CELEX: 62019CJ0845
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās
Direktīva 2014/42/ES
Nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšana un konfiskācija Eiropas Savienībā
Piemērošanas joma
Nelikumīgi iegūtu aktīvu konfiskācija
Ekonomisks ieguvums no noziedzīga nodarījuma, par kuru nav ticis pasludināts notiesājošs spriedums
4. pants
Konfiskācija
5. pants
Paplašinātā konfiskācija
6. pants
Aktīvu konfiskācija, ko piemēro trešai personai
Nosacījumi
Iespējamai trešai personai piederošas naudas summas konfiskācija
Trešā persona, kurai nav tiesību piedalīties konfiskācijas procedūrā
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā (
OV 2014, L 127, 39. lpp.
) 2. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu.
Šie lūgumi tika iesniegti saistībā ar kriminālprocesiem pret DR (C‑845/19) un TS (C‑863/19) (turpmāk tekstā abas kopā – “attiecīgās personas”) par tādu naudas summu konfiskācijas rīkojumiem pēc viņu notiesāšanas par narkotisko vielu glabāšanu to realizācijas nolūkā, par kurām attiecīgās personas apgalvo, ka tās pieder trešām personām.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Pamatlēmums 2004/757/TI
Padomes Pamatlēmuma 2004/757/TI (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimālos noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā (
OV 2004, L 335, 8. lpp.
), 2. pantā “Noziegumi, kas saistīti ar narkotisko vielu un prekursoru tirdzniecību” ir paredzēts:
“1.   Ikviena dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka ir paredzēts sods par turpmāk norādītajām ar nodomu veiktajām darbībām, ja tās ir neatļautas:
a)
narkotisko vielu ražošana, izgatavošana, ekstrakcija, sagatavošana, piedāvāšana, piedāvāšana pārdošanai, izplatīšana, pārdošana, piegāde ar jebkādiem noteikumiem, starpniecība, nosūtīšana, nosūtīšana tranzītā, pārvadāšana, imports vai eksports;
[..]
c)
narkotisko vielu glabāšana vai iegāde ar nolūku veikt kādu no a) apakšpunktā uzskaitītajām darbībām;
[..].”
Saskaņā ar minētā pamatlēmuma 4. panta 2. punkta b) apakšpunktu:
“Ikviena dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka ikvienā no turpmāk norādītajiem gadījumiem par 2. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajiem likumpārkāpumiem ir paredzēts kriminālsods, kas paredz brīvības atņemšanu uz laiku no vismaz 5 līdz 10 gadiem:
[..]
b)
likumpārkāpums ir vai nu saistīts ar tādām narkotiskajām vielām, kas nodara vislielāko kaitējumu veselībai, vai arī tā sekas ir būtisks kaitējums vairāku personu veselībai.”
Direktīva 2014/42
Saskaņā ar Direktīvas 2014/42 11., 19.–21., 33. un 38. apsvērumu:
(11)
Ir jāprecizē pašreizējais jēdziens “noziedzīgi iegūti līdzekļi”, iekļaujot līdzekļus, kas iegūti tieši, veicot noziedzīgu darbību, un visus netiešos labumus, tostarp tieši noziedzīgi iegūtu līdzekļu vēlāku atkārtotu ieguldīšanu vai pārveidošanu. Tādējādi noziedzīgi iegūti līdzekļi var iekļaut jebkuru īpašumu, tostarp tādu, kas ir bijis pilnībā vai daļēji pārveidots vai pārvērsts par citu īpašumu, un tādu, kas ir bijis apvienots ar īpašumu, kas iegūts no likumīgiem avotiem, līdz pat apvienoto noziedzīgi iegūto līdzekļu novērtētajai vērtībai. Tie var iekļaut arī ieņēmumus vai citus labumus, kas izriet no noziedzīgi iegūtiem līdzekļiem vai no īpašuma, kurā vai ar kuru minētie līdzekļi ir pārveidoti vai pārvērsti vai ar kuru tie ir apvienoti.
[..]
(19)
Noziedzīgas grupas iesaistās dažādās noziedzīgās darbībās. Lai efektīvi vērstos pret organizētām noziedzīgām darbībām, var būt situācijas, kad jāpanāk, lai pēc notiesājoša sprieduma krimināllietā tiktu konfiscēts ne tikai tāds īpašums, kas saistīts ar konkrētu noziegumu, bet arī papildu īpašums, ko tiesa atzīst par citu noziegumu izdarīšanas rezultātā noziedzīgi iegūtu līdzekli. Šo pieeju dēvē par paplašinātu konfiskāciju. [..]
(20)
Nosakot to, vai noziedzīga nodarījuma rezultātā tiek gūts ekonomisks labums, dalībvalstis var ņemt vērā
modus operandi
, piemēram, ja nodarījuma apstākļi ir tādi, ka tas veikts saistībā ar organizētu noziedzību vai ar nodomu radīt regulāru peļņu noziedzīgu nodarījumu rezultātā. Tomēr kopumā tam nevajadzētu skart iespēju izmantot paplašinātu konfiskāciju.
(21)
Paplašinātai konfiskācijai vajadzētu būt iespējamai, ja tiesa ir pārliecināta, ka attiecīgais īpašums ir gūts no noziedzīgas darbības. Tas nenozīmē, ka ir jāpierāda, ka attiecīgais īpašums ir gūts no noziedzīgas darbības. Dalībvalstis var paredzēt, ka, piemēram, varētu būt pietiekami, ja tiesa, izvērtējot iespējamību, uzskata vai pamatoti pieņem, ka ir daudz lielākas iespējas, ka attiecīgais īpašums ir drīzāk gūts no noziedzīgas darbības nekā no citām darbībām. Šajā sakarā tiesai ir jāņem vērā lietas konkrētie apstākļi, tostarp fakti un pieejamie pierādījumi, pamatojoties uz kuriem varētu pieņemt lēmumu par paplašinātu konfiskāciju. Tas, ka personas īpašums nav samērīgs ar personas likumīgajiem ienākumiem, varētu būt viens no faktiem, ar ko pamato tiesas secinājumu, ka īpašums ir iegūts noziedzīgā veidā. Dalībvalstis varētu arī noteikt prasību attiecībā uz konkrētu laikposmu, kurā iegūto īpašumu varētu uzskatīt par iegūtu noziedzīgā veidā.
[..]
(33)
Šī direktīva būtiski ietekmē personu tiesības – ne tikai aizdomās turēto vai apsūdzēto personu, bet arī tādu trešo personu tiesības, kurām netiek piemērota kriminālvajāšana. Tādēļ ir jāparedz konkrēti aizsardzības pasākumi un tiesiskās aizsardzības līdzekļi, lai šīs direktīvas īstenošanas gaitā nodrošinātu šo personu pamattiesību saglabāšanu. Tas ietver to trešo personu tiesības tikt uzklausītām, kas apgalvo, ka ir attiecīgā īpašuma īpašnieki, vai kas apgalvo, ka tām ir cita veida īpašuma tiesības (“reālas tiesības”, “
ius in re
”), piemēram, lietojuma tiesības. Iesaldēšanas rīkojums iesaistītajai personai būtu jāpaziņo, cik drīz vien iespējams pēc lēmuma pieņemšanas. Tomēr izmeklēšanas vajadzību dēļ kompetentās iestādes var atlikt šādu rīkojumu paziņošanu iesaistītajai personai.
