CELEX: 62020CJ0613
Præjudiciel forelæggelse
lufttransport
forordning (EF) nr. 261/2004
artikel 5, stk. 3
fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved aflysning eller lange forsinkelser
fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation
begrebet »usædvanlige omstændigheder«
strejke blandt luftfartsselskabets personale
strejke blandt et datterselskabs personale i solidaritet med moderselskabets personale

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (
EUT 2004, L 46, s. 1
).
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem CS og Eurowings GmbH vedrørende sidstnævntes afslag på at yde kompensation til CS som følge af aflysningen af den flyvning, som CS havde booket en flybillet til.
Retsforskrifter
Forordning nr. 261/2004
1., 4., 14. og 15. betragtning til forordning nr. 261/2004 har følgende ordlyd:
»(1)
Handling fra [Unionens] side, når det drejer sig om lufttransport, bør bl.a. sigte på at sikre et højt beskyttelsesniveau for passagerer. Endvidere bør der fuldt ud tages hensyn til forbrugerbeskyttelseskrav generelt.
[…]
(4)
Fællesskabet bør derfor forbedre de beskyttelsesstandarder, der blev fastsat i [Rådets forordning (EØF) nr. 295/91 af 4. februar 1991 om en ordning for kompensation til ruteflypassagerer, der afvises på grund af overbookning (
EFT 1991, L 36, s. 5
)], så man både styrker passagerernes rettigheder og sikrer, at luftfartsselskaber opererer under harmoniserede betingelser på et liberaliseret marked.
[…]
(14)
Ligesom under [konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, som den 28.5.1999 blev vedtaget i Montreal, den 9.12.1999 blev undertegnet af Det Europæiske Fællesskab og den 5.4.2001 blev godkendt ved Rådets beslutning 2001/539/EF (
EFT 2001, L 194, s. 38
)] bør de transporterende luftfartsselskabers forpligtelser begrænses eller bortfalde, hvis en begivenhed skyldes usædvanlige omstændigheder, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet. Sådanne omstændigheder kan navnlig indtræffe som følge af politisk ustabilitet, vejrforhold, der er uforenelige med gennemførelsen af den pågældende flyvning, sikkerhedsrisici, uforudsete sikkerhedsproblemer eller strejker, der berører det transporterende luftfartsselskabs drift.
(15)
Det betragtes som usædvanlige omstændigheder, hvis konsekvenserne af en beslutning, der træffes som led i lufttrafikstyringen for så vidt angår et bestemt fly en bestemt dag, medfører en lang forsinkelse, en forsinkelse natten over eller aflysning af en eller flere flyafgange, selv om det pågældende luftfartsselskab har truffet alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes.«
Denne forordnings artikel 2 med overskriften »Definitioner« bestemmer:
»I denne forordning forstås ved:
[…]
b)
»transporterende luftfartsselskab«: et lufttrafikforetagende, der udfører eller har til hensigt at udføre en flyvning i henhold til en kontrakt med en passager eller på vegne af en juridisk eller fysisk person, der har kontrakt med denne passager
[…]
l)
»aflysning«: en planlagt flyvning, hvortil der var mindst én reservation, som ikke gennemføres.«
Den nævnte forordnings artikel 5, der har overskriften »Aflysning«, har følgende ordlyd:
»1.   Hvis en flyafgang aflyses, skal berørte passagerer:
[…]
c)
have ret til kompensation fra det transporterende luftfartsselskab i overensstemmelse med artikel 7, medmindre
i)
de får meddelelse om aflysningen mindst to uger før det planlagte afgangstidspunkt, eller
ii)
de får meddelelse om aflysningen mellem to uger og syv dage før det planlagte afgangstidspunkt og får tilbudt en omlægning af rejsen, så de kan afrejse højst to timer før det planlagte afgangstidspunkt og ankomme til det endelige bestemmelsessted senest fire timer efter det planlagte ankomsttidspunkt, eller
iii)
de får meddelelse om aflysningen mindre end syv dage før det planlagte afgangstidspunkt og får tilbudt en omlægning af rejsen, så de kan afrejse højst en time før det planlagte afgangstidspunkt og ankomme til det endelige bestemmelsessted senest to timer efter det planlagte ankomsttidspunkt.
