  toku  elektriny s vhodne  nastavenými  parametrami  do  batérií  elektrického  vozidla;
c)      potrebnú  technickú  podporu  pre  používateľov  vozidiel;
d)      poskytnutie  špeciálnej  platformy,  webovej  stránky  alebo  aplikácie  pre  používateľov,  prostredníctvom  ktorých  si  možno  rezervovať  daný  konektor,  prezerať  históriu  transakcií a uskutočnených  platieb a tiež  používať  tzv.  elektronickú  peňaženku  na  uskutočňovanie  dlhovaných  platieb  za  jednotlivé  nabíjacie  relácie
‚dodanie  tovaru‘ v zmysle  článku 14  ods. 1  smernice  [2006/112]  alebo  ‚poskytovanie  služieb‘ v zmysle  článku 24  ods. 1  tejto  smernice?“

O prejudiciálnej otázke
Svojou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  smernica 2006/112  vykladať v tom  zmysle,  že  „dodanie  tovaru“ v zmysle  článku 14  ods. 1  tejto  smernice  alebo  „poskytovanie  služieb“ v zmysle  článku 24  ods. 1  tejto  smernice  predstavuje  jediné a zložené  plnenie,  ktoré  pozostáva  zo/z:
–        sprístupnenia  nabíjacích  zariadení  pre  elektrické  vozidlám  (vrátane  integrácie  nabíjačky  do  operačného  systému  vozidla),
–        zabezpečenia  toku  elektriny s parametrami  náležite  prispôsobenými  batériám  tohto  vozidla,
–        potrebnej  technickej  podpory  pre  dotknutých  používateľov,
–        poskytnutia  počítačových  aplikácií,  ktoré  umožňujú  dotknutému  používateľovi  rezervovať  si  konektor,  sledovať  históriu  transakcií,  ako  aj  uskutočniť  nákup  kreditov  akumulovaných v e‑peňaženke a použiť  ich  na  zaplatenie  za  nabíjanie.
Treba  uviesť,  že  keď  súbor  prvkov a úkonov  tvorí  jednu  transakciu,  potom  je  opodstatnené  vziať  do  úvahy  všetky  okolnosti,  za  ktorých  sa  predmetná  transakcia  vykonáva, s cieľom  určiť  na  jednej  strane,  či  táto  transakcia  predstavuje  na  účely  DPH  dve  alebo  viaceré  odlišné  plnenia,  alebo  jediné  plnenie, a na  druhej  strane,  či  má  byť v poslednom  uvedenom  prípade  toto  jediné  plnenie  považované  za  „dodanie  tovaru“  alebo  „poskytovanie  služieb“  [pozri  rozsudky z 10. marca 2011,  Bog a i., C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 a C‑502/09,  EU:C:2011:135,  bod 52, a z 25. marca 2021,  Q‑GmbH  (Poistenie  osobitných  rizík), C‑907/19,  EU:C:2021:237,  bod 19,  ako  aj  citovanú  judikatúru].
Predovšetkým,  hoci z článku 1  ods. 2  druhého  pododseku  smernice 2006/112  vyplýva,  že  každá  transakcia  sa  má  obvykle  považovať  za  odlišnú a nezávislú,  transakcia  pozostávajúca z hospodárskeho  hľadiska z jediného  plnenia  nesmie  byť  umelo  členená,  aby  sa  nezmenila  funkčnosť  systému  DPH. V tejto  súvislosti  treba  konštatovať,  že o jediné  plnenie  ide  vtedy,  keď  sú  dva  alebo  viaceré  prvky  alebo  úkony  poskytnuté  zdaniteľnou  osobou  zákazníkovi  tak  úzko  spojené,  že  objektívne  tvoria  jediné  neoddeliteľné hospodárske  plnenie,  ktorého  rozčlenenie  by  bolo  neprirodzené  [pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 10. marca 2011,  Bog a i., C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 a C‑502/09,  EU:C:2011:135,  bod 53, a z 25. marca 2021,  Q‑GmbH  (Poistenie  osobitných  rizík), C‑907/19,  EU:C:2021:237,  bod 20,  ako  aj  citovanú  judikatúru].