[..]
(38)
Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti [Hartā] un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā [kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī], kā tas interpretēts Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā. Šī direktīva būtu jāīsteno saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem. Šai direktīvai nebūtu jāskar valsts tiesību akti attiecībā uz juridisko palīdzību, un tā nerada pienākumus dalībvalstu juridiskās palīdzības sistēmām, kuri būtu jāpiemēro saskaņā ar [H]artu un [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju].”
Direktīvas 2014/42 1. pantā “Priekšmets” ir paredzēts:
“1.   Šajā direktīvā ir noteikts noteikumu minimums, kas attiecas uz īpašuma iesaldēšanu, ņemot vērā tā iespējamu vēlāku konfiskāciju, un uz īpašuma konfiskāciju krimināllietās.
2.   Šī direktīva neskar procedūras, ko dalībvalstis var izmantot, lai attiecīgo īpašumu konfiscētu.”
Šīs direktīvas 2. pantā “Definīcijas” ir noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“noziedzīgi iegūti līdzekļi” ir jebkāds ekonomisks ieguvums, kas tieši vai netieši gūts, izdarot noziedzīgu nodarījumu; tas var būt jebkāda veida īpašums un ietver tiešu noziedzīgi iegūtu līdzekļu turpmāku atkārtotu ieguldīšanu vai pārveidošanu un jebkādus vērtīgus labumus;
2)
“īpašums” ir jebkāds īpašums neatkarīgi no tā, vai tā ir ķermeniska vai bezķermeniska, kustama vai nekustama manta, un juridiski dokumenti vai instrumenti, kas apliecina īpašumtiesības uz šo mantu vai cita veida tiesības uz to;
[..]
4)
“konfiskācija” ir īpašuma galīga atņemšana, ko tiesa norīkojusi saistībā ar noziedzīgu nodarījumu;
[..].”
Minētās direktīvas 3. pantā “Darbības joma” ir paredzēts:
“Šo direktīvu piemēro noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas:
[..]
g)
Padomes Pamatlēmums [2004/757];
[..].”
Direktīvas 2014/42 4. panta “Konfiskācija” 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, kuri ļauj pilnībā vai daļēji konfiscēt nozieguma rīkus un noziedzīgi iegūtus līdzekļus vai īpašumu, kura vērtība atbilst šādu nozieguma rīku vai noziedzīgi iegūtu līdzekļu vērtībai, ņemot vērā galīgu notiesājošu spriedumu par noziedzīgu nodarījumu, kas var tikt pieņemts arī
in absentia
tiesas procesā.”
Šīs direktīvas 5. pantā “Paplašinātā konfiskācija” ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis pieņem nepieciešamos pasākumus, kuri ļauj pilnībā vai daļēji konfiscēt īpašumu, kas pieder personai, kura notiesāta par tādu noziedzīgu nodarījumu, kas var būt par pamatu ekonomiska labuma [ieguvuma] tiešai vai netiešai ieguvei, ja tiesa, pamatojoties uz lietas apstākļiem, tostarp konkrētiem faktiem un pieejamiem pierādījumiem, piemēram, ka attiecīgā īpašuma vērtība nav samērīga ar notiesātās personas likumīgiem ienākumiem, ir pārliecināta, ka attiecīgais īpašums ir iegūts noziedzīgā veidā.
2.   Šā panta 1. punkta nozīmē jēdziens “noziedzīgs nodarījums” ietver vismaz šādus elementus:
[..]
e)
noziedzīgs nodarījums, kas ir sodāms saskaņā ar attiecīgo 3. pantā minēto instrumentu vai gadījumā, ja attiecīgajā instrumentā nav noteikta soda robeža, saskaņā ar atbilstīgo valsts tiesību aktu, sodot ar brīvības atņemšanu, kuras maksimālais ilgums ir vismaz četri gadi.”
Minētās direktīvas 6. pantā “Konfiskācija, ko piemēro trešai personai” ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, kas ļauj konfiscēt tādus noziedzīgi iegūtus līdzekļus vai citu īpašumu, kura vērtība atbilst noziedzīgi iegūto līdzekļu vērtībai, kurus aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir tieši vai netieši nodevusi trešām personām vai kurus trešās personas ir ieguvušas no aizdomās turētās vai apsūdzētās personas, vismaz tad, ja minētās trešās personas zināja vai tām vajadzēja zināt, ka nodošanas vai iegādes mērķis bija izvairīties no konfiskācijas, pamatojoties uz konkrētiem faktiem un apstākļiem, tostarp to, ka nodošana vai iegūšana ir notikusi bez maksas vai apmaiņā pret summu, kas ir būtiski zemāka par tirgus vērtību.
2.   Šā panta 1. punkts neskar
bona fide
trešo personu tiesības.”
Šīs pašas direktīvas 8. pantā “Aizsargpasākumi” ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus ar mērķi nodrošināt personām, kuras skar šajā direktīvā noteiktie pasākumi, tiesības uz efektīviem aizsardzības līdzekļiem un taisnīgu tiesu, lai saglabātu šo personu tiesības.
[..]
6.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ikviens konfiskācijas rīkojums tiek pamatots un ka rīkojums tiek paziņots iesaistītajai personai. Dalībvalstis nodrošina personai, pret kuru tiek vērsta konfiskācija, efektīvu iespēju pārsūdzēt tiesā konfiskācijas rīkojumu.
7.   Neskarot [Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (
OV 2012, L 142, 1. lpp.
), un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm (
OV 2013, L 294, 1. lpp.
)], personām, kuru īpašumu skar konfiskācijas rīkojums, ir tiesības uz piekļuvi advokātam visas konfiskācijas procedūras laikā saistībā ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu un nozieguma rīku noteikšanu, tādējādi nodrošinot, ka tiek saglabātas attiecīgo personu tiesības. Attiecīgās personas informē par minētajām tiesībām.
8.   Direktīvas 5. pantā minēto procedūru gadījumā attiecīgajai personai ir efektīva iespēja pārsūdzēt lietas apstākļus, tostarp konkrētus faktus un pieejamos pierādījumus, uz kuru pamata attiecīgo īpašumu uzskata par īpašumu, kas iegūts no noziedzīgas darbības.
9.   Trešās personas ir tiesīgas pretendēt uz īpašuma tiesībām vai citām ar īpašumu saistītām tiesībām, tostarp 6. pantā minētajos gadījumos.
[..]”