[…]
3.   Et transporterende luftfartsselskab har ikke pligt til at udbetale kompensation i henhold til artikel 7, hvis det kan godtgøre, at aflysningen skyldes usædvanlige omstændigheder, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet.
[…]«
Samme forordnings artikel 7 med overskriften »Kompensationsret« fastsætter i stk. 1:
»Når der henvises til denne artikel modtager passageren en fast kompensation som følger:
a)
250 EUR for alle flyvninger på højst 1500 km
b)
400 EUR for alle flyvninger inden for Fællesskabet på mere end 1500 km og for alle andre flyvninger på mellem 1500 og 3500 km
c)
600 EUR for alle flyvninger, der ikke falder ind under a) eller b).
[…]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
CS havde reserveret en flyvning fra Salzburg (Østrig) til Berlin (lufthavnen Berlin-Tegel, Tyskland), idet flyveafstanden mellem disse to byer ikke overstiger 1500 km. Denne flyvning, som skulle gennemføres af Eurowings den 20. oktober 2019, blev imidlertid aflyst som følge af en strejke blandt det transporterende luftfartsselskabs kabinepersonale.
Denne strejke blev organiseret af fagforeningen UFO, der er en fagforening for stewardesser og stewarder. Strejken skete i forbindelse med lønforhandlinger med Lufthansa AG, Eurowings’ moderselskab. For at drive forhandlingerne fremad og lægge pres på koncernens moderselskab blev strejkevarslet af 14. oktober 2019 den 18. oktober 2019 udvidet til adskillige datterselskabers’ medarbejdere, herunder Eurowings’ medarbejdere. Strejken, som oprindelig var blevet planlagt til den 20. oktober 2019, fra kl. 5.00-11.00, blev samme dag uden varsel forlænget til midnat. Forlængelsen af denne strejkeperiode medførte, at den flyveplan, der var udarbejdet for denne dag, ikke kunne overholdes. Eurowings måtte derfor aflyse 158 flyvninger ud af de 712 flyvninger, som skulle have været gennemført den 20. oktober 2019, herunder CS’ flyvning.
CS har nedlagt påstand om betaling af den i artikel 7, stk. 1, litra a), i forordning nr. 261/2004 fastsatte kompensation på 250 EUR. CS har gjort gældende, at kabinepersonalets strejke, der medførte aflysning af flyvningen, ikke udgør en »usædvanlig omstændighed« som omhandlet i denne forordnings artikel 5, stk. 3, og er Eurowings’ ansvar. Strejken synes at skyldes interne omstruktureringsforanstaltninger hos det transporterende luftfartsselskab selv og kunne være blevet undgået af dette luftfartsselskab gennem forhandlinger og aftaler herom. Arbejdskonflikter er endvidere en del af luftfartsselskabers aktivitetsudøvelse. Endelig viser den aftale, der senere blev indgået, at det var muligt for Eurowings at bilægge den overenskomstmæssige uoverensstemmelse. Strejken er dermed en del af dette luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse og var heller ikke uden for dets kontrol.