Okrem  toho  za  určitých  okolností  viaceré  formálne  odlišné  plnenia,  ktoré  môžu  byť  poskytnuté  oddelene, a tak  osobitne  viesť  buď k zdaneniu,  alebo k oslobodeniu  od  dane,  sa  musia,  ak  nie  sú  nezávislé,  považovať  za jedinú  transakciu  (rozsudok z 2. decembra 2010,  Everything  Everywhere, C‑276/09,  EU:C:2010:730,  bod 23).
O takýto  prípad  ide  najmä  vtedy,  ak  sa  jeden  alebo  viaceré  prvky  musia  považovať  za  hlavné  plnenie,  pričom  iné  prvky  sa  naopak  majú  považovať  za  vedľajšie  plnenie  alebo  viacero  vedľajších  plnení,  na  ktoré  sa  vzťahuje  rovnaký  daňový  režim  ako  na  hlavné  plnenie.  Konkrétne  sa  plnenie  má  považovať  za  vedľajšie  vo  vzťahu k hlavnému  plneniu,  ak  samo  osebe  nie  je  pre  zákazníkov  cieľom,  ale  je  len  prostriedkom  na  lepšie  využitie  hlavného  plnenia  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 10. marca 2011,  Bog a i., C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 a C‑502/09,  EU:C:2011:135,  bod 54, a zo  4. marca 2021,  Frenetikexito, C‑581/19,  EU:C:2021:167,  bod 41).
V rámci  spolupráce  stanovenej  na  základe  článku 267 ZFEÚ  prináleží  vnútroštátnym  súdom  určiť,  či  za  okolností  konkrétneho  prípadu  dotknuté  plnenie  je  jediným  plnením, a v tejto  súvislosti  posúdiť  všetky  skutkové  okolnosti  [pozri  v tomto  zmysle  rozsudky z 10. marca 2011,  Bog a i., C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 a C‑502/09,  EU:C:2011:135,  bod 55, a z 25. marca 2021,  Q‑GmbH  (Poistenie  osobitných  rizík), C‑907/19,  EU:C:2021:237,  body 25 a 26,  ako  aj  citovanú  judikatúru].
Vo  veci  samej  ide o kombináciu  transakcií  spočívajúcich v dodaní  elektriny  na  účely  nabíjania  elektrických  vozidiel a v poskytnutí  rôznych  služieb,  akými  sú  zabezpečenie  prístupu k nabíjacím  staniciam a uľahčenie  ich  používania,  potrebná  technická  podpora a počítačové  aplikácie  umožňujúce  rezerváciu  konektora,  sledovanie  transakcií a uskutočnených  úhrad.  Vnútroštátny  súd  sa  domnieva,  že  predmetné  dodanie a poskytovanie  predstavujú  na  účely  DPH  jediné  plnenie.  Vzhľadom  na  informácie,  ktoré  má  Súdny  dvor k dispozícii,  sa  nezdá,  že  by  táto  kvalifikácia  porušovala  niektoré z kritérií  uvedených v bodoch 27  až  30  tohto  rozsudku.
Pokiaľ  ide o pojem  „dodanie  tovaru“ v zmysle  smernice  2006/112,  článok 14  ods. 1  tejto  smernice  stanovuje,  že  dodaním  tovaru  je  prevod  práva  nakladať s hmotným  majetkom  ako  majiteľ.  Tento  pojem  zahŕňa  každý  prevod  hmotného  majetku  jednou  stranou,  ktorá  splnomocní  druhú  stranu  fakticky s ním  nakladať,  akoby  bola  jeho  vlastníkom  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 10. marca 2011,  Bog a i., C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 a C‑502/09,  EU:C:2011:135,  bod 59, a z 23. apríla 2020,  Herst, C‑401/18,  EU:C:2020:295,  bod 36,  ako  aj  citovanú  judikatúru).  Navyše  podľa  článku 15  ods. 1  tejto  smernice  sa  elektrina  považuje  za  hmotný  majetok.
Pokiaľ  ide o pojem  „poskytovanie  služieb“ v zmysle  smernice 2006/112, z článku 24  ods. 1  tejto  smernice  vyplýva,  že  sa  vzťahuje  na  každú  transakciu,  ktorá  nie  je  „dodaním  tovaru“ v zmysle  článku 14  tejto  smernice.