Bulgārijas tiesību akti
NK
Nakazatelen kodeks
(Kriminālkodekss; turpmāk tekstā – “
NK
”) 53. pantā ir noteikts:
“(1)   Neatkarīgi no kriminālatbildības par labu valstij konfiscē:
a)
priekšmetus, kas pieder vainīgajai personai un kas ir paredzēti vai ir izmantoti tīšu noziedzīgu nodarījumu izdarīšanai; ja priekšmetu nav vai tie ir tikuši atsavināti, norīko to vērtības ekvivalenta konfiskāciju;
b)
priekšmetus, kas pieder vainīgajai personai un kas ir bijuši tīša noziedzīga nodarījuma priekšmets, ja tas
expressis verbis
ir paredzēts šī kodeksa sevišķajā daļā.
(2)   Valsts labā papildus konfiscē:
a)
priekšmetus, kas ir noziedzīga nodarījuma priekšmets vai nozieguma rīki, kuru glabāšana ir aizliegta, un
b)
izdarot noziedzīgu nodarījumu, tieši vai netieši noziedzīgi iegūtus līdzekļus, ja tie nav jāatdod vai jāatjauno; ja noziedzīgi iegūtu līdzekļu nav vai tie tikuši atsavināti, norīko to vērtības ekvivalenta konfiskāciju.
(3)   Šā panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē:
1.
“tieši noziedzīgi iegūti līdzekļi” ir jebkāds ekonomisks ieguvums, kas ir iestājies kā noziedzīga nodarījuma tiešas sekas;
2.
“netieši noziedzīgi iegūti līdzekļi” ir jebkāds ekonomisks ieguvums, kas ir iestājies kā rīcības ar tieši noziedzīgi iegūtiem līdzekļiem rezultāts, kā arī jebkāds īpašums, kas ir gūts no sekojošas pilnīgas vai daļējas tieši noziedzīgi iegūtu līdzekļu pārvēršanas, tostarp, ja tas ir ticis apvienots ar īpašumu, kam ir likumīga izcelsme; konfiskācijai ir pakļauts īpašums līdz iekļauto tieši iegūtu noziedzīgu līdzekļu vērtībai, ieskaitot kapitāla pieaugumu, kas ir tieši saistīts ar rīcību ar tieši noziedzīgi iegūtiem līdzekļiem vai to pārvēršanu un tieši noziedzīgi iegūtu līdzekļu ieguldīšanu īpašumā.”
NK
354.a pantā ir noteikts:
“(1)   Par narkotisko vielu vai līdzīgu vielu ražošanu, pārstrādāšanu, iegādāšanos vai glabāšanu realizācijas nolūkā vai narkotisko vielu vai līdzīgu vielu realizēšanu bez attiecīgas atļaujas sevišķi bīstamu narkotisko vielu vai līdzīgu vielu gadījumā soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no diviem līdz astoņiem gadiem un naudas sodu no [5000 līdz 20000 Bulgārijas levu (BGN) (aptuveni 2500 līdz 10000 EUR)] un bīstamu narkotisko vielu vai līdzīgu vielu gadījumā soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz sešiem gadiem un ar naudas sodu no [2000 BGN līdz 10000 BGN (aptuveni 1000 EUR līdz 5000 EUR)]. [..]
[..]
(3)   Par narkotisko vielu vai līdzīgu vielu iegādāšanos vai glabāšanu bez attiecīgas atļaujas soda šādi:
1.
attiecībā uz sevišķi bīstamām narkotiskām vielām vai līdzīgām vielām – ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz sešiem gadiem un ar naudas sodu no [2000 BGN līdz 10000 BGN];
2.
attiecībā uz bīstamām narkotiskām vielām vai līdzīgām vielām – ar brīvības atņemšanu uz laiku līdz pieciem gadiem un naudas sodu no [1000 BGN līdz 5000 BGN (aptuveni 500 EUR līdz 2500 EUR)].
[..]”
NPK
Nakazatelno‑protsesualen kodeks
(Kriminālprocesa kodekss, turpmāk tekstā – “
NPK
”) 306. panta 1. punkta 1. apakšpunktā ir paredzēts:
“(1)   Par šādiem jautājumiem tiesa var lemt, arī pieņemot nolēmumu:
1.
par kopēja soda noteikšanu saskaņā ar [
NK
] 25. un 27. pantu, kā arī par 53. panta piemērošanu.
[..]”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
2019. gada 21. februārī Varnas pilsētā (Bulgārija) DR un TS glabāšanā bez atļaujas un realizācijas nolūkā atradās sevišķi bīstamas narkotiskās vielas. Viņi tika notiesāti par šo noziedzīgo nodarījumu saskaņā ar NK 354.a pantu, un viņiem tika piespriests attiecīgi brīvības atņemšanas sods uz vienu gadu, kā arī naudas sods 2500 BGN (aptuveni 1250 EUR), un brīvības atņemšanas sods uz diviem gadiem ar nosacītu sodu uz četriem gadiem, kā arī naudas sods 5000 BGN (aptuveni 2500 EUR).
Kratīšanā dzīvoklī, kurā DR dzīvoja kopā ar savu māti un vecvecākiem, kā arī viņa automašīnas pārmeklēšanā, ko veica kompetentās iestādes saistībā ar pirmstiesas izmeklēšanu, pēdējās minētās atrada naudas summu 4447,06 BGN (aptuveni 2200 EUR).
Kratīšanā dzīvoklī, kurā TS dzīvoja kopā ar savu māti, kas arī notika pirmstiesas izmeklēšanas laikā, minētās iestādes atrada naudas summu 9324,25 BGN (aptuveni 4800 EUR).
Pēc attiecīgo personu notiesāšanas krimināllietā
Okrazhna prokuratura – Varna
(Varnas apgabala prokuratūra, Bulgārija, turpmāk tekstā – “prokuratūra”) prasīja
Okrazhen sad Varna
(Varnas apgalbaltiesa, Bulgārija), pirmās instances tiesai, konfiscēt šīs naudas summas par labu valstij saskaņā ar
NPK
306. panta 1. punkta 1. apakšpunktu. Pirmās instances tiesa šo prokuratūras prasību izskatīja atklātā tiesas sēdē, kurā piedalījās attiecīgās personas un divi viņu advokāti.
Šajā tiesā DR paziņoja, ka šī sprieduma 17. punktā minētā naudas summa piederot viņa vecaimātei, kas to bija saņēmusi kā bankas aizdevumu. Turklāt viņš iesniedza rakstveida pierādījumu tam, ka 2018. gada decembrī viņa no sava bankas konta bija izņēmusi summu 7000,06 BGN (aptuveni 3500 EUR). DR vecāmāte nepiedalījās tiesvedībā pirmajā instancē, jo Bulgārijas tiesības viņai neļauj tajā piedalīties kā no attiecīgā noziedzīgā nodarījuma izdarītāja atsevišķai lietas dalībniecei. Viņa arī netika uzklausīta kā lieciniece.