Eurowings har for sin del gjort gældende, at aflysningen af flyvningen skyldes usædvanlige omstændigheder. Strejkevarslet af 14. oktober 2019 vedrørte udelukkende Lufthansa og blev først udvidet til dettes datterselskaber, herunder Eurowings, den 18. oktober 2019. Strejken var endvidere oprindeligt varslet til at finde sted mellem kl. 5.00 og kl. 11.00. Det var først på strejkedagen, at denne periode af fagforeningen spontant og uden varsel blev udvidet til midnat. Dette blev først meddelt Eurowings kl. 5.30 samme dag, og dermed var den nødplan, der var udarbejdet for den oprindelige strejkeperiode, forældet. Ved at anvende subcharter på dagen for den flyvning, som CS skulle have taget, blev Eurowings i sidste ende kun nødt til at aflyse 158 flyvninger af de i alt 712 berørte flyvninger. Eurowings traf således alle til rådighed stående forholdsregler for at begrænse de negative konsekvenser af den sociale bevægelse på alle de normalt planlagte flyvninger på denne dato. Lufthansa bøjede endelig af over for kravene den 18. oktober 2019 og varslede en lønstigning på 2%. Advarselsstrejkerne hos Lufthansa blev afblæst, mens strejken hos Eurowings blev fastholdt, selv om der ikke var noget grundlag herfor. Denne strejke er dermed ikke en del af et luftfartsselskabs normale drift, og den blev heller ikke kontrolleret af Eurowings, navnlig da udvidelsen af strejken og forlængelsen af perioden udgjorde en usædvanlig omstændighed, som Eurowings ikke kunne undgå.
CS anlagde sag ved Bezirksgericht Salzburg (distriktsdomstolen i Salzburg, Østrig) med påstand om, at Eurowings skulle tilpligtes at betale CS den i artikel 7, stk. 1, litra a), i forordning nr. 261/2004 fastsatte kompensation på 250 EUR. Den nævnte ret forkastede CS’ påstand med den begrundelse, at den pågældende strejke skulle kvalificeres som en »usædvanlig omstændighed« som omhandlet i denne forordnings artikel 5, stk. 3. Nævnte ret anførte bl.a. for det første, at selv om selv om Lufthansa som koncernens moderselskab havde imødekommet personalets krav, blev strejken fastholdt og endda udvidet. For det andet ville Eurowings som datterselskab til Lufthansa ikke kunne have indgået nogen bindende aftale for moderkoncernen. Ud af de 712 flyvninger, som var planlagt på strejkedagen, kunne Eurowings desuden have begrænset aflysningerne til 158 flyvninger, idet disse ikke kunne undgås.
CS har iværksat appel til prøvelse af denne dom ved den forelæggende ret, Landesgericht Salzburg (den regionale domstol i Salzburg, Østrig).
Den forelæggende ret har anført, at Domstolen endnu ikke har taget stilling til en situation, hvor strejken blandt et transporterende luftfartsselskabs personale indtræffer i forbindelse med en koncern af selskaber. Der opstår derfor det spørgsmål, om og hvor længe det er en del af det pågældende luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse, at datterselskabets medarbejdere tilslutter sig en fagforenings opfordring til strejke mod koncernens moderselskab med henblik på at støtte lønkrav, som forfølges af medarbejdere ved koncernens moderselskab gennem en fagforening. Dette spørgsmål opstår først og fremmest, når strejken i datterselskabet »selvstændiggøres«, efter at der er opnået enighed mellem fagforeningen og koncernens moderselskab, idet fagforeningen har fastholdt strejken og endda udvidet den, og kabinepersonalet har fulgt denne opfordring.
Det er den forelæggende rets opfattelse, at det påhviler det transporterende luftfartsselskab at godtgøre, at der forelå en usædvanlig omstændighed, og at denne omstændighed på ingen måde kunne have været undgået ved iværksættelse af passende foranstaltninger. I denne henseende opstår spørgsmålet, om det er tilstrækkeligt, at dette luftfartsselskab hævder, at opfordringen til strejke er blevet fastholdt og endda tidsmæssigt udvidet af fagforeningen, selv om koncernens moderselskab har opfyldt kravene. Efter den forelæggende rets opfattelse må der ikke stilles overdrevne krav til det transporterende luftfartsselskabs bevisbyrde. Såfremt strejken er foranlediget af, at der ikke sker fremskridt i lønforhandlingerne, men der herefter alligevel opnås enighed, må det lægges til grund, at fastholdelsen og udvidelsen af strejken savner grundlag, for så vidt som ingen af de årsager hertil, som ville kunne tilregnes det nævnte luftfartsselskab, fremkommer under sagen.