Na  účely  určenia,  či  sa  má  jediné  zložené  plnenie, o aké  ide  vo  veci  samej,  kvalifikovať  ako  „dodanie  tovaru“  alebo  „poskytovanie  služieb“ v zmysle  uvedenej  smernice,  treba  zohľadniť  všetky  okolnosti,  za  ktorých  sa  predmetné  plnenie  vykonáva,  aby  bolo  možné  nájsť a identifikovať  charakteristické a prevažujúce  prvky.  Predmetné  prvky  sa  musia  určiť z pohľadu  priemerného  používateľa  nabíjacích  staníc a v rámci  celkového  posúdenia  zohľadniť  nielen  kvantitatívnu,  ale  aj  kvalitatívnu  relevantnosť  prvkov poskytovania  služieb  vo  vzťahu k prvkom,  ktoré  sa  týkajú  dodania  tovaru  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 10. marca 2011,  Bog a i., C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 a C‑502/09,  EU:C:2011:135,  body 61 a 62,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
Na  jednej  strane  odkaz  uvedený v článku 4  ods. 8  smernice  2014/94  na  „služby  nabíjania  elektrických  vozidiel“  nepredurčuje  kvalifikáciu  transakcie, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  ako  „dodania  tovaru“  alebo  „poskytnutia  služieb“ v zmysle  smernice  2006/112.  Podľa  článku 1  smernice  2014/94  je  totiž  jej  cieľom  stanoviť  minimálne  požiadavky  na  výstavbu  infraštruktúry  pre  alternatívne  palivá  vrátane  nabíjacích  staníc  pre  elektrické  vozidlá.  Jej  cieľom  teda  nie  je  stanoviť  pravidlo  upravujúce  zaobchádzanie s dodávkami  alternatívneho  paliva z hľadiska  DPH.
Na  druhej  strane  vzhľadom  na  to,  že  predaj  tovaru  je  vždy  spojený s minimálnym  poskytovaním  služieb,  pri  posúdení  podielu  poskytovania  služieb  na  celkovom  jedinom  plnení  zahŕňajúcom  tiež  dodávku  tohto  tovaru  možno  zohľadniť  len  tie  služby,  ktoré  sa  líšia  od  služieb,  ktoré  sú  nevyhnutne  spojené s predajom  uvedeného  tovaru  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 10. marca 2011,  Bog a i., C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 a C‑502/09,  EU:C:2011:135,  bod 63, a z 22. apríla 2021,  Dyrektor  Izby  Administracji  Skarbowej w Katowicach, C‑703/19,  EU:C:2021:314,  bod 50).
V tejto  súvislosti  po  prvé  transakcia  spočívajúca v zabezpečení  toku  elektriny  do  batérie  elektrického  vozidla  predstavuje  dodanie  tovaru,  keďže  táto  transakcia  oprávňuje  používateľa  nabíjacej  stanice  spotrebúvať  na  účely  pohonu  svojho  vozidla  prevádzanú  elektrinu,  ktorá  sa  podľa  článku 15  ods. 1  smernice  2006/112  považuje  za  hmotný  majetok.
Po  druhé  takéto  zásobovanie  batérie  elektrického  vozidla  elektrinou  predpokladá  použitie  vhodného  nabíjacieho  zariadenia,  ktoré  umožňuje  integráciu  nabíjačky s operačným  systémom  vozidla. V dôsledku  toho  poskytnutie  prístupu k tomuto  zariadeniu  predstavuje  minimálne  poskytovanie  služieb,  ktoré  je  nevyhnutne  spojené s dodávkou  elektriny, a z tohto  dôvodu  ho  nemožno  zohľadniť  pri  posudzovaní  podielu  poskytovania  služieb  na  celkovej  zloženej  transakcii,  ktorá  zahŕňa  aj  túto  dodávku  elektriny.
Po  tretie  technická  podpora,  ktorá  môže  byť  potrebná  pre  dotknutých  používateľov,  nie  je  sama  osebe  cieľom,  ale  je  prostriedkom k tomu,  aby  sa  lepšie  využila  dodávka  elektriny,  ktorá  je  potrebná  na  pohon  elektrického  vozidla.  Predstavuje  teda  vedľajšie  plnenie  vo  vzťahu k tejto  dodávke  elektriny.