Šajā tiesvedībā TS savukārt paziņoja, ka naudas summa, kas minēta šī sprieduma 18. punktā, piederot viņa mātei un māsai. Šajā ziņā viņš iesniedza rakstveida pierādījumu, ar kuru ir apliecināts, ka 2018. gada martā viņa māte ir saņēmusi
DSK EAD
bankas patēriņa kredītu par kopējo summu 17000 BGN (aptuveni 8500 EUR). Arī TS māte nevarēja piedalīties tiesvedībā pirmās instances tiesā. Tomēr viņa tika uzklausīta kā lieciniece saistībā ar dzīvoklī, kurā viņa dzīvoja kopā ar savu dēlu, atrasto naudas summu.
Pirmās instances tiesa atteicās atļaut konfiscēt pamatlietā apskatāmās naudas summas, uzskatot, ka noziedzīgais nodarījums, par kuru attiecīgās personas tika notiesātas, proti, narkotisko vielu glabāšana realizācijas nolūkā, pēc sava rakstura nebija tāds, kas nevarēja radīt ekonomiskus ieguvumus. Šajā ziņā šī tiesa uzskatīja, ka, lai gan pastāv pierādījumi, proti, liecinieku liecības, ka attiecīgajās lietās ieinteresētās personas ir pārdevušas narkotiskās vielas, nebija izpildīti NK 53. panta 2. punktā paredzētie konfiskācijas par labu valstij nosacījumi, jo prokuratūra nebija apsūdzējusi attiecīgās personas narkotisko vielu pārdošanā un narkotisko vielu nelikumīga tirdzniecība nebija apstiprināta ar notiesājošiem spriedumiem krimināllietās.
Prokuratūra apstrīdēja pirmās instances tiesas spriedumu iesniedzējtiesā, apgalvojot, ka pirmās instances tiesa nebija piemērojusi NK 53. panta 2. punktu Direktīvas 2014/42 gaismā. Ieinteresētās personas nepiekrīt prokuratūras viedoklim un uzskata, ka var konfiscēt tikai tādas materiālās vērtības, kas tieši iegūtas no noziedzīgā nodarījuma, par kuru viņas ir notiesātas.
Šādā kontekstā
Apelativen sad
–
Varna
(Varnas apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus, kuri lietās C‑845/19 un C‑863/19 ir formulēti identiski:
“1)
Vai [Direktīva 2014/42] un [Harta] ir piemērojamas attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu, ko veido narkotisko vielu glabāšana realizācijas nolūkā un ko ir izdarījis Bulgārijas pilsonis Bulgārijas Republikas teritorijā, pat ja iespējamais ekonomiskais ieguvums arī ir radies un atrodas Bulgārijā?
2)
Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: kā ir jāsaprot jēdziens “ekonomisks ieguvums, kas netieši gūts, izdarot noziedzīgu nodarījumu” atbilstoši Direktīvas [2014/42] 2. panta 1. punktam, un vai naudas summa, kas ir tikusi atrasta un izņemta dzīvoklī, kurā dzīvo notiesātā persona un viņa ģimene, kā arī šīs personas izmantotajā privātajā automašīnā, var tikt uzskatīta par šādu ekonomisko ieguvumu?
3)
Vai Direktīvas [2014/42] 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums kā [
NK
] 53. panta 2. punkts, ar ko netiek paredzēta “ekonomiska ieguvuma, kas netieši gūts, izdarot noziedzīgu nodarījumu” konfiskācija?
4)
Vai [Hartas] 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā [
NPK
] 306. panta 1. punkta 1. apakšpunktā paredzētais, ar kuru tiek atļauts konfiscēt valsts labā naudas summu, kas, kā tiek apgalvots, piederot citai personai, nevis noziedzīga nodarījuma izdarītājam, ja šai trešai personai nav iespējas piedalīties šajā procedūrā un netiek nodrošināta tieša piekļuve tiesai?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīva 2014/42 ir jāinterpretē tādējādi, ka narkotisko vielu glabāšana realizācijas nolūkā ietilpst tās piemērošanas jomā, pat ja visi fakti, kas attiecas uz šī noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu, ir radušies vienas dalībvalsts teritorijā.
Vispirms ir jānosaka, vai tāds noziedzīgs nodarījums, kas izpaužas kā narkotisko vielu glabāšana to realizācijas nolūkā
NK
354.a panta 1. punkta izpratnē, kāds tiek aplūkots pamatlietās, ietilpst Direktīvas 2014/42 materiālajā piemērošanas jomā.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka šīs direktīvas 3. panta sākumā ir uzskaitīti noziedzīgi nodarījumi, kuriem ir piemērojama minētā direktīva, proti, noziedzīgi nodarījumi, uz kuriem attiecas šī panta a)–k) apakšpunktā minētie juridiskie instrumenti.
Konkrētāk, saskaņā ar Direktīvas 2014/42 3. panta g) punktu tā ir piemērojama noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas Pamatlēmums 2004/757.
Šī pamatlēmuma 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā šo noziedzīgo nodarījumu vidū ir minēta “narkotisko vielu glabāšana vai iegāde” ar nolūku veikt kādu no tā 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā uzskaitītajām darbībām, proti, it īpaši narkotisko vielu izplatīšanu un pārdošanu.
Līdz ar to tāds noziedzīgs nodarījums, kāds ir minēts šī sprieduma 26. punktā, ietilpst Direktīvas 2014/42 materiālajā piemērošanas jomā.
Attiecībā uz uzdoto jautājumu ir jānorāda, ka Direktīva 2014/42 ir balstīta tostarp uz LESD 83. panta 1. punktu.
Saskaņā ar LESD 83. panta 1. punkta pirmo daļu Eiropas Savienībai ir iespēja paredzēt minimālos noteikumus noziedzīgu nodarījumu un sankciju definēšanai attiecībā uz īpaši smagiem noziegumiem ar pārrobežu dimensiju, kas saistīta ar šādu nodarījumu būtību vai ietekmi vai ar nepieciešamību tos apkarot kopīgi. Turklāt, kā izriet no minētā punkta otrās daļas, “nelegāla narkotiku tirdzniecība” ir viena no šīm noziedzības jomām.
Tādējādi narkotisko vielu glabāšana to realizācijas nolūkā ietilpst sevišķi smagu noziegumu jomā, kam ir pārrobežu dimensija, kas tostarp var izrietēt no šāda noziedzīga nodarījuma rakstura vai ietekmes LESD 83. panta 1. punkta izpratnē, un tas nozīmē, ka Savienības likumdevējs ir kompetents, pamatojoties uz šo normu, pieņemt minimālus saskaņošanas noteikumus attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu un sankciju definēšanu attiecīgajā jomā, un šī kompetence attiecas ne tikai uz situācijām, kurās fakti, kas attiecas uz konkrētā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu, neaprobežojas tikai ar vienu dalībvalsti. Turklāt šāds ierobežojums neizriet no Direktīvas 2014/42 noteikumiem.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīva 2014/42 ir jāinterpretē tādējādi, ka narkotisko vielu glabāšana to realizācijas nolūkā ietilpst tās piemērošanas jomā, pat ja visi fakti, kas attiecas uz šī noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu, ir radušies tikai vienā dalībvalstī.