Den forelæggende ret har ligeledes gjort opmærksom på, at ved en omstrukturering, der kræves i forbindelse med en strejke blandt et transporterende luftfartsselskabs personale, synes det principielt at være lovligt at prioritere under påberåbelse af hensynet til færrest mulige gener for alle passagerer.
På denne baggrund har Landesgericht Salzburg (den regionale domstol i Salzburg) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Kan en strejke blandt et luftfartsselskabs medarbejdere på opfordring af en fagforening med henblik på at opnå lønkrav og/eller sociale ydelser, udgøre en »usædvanlig omstændighed« som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning [nr. 261/2004]?
2)
Gælder dette i det mindste,
a)
såfremt datterselskabets medarbejdere tilslutter sig opfordringen til strejke mod koncernens moderselskab ([Lufthansa]) med henblik på at støtte krav, som forfølges af medarbejdere ved koncernens moderselskab gennem en fagforening,
og
b)
navnlig, såfremt strejken i datterselskabet »selvstændiggøres«, efter at der er opnået enighed i moderselskabet, idet fagforeningen uden kendelige grunde fastholder strejken og endda udvider den, og datterselskabets kabinepersonale følger denne opfordring?
3)
Er det forhold, at det transporterende luftfartsselskab har hævdet, at opfordringen til strejke uden grund er blevet fastholdt og endda tidsmæssigt udvidet, selv om koncernens moderselskab har opfyldt kravene, tilstrækkeligt for, at selskabet dermed har godtgjort, at der foreligger en usædvanlig omstændighed, og hvem falder det til last, hvis der er uklarhed om de nærmere faktiske omstændigheder?
4)
Kan en strejke i sagsøgtes datterselskab, som den 18. oktober 2019 blev varslet for den 20. oktober 2019 i perioden fra kl. 5.00 til kl. 11.00, og som ydermere den 20. oktober 2019 kl. 5.30 blev spontant udvidet til kl. 24.00, udgøre en omstændighed, som faktisk ikke længere kunne kontrolleres?
5)
Er foranstaltninger såsom udarbejdelsen af en alternativ flyveplan og afhjælpning af aflyste flyvninger forårsaget af manglende kabinepersonale ved hjælp af subcharter, idet der tages særligt hensyn til destinationer, der ikke eller kun vanskeligt er tilgængelige ad landvejen, og sondringen mellem indenlandske flyvninger i Tyskland og flyvninger inden for Europa, passende forholdsregler, når det desuden tages i betragtning, at kun 158 ud af de i alt 712 flyvninger, som skulle have været gennemført på denne dato, måtte aflyses?
6)
Hvilke beviskrav skal der stilles til det transporterende luftfartsselskabs anbringende om, at der er blevet truffet alle de teknisk og økonomisk mulige forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første til det fjerde spørgsmål
Med det første til det fjerde spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at en strejke, som indledes med det formål at sikre opfyldelsen af medarbejderes lønkrav og/eller sociale ydelser, og som indledes på opfordring af en fagforening for et transporterende luftfartsselskabs personale i solidaritet med strejken mod moderselskabet, hvori dette luftfartsselskab udgør et af datterselskaberne, og gennemføres af en personalekategori, der er nødvendig for at gennemføre en flyvning, og som fortsætter ud over den periode, som den fagforening, som har opfordret til strejken, oprindeligt har varslet, til trods for den omstændighed, at der i mellemtiden er opnået enighed med moderselskabet, er omfattet af begrebet en »usædvanlig omstændighed« i denne bestemmelses forstand.
Det skal indledningsvis bemærkes, at artikel 5 i forordning nr. 261/2004 fastsætter, at de berørte passagerer, hvis en flyafgang aflyses, skal have ret til kompensation fra det transporterende luftfartsselskab i overensstemmelse med denne forordnings artikel 7, stk. 1, medmindre de på forhånd har fået meddelelse om denne aflysning under overholdelse af de frister, der er fastsat i artikel 5, stk. 1, litra c), nr. i)-iii). Det er imidlertid i henhold til den nævnte forordnings artikel 5, stk. 3, tilladt dette luftfartsselskab at blive fritaget for denne forpligtelse til kompensation, hvis det kan godtgøre, at aflysningen skyldes usædvanlige omstændigheder, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet (jf. i denne retning dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
og
og den deri nævnte retspraksis).