Tak  je  to  aj v prípade  sprístupnenia  počítačových  aplikácií  umožňujúcich  dotknutému  používateľovi  rezervovať  si  konektor,  sledovať  históriu  transakcií a kúpiť  si  kredity  na  účely  platieb  za  nabíjanie.  Takéto  služby  tomuto  používateľovi  totiž  ponúkajú  určité  dodatočné  praktické  výhody,  ktorých  jediným  cieľom  je  zlepšiť  prenos  elektriny,  ktorá  je  potrebná  na  nabíjanie  jeho  vozidla, a ponúknuť  mu  prehľad  transakcií  uskutočnených v minulosti.
Z toho  vyplýva,  že  prenos  elektriny  je v zásade  charakteristickým a prevažujúcim  prvkom  jediného a zloženého  plnenia,  na  ktoré  sa  vnútroštátny  súd  pýta  Súdneho  dvora.
Tento  záver  nie  je  spochybnený  okolnosťou  uvádzanou  týmto  súdom,  podľa  ktorej  pri  výpočte  sumy  účtovanej  za  nabíjanie  elektrického  vozidla  možno  zohľadniť  nielen  množstvo  odobratej  elektriny,  ale  aj  poplatok  za  čas  odstávky  vozidla  počas  tohto  nabíjania.  To  znamená,  že  jednotková  cena  dodaného  tovaru,  t. j. elektriny,  pozostáva  nielen z ceny  elektriny  ako  takej,  ale  aj z času  používania  zariadení  poskytnutých  dotknutým  používateľom.
Záver  uvedený v bode 42  tohto  rozsudku  nie  je  spochybnený  ani v prípade,  keď  dotknutý  prevádzkovateľ  účtuje  cenu  len  na  základe  dĺžky  nabíjania.  Vzhľadom  na  skutočnosť,  že  množstvo  dodanej  elektriny  závisí  od  výkonu  preneseného  počas  obdobia  tohto  prenosu,  takýto  výpočet  tiež  odráža  jednotkovú  cenu  tejto  elektriny.
Podobne  samotná  skutočnosť,  že  jednotková  cena  rýchleho  nabíjania  jednosmerným  prúdom  je  mierne  vyššia  než  cena  pomalého  nabíjania  striedavým  prúdom,  nepostačuje  na  to,  aby  sa  rýchlosť a účinnosť  tohto  nabíjania z pohľadu  dotknutého  používateľa  stala  charakteristickým a prevažujúcim  prvkom  dotknutej  operácie.
Vzhľadom  na  všetky  predchádzajúce  úvahy  treba  na  položenú  otázku  odpovedať  tak,  že  smernica  2006/112  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  „dodaním  tovaru“ v zmysle  článku 14  ods. 1  tejto  smernice  je  jediné a zložené  plnenie,  ktoré  pozostáva  zo/z:
–        sprístupnenia  nabíjacích  zariadení  pre  elektrické  vozidlá  (vrátane  integrácie  nabíjačky  do  operačného  systému  vozidla),
–        zabezpečenia  toku  elektriny s parametrami  náležite  prispôsobenými  batériám  tohto  vozidla,
–        potrebnej  technickej  podpory  pre  dotknutých  používateľov  a
–        poskytnutia  počítačových  aplikácií,  ktoré  umožňujú  dotknutému  používateľovi  rezervovať  si  konektor,  sledovať  históriu  transakcií,  ako  aj  uskutočniť  nákup  kreditov  akumulovaných v e‑peňaženke a použiť  ich  na  zaplatenie  za  nabíjanie.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (desiata  komora)  rozhodol  takto:
Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenená smernicou Rady 2009/162/EÚ z 22. decembra 2009,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
„dodaním tovaru“ v zmysle článku 14 ods. 1 tejto smernice je jediné a zložené plnenie, ktoré pozostáva zo/z:
–
sprístupnenia nabíjacích zariadení pre elektrické vozidlá (vrátane integrácie nabíjačky do operačného systému vozidla),
–
zabezpečenia toku elektriny s parametrami náležite prispôsobenými batériám tohto vozidla,
–
potrebnej technickej podpory pre dotknutých používateľov a
–
poskytnutia počítačových aplikácií, ktoré umožňujú dotknutému používateľovi rezervovať si konektor, sledovať históriu transakcií, ako aj uskutočniť nákup kreditov akumulovaných v e
‑
peňaženke a použiť ich na zaplatenie za nabíjanie.
Podpisy
*
Jazyk konania: poľština.