Par otro un trešo jautājumu
Vispirms ir jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu ieviestajā valsts tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu tai atrisināt strīdu, kuru izskata valsts tiesa. No šīs perspektīvas raugoties, Tiesai attiecīgā gadījumā ir jāpārformulē tai iesniegtie jautājumi. Tiesas uzdevums ir interpretēt visas Savienības tiesību normas, kas vajadzīgas valsts tiesām, lai izlemtu tajās iesniegtās lietas, pat ja šīs tiesību normas nav tieši norādītas jautājumos, kurus tai ir nosūtījušas šīs tiesas (spriedums, 2019. gada 8. maijs, PI,
C‑230/18
,
EU:C:2019:383
,
42.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Otrais un trešais jautājums attiecas uz Direktīvas 2014/42 2. panta 1. punktā ietvertā jēdziena “ekonomisks ieguvums, kas netieši gūts, izdarot noziedzīgu nodarījumu” interpretāciju.
Konkrētāk, ar šiem jautājumiem iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta tāda ekonomiska ieguvuma konfiskācija, kas netieši iegūts noziedzīga nodarījuma rezultātā, un, otrkārt, vai naudas summas, kas konfiscētas attiecīgo personu un viņu ģimeņu dzīvesvietā, kā arī automobilī, ko izmanto viena no šīm attiecīgajām personām, veido šādu ekonomisku ieguvumu.
Šajā ziņā ir jāprecizē, ka jēdziens “ekonomisks ieguvums, kas netieši gūts, izdarot noziedzīgu nodarījumu” ietilpst Direktīvas 2014/42 2. panta 1. punktā ietvertā jēdziena “noziedzīgi iegūti līdzekļi” definīcijā, saskaņā ar kuru “noziedzīgi iegūti līdzekļi” ir “jebkāds ekonomisks ieguvums, kas tieši vai netieši gūts, izdarot noziedzīgu nodarījumu”, un tas “var būt jebkāda veida īpašums un ietver tiešu noziedzīgi iegūtu līdzekļu turpmāku atkārtotu ieguldīšanu vai pārveidošanu un jebkādus vērtīgus labumus”.
Kā izriet no priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā (COM(2012) 85
final
), kas ir Direktīvas 2014/42 pamatā, paskaidrojuma raksta 2.6. punkta, jēdziena “noziedzīgi iegūti līdzekļi” šīs direktīvas izpratnē definīcija tika paplašināta, salīdzinājumā ar šī jēdziena definīciju, kas ietverta Padomes Pamatlēmumā 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju (
OV 2005, L 68, 49. lpp.
), lai nodrošinātu iespēju konfiscēt visus labumus, kas iegūti, izmantojot noziedzīgi iegūtus līdzekļus, tostarp arī tādus, kas iegūti netieši.
Turklāt, kā secinājumu 49. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, kad Savienības likumdevējs Direktīvas 2014/42 2. panta 1. punktā skaidri atsaucās uz tiešiem un netiešiem ieguvumiem, tas neplānoja izstrādāt divus savstarpēji neatkarīgus jēdzienus. Kā izriet no šīs direktīvas 11. apsvēruma, tajā ir precizēts jēdziens “noziedzīgi iegūti līdzekļi”, lai šajā jēdzienā iekļautu ne tikai līdzekļus, kas gūti tieši no attiecīgā noziedzīgā nodarījuma, bet arī visu šo līdzekļu pārveidošanu un citus vērtīgus labumus, kas gūti to rezultātā.
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmumiem izriet, ka valsts tiesiskajā regulējumā, kā tas izriet no
NK
53. panta 2. punkta, ir paredzēts, ka konfiscē, “izdarot noziedzīgu nodarījumu, tieši vai netieši noziedzīgi iegūtus līdzekļus”. Turklāt
NK
53. panta 3. punktā ir precizēts, ka ““netieši noziedzīgi iegūti līdzekļi” ir jebkāds ekonomisks ieguvums, kas ir iestājies kā rīcības ar tieši noziedzīgi iegūtiem līdzekļiem rezultāts, kā arī jebkāds īpašums, kas ir gūts no sekojošas pilnīgas vai daļējas tieši noziedzīgi iegūtu līdzekļu pārvēršanas”.
Tādējādi, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, kurai vienīgajai ir kompetence interpretēt valsts tiesības, šķiet, ka pamatlietā aplūkotajā tiesiskajā regulējumā patiešām ir paredzēta ekonomiska labuma, kas netieši izriet no noziedzīga nodarījuma, konfiskācija Direktīvas 2014/42 2. panta 1. punkta izpratnē.
Katrā ziņā, pat pieņemot, ka šī direktīva ir tikusi transponēta nepilnīgi vai nepareizi Bulgārijas tiesībās, dalībvalsts atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai uz to nevarētu atsaukties attiecībā pret privātpersonu, lai nepiemērotu šai direktīvai pretrunā esošu valsts tiesību normu ar mērķi uzlikt šai personai pienākumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 8. oktobris,
Subdelegación del Gobierno en Toledo
(Sprieduma Zaizoune sekas),
C‑568/19
,
EU:C:2020:807
,
35.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot to vērā, no pašas Direktīvas 2014/42 2. panta 1. punkta formulējuma izriet, ka ekonomiskam ieguvumam, lai to varētu klasificēt kā “noziedzīgi iegūtus līdzekļus”, jebkurā gadījumā ir jābūt gūtam no noziedzīga nodarījuma.
Šajā gadījumā, kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmumiem, pirmkārt, attiecīgās personas tika notiesātas par sevišķi bīstamu narkotisko vielu glabāšanu to realizācijas nolūkā, jo šis noziedzīgais nodarījums pats par sevi nevarēja radīt ekonomisku priekšrocību. Otrkārt, lai gan bija pierādījumi tam, ka šīs attiecīgās personas ir nodarbojušās ar narkotisko vielu pārdošanu, attiecībā uz viņām netika sākta kriminālvajāšana un viņas netika notiesātas par šādu noziedzīgo nodarījumu.
Šādos apstākļos, lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, ir jāuzskata, ka saskaņā ar šī sprieduma 35. punktā minēto judikatūru šī tiesa ar otro un trešo jautājumu būtībā vaicā, vai Direktīva 2014/42 ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēta vienīgi tādu īpašumu konfiskācija, kuri veido “ekonomisku ieguvumu”, kas izriet no noziedzīga nodarījuma, attiecībā uz kuru šī noziedzīgā nodarījuma izdarītājs ir ticis notiesāts, vai arī, ka šī direktīva attiecas arī uz tādu īpašumu, kas pieder šī noziedzīgā nodarījuma izdarītājam un attiecībā uz kuru ir pierādījumi, ka tas ir ekonomisks ieguvums, kas izriet no citām noziedzīgām darbībām.
Saskaņā ar Direktīvas 2014/42 1. panta 1. punktu tajā ir noteikti minimālie noteikumi, kas attiecas tostarp uz īpašuma konfiskāciju krimināllietās.