Begrebet »usædvanlige omstændigheder« som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, der skal fortolkes strengt, betegner begivenheder, som på grund af deres karakter eller oprindelse ikke er et led i det pågældende luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse, og som ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol, idet disse to betingelser er kumulative, og spørgsmålet om, hvorvidt de er blevet overholdt, skal bedømmes fra sag til sag (jf. i denne retning dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
og
og den deri nævnte retspraksis).
Selv om en strejke for det første, således som det fremgår af præmis 28 i dom af 23. marts 2021, Airhelp (
C-28/20
,
EU:C:2021:226
), udgør et konfliktmoment i forholdet mellem arbejdstagerne og arbejdsgiveren, hvis aktivitet strejken tilsigter at lamme, er den ikke desto mindre et af de mulige udtryk for arbejdsmarkedsforhandlinger, og den skal følgelig anses for at være en begivenhed, der er et led i den pågældende arbejdsgivers sædvanlige aktivitetsudøvelse, uafhængigt af de særlige kendetegn ved det pågældende arbejdsmarked eller den anvendelige nationale lovgivning med henblik på gennemførelsen af den grundlæggende rettighed, der er sikret ved artikel 28 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
Sådanne betragtninger gælder også, når arbejdsgiveren, som det er tilfældet i den foreliggende sag, er et transporterende luftfartsselskab, idet det almindeligvis i forbindelse med udøvelsen af sine aktiviteter kan blive konfronteret med uenigheder eller endda konflikter med dets personale eller en del af dette personale (jf. i denne retning dom af 17.4.2018, Krüsemann m.fl.,
C-195/17, C-197/17 – C-203/17, C-226/17, C-228/17, C-254/17, C-274/17, C-275/17, C-278/17 – C-286/17 og C-290/17 – C-292/17
,
EU:C:2018:258
, præmis
og
). Foranstaltninger vedrørende arbejdsvilkår og aflønning af et transporterende luftfartsselskabs personale henhører under den normale forvaltning af nævnte luftfartsselskabs virksomhed (dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
).
En strejke, hvis formål begrænser sig til fra et luftfartsselskab at opnå en forhøjelse af kabinepersonalets løn, udgør således en begivenhed, der er et led i dette selskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse, navnlig når en sådan strejke sker inden for lovens rammer (jf. i denne retning dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
).
For så vidt som både socialpolitikken inden for et moderselskab og koncernens politik, som fastlægges af dette moderselskab, kan påvirke politikken og den sociale strategi i samme koncerns datterselskaber, kan en strejke, der er udløst af et transporterende luftfartsselskabs personale i solidaritet med strejken blandt moderselskabets personale, hvori dette luftfartsselskab udgør et datterselskab, desuden ikke udgøre en begivenhed, der ikke er et led i sidstnævntes sædvanlige aktivitetsudøvelse. Således som Europa-Kommissionen har anført i sine skriftlige bemærkninger, er det hverken usædvanligt eller uforudsigeligt, at arbejdsretlige konflikter udvides til forskellige dele af en virksomhedskoncern under kollektive forhandlinger.
For det andet skal en strejke, som indledes med det formål at sikre opfyldelsen af medarbejderes lønkrav og/eller sociale ydelser, anses for en begivenhed, som ikke ligger helt uden for det pågældende luftfartsselskabs faktiske kontrol (jf. i denne retning dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
), herunder når strejken iværksættes i solidaritet med moderselskabets strejkende personale, hvori dette luftfartsselskab udgør et af datterselskaberne.
Eftersom strejken for det første for arbejdstagerne udgør en ret, der er sikret ved artikel 28 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal det forhold, at disse påberåber sig denne ret og som følge deraf udløser en strejke, således anses for at være forudsigeligt for enhver arbejdsgiver, ydermere når strejken er blevet varslet (jf. i denne retning dom af dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
).