Konkrētāk, saskaņā ar šīs direktīvas 4., 5. un 6. pantu dalībvalstīm ir noteikts pienākums paredzēt šādu konfiskāciju trīs gadījumos, kas ir secīgi jāpārbauda.
Pirmkārt, runājot par minētās direktīvas 4. panta 1. punktu, tajā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai pilnībā vai daļēji konfiscētu noziedzīgi iegūtus līdzekļus, proti, ekonomiskus labumus, kas tieši vai netieši izriet no noziedzīgiem nodarījumiem, ar nosacījumu, ka tiek pasludināts galīgs notiesājošs spriedums par noziedzīgu nodarījumu, tostarp aizmuguriskas lietas izskatīšanas rezultātā.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka, lai gan šī tiesību norma attiecas uz galīgu notiesāšanu par noziedzīgu nodarījumu, tajā tomēr nav precizēts, vai šim noziedzīgajam nodarījumam noteikti ir jābūt tam, no kura izriet attiecīgie noziedzīgi iegūtie līdzekļi, vai arī runa var būt par citu noziedzīgu nodarījumu, kas, iespējams, ir saistīts ar pirmo noziedzīgo nodarījumu.
Kā secinājumu 56. punktā būtībā ir norādījis ģenerāladvokāts, Direktīvas 2014/42 4. panta 1. punkta piemērošanas joma var tikt labāk izprasta, ņemot vērā šīs direktīvas 5. pantā minēto konfiscēšanas gadījumu, kā arī tās 19. apsvērumu.
Atbilstoši Direktīvas 2014/42 5. pantam dalībvalstīm ir jāpieņem nepieciešamie pasākumi, kuri ļauj pilnībā vai daļēji konfiscēt īpašumu, kas pieder personai, kura notiesāta par tādu noziedzīgu nodarījumu, kas var būt par pamatu ekonomiska labuma [ieguvuma] tiešai vai netiešai ieguvei, ja tiesa, pamatojoties uz lietas apstākļiem, tostarp konkrētiem faktiem un pieejamiem pierādījumiem, ir pārliecināta, ka attiecīgais īpašums ir iegūts noziedzīgā veidā.
Šīs direktīvas 19. apsvērumā ir noteikts, ka, lai efektīvi vērstos pret organizētām noziedzīgām darbībām, var būt situācijas, kad jāpanāk, lai pēc notiesājoša sprieduma krimināllietā tiktu konfiscēts ne tikai tāds īpašums, kas saistīts ar konkrētu noziegumu, bet arī papildu īpašums, ko tiesa atzīst par citu noziegumu izdarīšanas rezultātā noziedzīgi iegūtu līdzekli. Saskaņā ar šo pašu apsvērumu šī pieeja atbilst jēdzienam “paplašināta konfiscēšana” minētās direktīvas 5. panta izpratnē.
Tādējādi ir jāuzskata, ka šajā 5. pantā paredzētā paplašinātā konfiskācija attiecas uz situācijām, kurās tās 4. pants nevar tikt piemērots tādēļ, ka nav saiknes starp attiecīgo īpašumu un noziedzīgo nodarījumu, par kuru ir pasludināts galīgs notiesājošs spriedums.
Līdz ar to Direktīvas 2014/42 4. pants, lasot to kopā ar tās 5. pantu un 19. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanas nolūkā ir nepieciešams, lai noziedzīgi iegūtie līdzekļi, kurus ir paredzēts konfiscēt, izrietētu no noziedzīga nodarījuma, par kuru tā izdarītājam ir pasludināts galīgs notiesājošs spriedums.
Šajā gadījumā, kā izriet no šī sprieduma 45. punkta, tā kā noziedzīgs nodarījums par sevišķi bīstamu narkotisko vielu glabāšanu to realizācijas nolūkā, par kuru attiecībās personas tika notiesātas ar galīgu spriedumu, pats par sevi nevar radīt ekonomisku ieguvumu, naudas summas, kuru konfiscēšana tiek pieprasīta, līdz ar to nevarēja izrietēt no šī noziedzīgā nodarījuma.
No tā izriet, ka šādu naudas summu konfiskācija nav paredzēta Direktīvas 2014/42 4. panta 1. punktā.
Otrkārt, runājot par Direktīvas 2014/42 5. pantu, tā kā ir precizēts, ka tajā minētais jēdziens “īpašums” atbilstoši šīs direktīvas 2. panta 2. punktam aptver “jebkādu” īpašumu un līdz ar to arī naudas summas, ir jānorāda, kā izriet no tā formulējuma, ka šī 5. panta 1. punktā īpašuma konfiskācijas nolūkā ir prasīta triju kumulatīvu nosacījumu izpilde.
Pirmkārt, personai, kurai pieder īpašums, ir jābūt notiesātai par “noziedzīgu nodarījumu”.
Šajā ziņā Direktīvas 2014/42 5. panta 2. punktā ir precizēts, ka jēdziens “noziedzīgs nodarījums”, kā tas izriet no 2. punkta e) apakšpunkta, ietver vismaz noziedzīgu nodarījumu, par kuru saskaņā ar šīs pašas direktīvas 3. pantā paredzēto piemērojamo instrumentu ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kura maksimālais ilgums ir vismaz četri gadi.
Šajā gadījumā, kā tika konstatēts šī sprieduma 29. punktā, narkotisko vielu glabāšana to realizācijas nolūkā ir noziedzīgs nodarījums, par kuru ir paredzēts sods saskaņā ar Pamatlēmuma 2004/757 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, uz kuru ir atsauce Direktīvas 2014/42 3. panta g) punktā.
Turklāt, runājot par šī sprieduma 60. punktā minēto prasību, saskaņā ar kuru par noziedzīgu nodarījumu ir piemērojams brīvības atņemšanas sods, kura maksimālais ilgums ir vismaz četri gadi, ir jānorāda, ka saskaņā ar minētā pamatlēmuma 4. panta 2. punkta b) apakšpunktu maksimālais sods, kas paredzēts par tā 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto noziedzīgo nodarījumu, ir vismaz pieci gadi, it īpaši, ja noziedzīgais nodarījums attiecas uz tādām narkotiskajām vielām, kas nodara vislielāko kaitējumu veselībai.
Šajā gadījumā, kā izriet no lēmumiem par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, attiecīgās personas tika notiesātas par sevišķi bīstamu narkotisko vielu glabāšanu, kas liecina par to, ka šie sodi attiecās uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas bija saistīti ar tādām narkotiskajām vielām, kas nodara vislielāko kaitējumu veselībai Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, un tas nozīmē, ka to izdarītais noziedzīgais nodarījums, šķiet, ir sodāms ar brīvības atņemšanu vismaz uz četriem gadiem.
Otrkārt, noziedzīgajam nodarījumam, par kuru attiecībā pret personu ir pasludināts notiesājošs spriedums, ir jābūt tādam, kas var tieši vai netieši radīt ekonomisku ieguvumu.