Domstolen har i øvrigt allerede i præmis 18 i dom af 7. maj 1991, Organisationen Danske Slagterier (
C-338/89
,
EU:C:1991:192
), fastslået, at en strejke, der er varslet i overensstemmelse med den gældende nationale lovgivning, og som ifølge det oplyste også vil kunne omfatte områder, der påvirker aktiviteterne for en virksomhed, som oprindeligt ikke var berørt af denne strejke, ikke udgør en usædvanlig og uforudseelig begivenhed.
Analogt kan det, når en fagforening har opfordret et moderselskabs personale til strejke, forventes, at personalet i andre enheder af den koncern, som ledes af dette moderselskab, tilslutter sig strejken i solidaritet eller for ved denne lejlighed at forsvare dens egne interesser.
For det andet har arbejdsgiveren, eftersom en strejke, der udgør en forudsigelig begivenhed for denne, principielt midlerne til at forberede sig på en sådan og i givet fald til at afbøde konsekvenserne, således at denne i et vist omfang bevarer kontrollen over begivenhederne. Da begrebet »usædvanlige omstændigheder« som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, således som det er anført i denne doms præmis 19, skal fortolkes strengt, skal det lægges til grund, at valget af ordet »usædvanlig« vidner om EU-lovgivers vilje til kun at lade dette begreb omfatte de omstændigheder, hvorover det transporterende luftfartsselskab ikke har nogen kontrol. Som enhver anden arbejdsgiver kan et sådant luftfartsselskab, der er stillet over for en strejke iværksat af dets personale, som er begrundet i krav, der er knyttet til arbejdsvilkår og løn, ikke gøre gældende, at denne ikke havde nogen kontrol over denne strejke (jf. i denne retning dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
og
). Det samme gælder, når en strejke er udløst af et transporterende luftfartsselskabs personale i solidaritet moderselskabets personale.
For at sikre den effektive virkning af den kompensationsforpligtelse, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 261/2004, kan en strejke hos et transporterende luftfartsselskabs personale derfor ikke kvalificeres som en »usædvanlig omstændighed« som omhandlet i denne forordnings artikel 5, stk. 3, når denne strejke er knyttet til lønkrav og/eller sociale ydelser, som forfølges af dette luftfartsselskabs personale, som kan behandles inden for rammerne af den interne arbejdsmarkedsdialog hos den koncern af selskaber, som det nævnte luftfartsselskab er en del af. Der kan i øvrigt ikke rejses tvivl om denne konstatering med henvisning til, at de krav, som de strejkende har fremsat, eventuelt er urimelige eller uforholdsmæssige, eftersom fastlæggelsen af lønniveauet, eller, overordnet set, arbejdsvilkårene, under alle omstændigheder henhører under arbejdsforholdet mellem arbejdsgiveren og dennes ansatte (jf. i denne retning dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
og
).
For det tredje viser EU-lovgivers angivelse i 14. betragtning til forordning nr. 261/2004, hvorefter usædvanlige omstændigheder kan indtræffe som følge af strejker, der berører det transporterende luftfartsselskabs drift, således som det fremgår af præmis 42 i dom af 23. marts 2021, Airhelp (
C-28/20
,
EU:C:2021:226
), således dennes hensigt om at henvise til strejker, der er eksterne i forhold til det pågældende luftfartsselskabs aktivitet. Det følger heraf, at der navnlig kan foreligge »usædvanlige omstændigheder« som omhandlet i denne forordnings artikel 5, stk. 3, når der er tale om strejke, der udløses og gennemføres af flyveledere eller lufthavnspersonale.
Derimod udgør en strejke, der udløses og gennemføres af et transporterende luftfartsselskabs eget personale, herunder efter opfordring fra fagforeninger, en »intern« begivenhed for dette luftfartsselskab, eftersom fagforeningerne handler i det nævnte luftfartsselskabs arbejdstageres interesse. Hvis en sådan strejke har sin oprindelse i krav, som kun de offentlige myndigheder kan opfylde, og som derfor ligger uden for det pågældende luftfartsselskabs kontrol, kan den imidlertid udgøre en »usædvanlig omstændighed« som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 (dom af 23.3.2021, Airhelp,
C-28/20
,
EU:C:2021:226
, præmis
og
).