Šajā ziņā Direktīvas 2014/42 20. apsvērumā ir norādīts, ka, nosakot to, vai noziedzīga nodarījuma rezultātā tiek gūts tiešs vai netiešs ekonomisks labums, “dalībvalstis var ņemt vērā
modus operandi
, piemēram, ja nodarījuma apstākļi ir tādi, ka tas veikts saistībā ar organizētu noziedzību vai ar nodomu radīt regulāru peļņu noziedzīgu nodarījumu rezultātā”. Tomēr minētā apsvēruma otrajā teikumā ir precizēts, ka, ņemot vērā minēto
modus operandi
, “kopumā tam nevajadzētu skart iespēju izmantot paplašinātu konfiskāciju”.
Līdz ar to šajā gadījumā iesniedzējtiesai būs jāizvērtē, vai pamatlietā aplūkotais noziedzīgais nodarījums, kas izpaužas kā sevišķi bīstamu narkotisko vielu glabāšana to realizācijas nolūkā, var tieši vai netieši radīt ekonomisku ieguvumu, vajadzības gadījumā ņemot vērā noziedzīgā nodarījuma
modus operandi
, tostarp it īpaši apstākli, ka tas tika izdarīts saistībā ar organizēto noziedzību vai ar nodomu gūt regulāru peļņu no noziedzīgiem nodarījumiem.
Treškārt, kā izriet no Direktīvas 2014/42 21. apsvēruma, tiesai katrā ziņā ir jābūt pārliecinātai, pamatojoties uz lietas apstākļiem, tostarp konkrētiem faktiskajiem apstākļiem un pieejamajiem pierādījumiem, ka attiecīgais īpašums ir gūts no noziedzīgām darbībām. Šajā ziņā iesniedzējtiesa, kā tas ir paredzēts Direktīvas 2014/42 5. panta 1. punktā, tostarp varēs ņemt vērā nesamērīgumu starp attiecīgā īpašuma vērtību un notiesātās personas likumīgajiem ienākumiem. Ņemot to vērā, šai personai ir jābūt reālai iespējai apstrīdēt lietas apstākļus, tostarp konkrētos faktiskos apstākļus un pieejamos pierādījumus, uz kuru pamata attiecīgo īpašumu uzskata par tādu, kas iegūts no noziedzīgām darbībām saskaņā ar Direktīvas 2014/42 8. panta 8. punktu.
Treškārt, runājot par Direktīvas 2014/42 6. pantu, kas attiecas uz trešo personu aktīvu konfiskāciju, tajā dalībvalstis tiek aicinātas veikt nepieciešamos pasākumus, lai ļautu konfiscēt tādus noziedzīgi iegūtus līdzekļus vai citu īpašumu, kura vērtība atbilst noziedzīgi iegūto līdzekļu vērtībai, kurus aizdomās turētā vai apsūdzētā persona tieši vai netieši ir nodevusi trešām personām vai kurus trešās personas ir ieguvušas no aizdomās turētās vai apsūdzētās personas, vismaz tad, ja minētās trešās personas zināja vai tām vajadzēja zināt, ka nodošanas vai iegādes mērķis bija izvairīties no konfiskācijas.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka Direktīvas 2014/42 6. pantā paredzētā konfiskācija nozīmē, ka ir pierādīta noziedzīgi iegūtu līdzekļu nodošana trešai personai vai šādu līdzekļu iegāde, ko veic trešā persona, kā arī šīs trešās personas zināšanas par to, ka šīs nodošanas vai iegūšanas mērķis ir bijis aizdomās turētās vai apsūdzētās personas izvairīšanās no konfiskācijas.
Lēmumos par prejudiciālu jautājumu uzdošanu nav norādīts, ka tas tā būtu pamatlietās, tāpēc Direktīvas 2014/42 6. pants šajās lietās nešķiet atbilstošs.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otro un trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīva 2014/42 ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēta ne tikai to īpašumu konfiskācija, kuri veido ekonomisku ieguvumu no noziedzīga nodarījuma, par kuru attiecībā pret šī noziedzīgā nodarījuma izdarītāju ir ticis pasludināts notiesājošs spriedums, bet arī tādu šim izdarītājam piederošu īpašumu konfiskācija, par kuriem valsts tiesa, kas izskata lietu, ir pārliecināta, ka tie ir iegūti no citām noziedzīgām darbībām, ievērojot šīs direktīvas 8. panta 8. punktā paredzētās garantijas un ar nosacījumu, ka noziedzīgais nodarījums, par kuru tā izdarītājs ir notiesāts, ir viens no minētās direktīvas 5. panta 2. punktā uzskaitītajiem un ka šis nodarījums var tieši vai netieši radīt ekonomisku ieguvumu šīs pašas direktīvas izpratnē.
Par ceturto jautājumu
Ar ceturto prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar ko tiek pieļauta tāda īpašuma konfiskācija par labu valstij, par kuru tiek apgalvots, ka tas pieder citai personai, nevis attiecīgā noziedzīgā nodarījuma izdarītājam, ja šai trešai personai nav iespējas piedalīties konfiskācijas procedūrā.
Jāatgādina, ka Hartas piemērošanas joma attiecībā uz dalībvalstu rīcību ir definēta tās 51. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru Hartas noteikumi attiecas uz dalībvalstīm tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesības (spriedums, 2021. gada 14. janvāris, Okrazhna prokuratura – Haskovo un Apelativna prokuratura – Plovdiv,
C‑393/19
,
EU:C:2021:8
,
30.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka
NK
53. panta 2. punkta b) apakšpunkts tika ieviests ar
zakon za izmenenie i dopalnenie na nakazatelnia kodeks
(Likums, ar kuru ir grozīts un papildināts Kriminālkodekss; 2019. gada 22. janvāra
DV
Nr. 7) un ar šo likumu bija paredzēts Bulgārijas tiesībās ieviest Direktīvu 2014/42 Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē. Tādējādi, pieņemot šo likumu, Bulgārijas likumdevējam bija jāievēro Hartas 47. pantā nostiprinātās pamattiesības.
Saskaņā ar Hartas 47. panta pirmo un otro daļu ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas ir garantētas Savienības tiesībās, ir tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ievērojot šajā pantā paredzētos nosacījumus, un it īpaši – tās lietas taisnīgu izskatīšanu. Turklāt minētajā 47. pantā paredzētās pamattiesības ir apstiprinātas pašā Direktīvā 2014/42, kuras 8. panta 1. punktā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāveic nepieciešamie pasākumi ar mērķi nodrošināt personām, kuras skar šajā direktīvā noteiktie pasākumi, tiesības uz efektīviem aizsardzības līdzekļiem un taisnīgu tiesu, lai saglabātu šo personu tiesības.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka Direktīvas 2014/42 8. panta 1. punkta formulējuma vispārējā rakstura dēļ personas, kurām dalībvalstīm ir jānodrošina efektīvi tiesību aizsardzības līdzekļi un taisnīga tiesa, ir ne tikai tās, kuras ir atzītas par vainīgām pārkāpumā, bet arī trešās personas, uz kuru mantu attiecas konfiskācijas rīkojums (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 14. janvāris, Okrazhna prokuratura – Haskovo un Apelativna prokuratura – Plovdiv (
C‑393/19
,
EU:C:2021:8
,
61.
punkts).
Šī interpretācija izriet arī no Direktīvas 2014/42 33. apsvēruma, saskaņā ar kuru šī direktīva būtiski ietekmē personu tiesības – ne tikai aizdomās turēto vai apsūdzēto personu, bet arī tādu trešo personu tiesības, kurām netiek piemērota kriminālvajāšana, bet kuras apgalvo, ka ir attiecīgā īpašuma īpašnieki. Tādēļ saskaņā ar šo apsvērumu ir jāparedz konkrēti aizsardzības pasākumi un tiesiskās aizsardzības līdzekļi, lai šīs direktīvas īstenošanas gaitā nodrošinātu šo personu pamattiesību saglabāšanu.
Kā izriet no Direktīvas 2014/42 8. panta, tajā ir paredzētas vairākas īpašas garantijas, lai nodrošinātu šādu trešo personu pamattiesību aizsardzību, īstenojot šo direktīvu.
Starp šīm garantijām ir minētās direktīvas 8. panta 7. punktā paredzētā garantija, saskaņā ar kuru personām, kuru īpašumu skar konfiskācijas rīkojums, ir tiesības uz piekļuvi advokātam visas konfiskācijas procedūras laikā saistībā ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu un nozieguma rīku noteikšanu, tādējādi nodrošinot, ka tiek saglabātas attiecīgo personu tiesības. Turklāt saskaņā ar šo tiesību normu attiecīgās personas ir jāinformē par šīm tiesībām.
Ņemot vērā šī sprieduma 76. un 77. punktu un ciktāl Direktīvas 2014/42 8. panta 7. punkts attiecas ne tikai uz personu, kas apsūdzēta vai notiesāta par noziedzīgu nodarījumu, bet, vispārīgāk skatoties, arī uz personām, kuru īpašums ir skarts, šis noteikums attiecas arī uz trešām personām, kuras ir īpašnieki konfiscējamajam īpašumam un kurām saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 9. punktu ir tiesības aizstāvēt īpašumtiesības uz šādu īpašumu, ieskaitot minētās direktīvas 6. pantā paredzētos gadījumus.
Turklāt tiesības uz advokāta palīdzību visā konfiskācijas procedūras laikā acīmredzami ietver šīs trešās personas tiesības tikt uzklausītai šīs procedūras ietvaros, kas saskaņā ar Tiesas judikatūru šo tiesību turētājam nodrošina iespēju lietderīgi un efektīvi darīt zināmu savu viedokli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 26. jūlijs, Sacko,
C‑348/16
,
EU:C:2017:591
,
34.
punkts), ko apstiprina Direktīvas 2014/42 33. apsvērums, saskaņā ar kuru aizsardzības pasākumi un tiesiskās aizsardzības līdzekļi, lai šīs direktīvas īstenošanas gaitā nodrošinātu šo personu pamattiesību saglabāšanu, ietver to trešo personu tiesības tikt uzklausītām, kas apgalvo, ka ir attiecīgā īpašuma īpašnieki.
Tādējādi no Direktīvas 2014/42 8. panta 1., 7. un 9. punkta izriet, ka trešā persona, kura apgalvo vai attiecībā uz kuru konfiskācijas procedūras ietvaros tiek apgalvots, ka tā ir īpašuma, kura konfiscēšana ir paredzēta, īpašniece, ir jāinformē par tās tiesībām piedalīties minētajā procedūrā, kā arī par tiesībām tikt uzklausītai, un tai ir jābūt iespējai izmantot šīs tiesības un aizstāvēt īpašumtiesības, pirms tiek izdots šī īpašuma konfiskācijas rīkojums.
Šajā gadījumā Bulgārijas valdība Tiesai iesniegtajos rakstveida apsvērumos ir norādījusi, ka saskaņā ar Bulgārijas tiesībām tādas trešās personas kā pamatlietās nevar piedalīties pašā konfiskācijas procedūrā, kas paredzēta
NPK
306. panta 1. punkta 1. apakšpunktā. Tomēr šī valdība uzskata, ka Bulgārijas tiesības dod visām trešām personām, kuras apgalvo, ka šādā procedūrā ir pārkāptas to tiesības uz īpašumu, iespēju celt prasību civiltiesā. Konkrētāk, šī trešā persona var celt prasību par īpašumtiesību atjaunošanu, kas reglamentēta
zakon za sobstvenostta
(Likums par īpašumu; 1951. gada 16. novembra
DV
Nr. 92) 108. pantā.
Tomēr jākonstatē, ka šādas prasības esamība Bulgārijas tiesībās neļauj izpildīt no Direktīvas 2014/42 8. panta 1., 7. un 9. punkta izrietošo prasību, kā tas ir precizēts šī sprieduma 82. punktā. Ar šādu prasību trešā persona labākajā gadījumā var reaģēt uz iespējamu savu tiesību uz īpašumu pārkāpumu, kas izrietētu no tās īpašuma konfiskācijas rīkojuma, bet nevis izmantot šīs tiesības, lai novērstu šāda rīkojuma izdošanu.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2014/42 8. panta 1., 7. un 9. punkts, lasot tos kopsakarā ar Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā par labu valstij ir atļauts konfiscēt īpašumu, par kuru tiek apgalvots, ka tas pieder personai, kura nav noziedzīgā nodarījuma izdarītāja, ja šai personai nav iespējas piedalīties konfiskācijas procedūrā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā ir jāinterpretē tādējādi, ka narkotisko vielu glabāšana to realizācijas nolūkā ietilpst tās piemērošanas jomā, pat ja visi fakti, kas attiecas uz šī noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu, ir radušies tikai vienā dalībvalstī.

2)
Direktīva 2014/42 ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēta ne tikai to īpašumu konfiskācija, kuri veido ekonomisku ieguvumu no noziedzīga nodarījuma, par kuru attiecībā pret šī noziedzīgā nodarījuma izdarītāju ir ticis pasludināts notiesājošs spriedums, bet arī tādu šim izdarītājam piederošu īpašumu konfiskācija, par kuriem valsts tiesa, kas izskata lietu, ir pārliecināta, ka tie ir iegūti no citām noziedzīgām darbībām, ievērojot šīs direktīvas 8. panta 8. punktā paredzētās garantijas un ar nosacījumu, ka noziedzīgais nodarījums, par kuru tā izdarītājs ir notiesāts, ir viens no minētās direktīvas 5. panta 2. punktā uzskaitītajiem un ka šis nodarījums var tieši vai netieši radīt ekonomisku ieguvumu šīs pašas direktīvas izpratnē.

3)
Direktīvas 2014/42 8. panta 1., 7. un 9. punkts, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā par labu valstij ir atļauts konfiscēt īpašumu, par kuru tiek apgalvots, ka tas pieder personai, kura nav noziedzīgā nodarījuma izdarītāja, ja šai personai nav iespējas piedalīties konfiskācijas procedūrā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.