I denne henseende kan den omstændighed, at en strejke forlænges ud over udløbet af den frist, der eventuelt er nævnt i strejkevarslet, ikke betragtes som afgørende, til trods for den omstændighed, at der i mellemtiden er opnået enighed med moderselskabet. Selv hvis det antages, at overskridelsen af den periode, som den fagforening, som har opfordret til strejken, oprindeligt har varslet, i henhold til national ret medfører, at den nævnte strejke skal kvalificeres som ulovlig, kan denne betragtning ikke have nogen indvirkning hvad angår kvalificeringen af den nævnte strejke i lyset af artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 (jf. i denne retning dom af 17.4.2018, Krüsemann m.fl.,
C-195/17, C-197/17 – C-203/17, C-226/17, C-228/17, C-254/17, C-274/17, C-275/17, C-278/17 – C-286/17 og C-290/17 – C-292/17
,
EU:C:2018:258
, præmis
).
At skelne mellem de strejker, som på grundlag af gældende national lovgivning er lovlige, og de, der ikke er lovlige, for at afgøre, om de kan betegnes som »usædvanlige omstændigheder« i henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, ville, således som Domstolen allerede har bemærket, medføre, at passagernes ret til kompensation ville afhænge af social- og arbejdsmarkedslovgivningen i hver enkelt medlemsstat, hvorved målene med første og fjerde betragtning til forordning nr. 261/2004 om at sikre et højt beskyttelsesniveau for passagererne såvel som ens betingelser for luftfartsselskabers udøvelse af deres aktiviteter inden for Den Europæiske Unions område ville blive bragt i fare (dom af 17.4.2018, Krüsemann m.fl.,
C-195/17, C-197/17 – C-203/17, C-226/17, C-228/17, C-254/17, C-274/17, C-275/17, C-278/17 – C-286/17 og C-290/17 – C-292/17
,
EU:C:2018:258
, præmis
).
Under disse omstændigheder skal det første til det fjerde spørgsmål besvares med, at artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at en strejke, som indledes med det formål at sikre opfyldelsen af medarbejderes lønkrav og/eller sociale ydelser, og som indledes på opfordring af en fagforening for et transporterende luftfartsselskabs personale i solidaritet med strejken mod moderselskabet, hvori dette luftfartsselskab udgør et af datterselskaberne, og gennemføres af en personalekategori, der er nødvendig for at gennemføre en flyvning, og som fortsætter ud over den periode, som den fagforening, som har opfordret til strejken, oprindeligt har varslet, til trods for den omstændighed, at der i mellemtiden er opnået enighed med moderselskabet, ikke er omfattet af begrebet en »usædvanlig omstændighed« i denne bestemmelses forstand.
Det femte og det sjette spørgsmål
Det er ikke anledning til at besvare det femte og det sjette spørgsmål, eftersom disse hviler på den forudsætning, at en strejke som den i hovedsagen omhandlede skal kvalificeres som en »usædvanlig omstændighed« som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Niende Afdeling) for ret:

Artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal fortolkes således, at en strejke, som indledes med det formål at sikre opfyldelsen af medarbejderes lønkrav og/eller sociale ydelser, og som indledes på opfordring af en fagforening for et transporterende luftfartsselskabs personale i solidaritet med strejken mod moderselskabet, hvori dette luftfartsselskab udgør et af datterselskaberne, og gennemføres af en personalekategori, der er nødvendig for at gennemføre en flyvning, og som fortsætter ud over den periode, som den fagforening, som har opfordret til strejken, oprindeligt har varslet, til trods for den omstændighed, at der i mellemtiden er opnået enighed med moderselskabet, ikke er omfattet af begrebet en »usædvanlig omstændighed« i denne bestemmelses forstand.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.