CELEX: 62016TJ0026
EŽŪGF ir EŽŪFKP
Nefinansuojamos išlaidos
Pažeidimai nustatant skolų dydį
Delsimai skolų susigrąžinimo procedūroje
Neįskaitymas tarp fondų
Palūkanų dydžio nustatymas
Proporcingumas
Fiksuoto dydžio finansinė korekcija
Reglamento (EB) Nr. 1290/2005 31
33 straipsniai
Konkretūs atvejai

)
Ginčo aplinkybės
Finansuodama bendrą žemės ūkio politiką, Europos Komisija atliko tam tikrus ieškinį pareiškusios Graikijos Respublikos patirtų išlaidų patikrinimus. Pateikusi 2009 m. vasario 10 d. pastabas, ji iš pradžių tam tikrais konkrečiais atvejais atliko dokumentų patikrinimą (IR/2009/017/GR), o paskui – 2009 m. rugsėjo 8–10 d. atliko patikrinimą vietoje (IR/2009/004/GR).
2010 m. sausio 4 d. pastabose Komisija nurodė Graikijos Respublikai atlikus šį patikrinimą vietoje nustatytus trūkumus ir pažeidimus, susijusius su, pirma, delsimais susigrąžinimo procedūroje arba dėl to, kad praėjo daugiau kaip ketveri metai nuo patikrinimo ataskaitos datos iki pirminės administracinės ar teisminės institucijos išvados, arba dėl to, kad praėjo daugiau kaip metai nuo pirminės administracinės ar teisminės institucijos išvados iki vykdomojo rašto dėl sumų susigrąžinimo išdavimo, antra, skolų neįskaitymu tarp Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP), trečia, klaidingu mokėtinų palūkanų sumos nustatymu bei mokėtinų palūkanų nenurodymu tam tikrais atvejais, kai susigrąžinimas nevykdomas, ketvirta, konkrečiais delsimo susigrąžinti atvejais. Todėl ji pasiūlė neskirti Europos Sąjungos finansavimo ir nurodyti Graikijos Respublikai sumokėti 11467310,85 euro sumą.
2010 m. kovo 3 d. raštu Graikijos Respublika pranešė, jog nepritaria tokiai analizei. 2011 m. balandžio 1 d. įvyko dvišalis susitikimas; po šio susitikimo buvo surašytas 2011 m. liepos 12 d. protokolas. Komisija apgailestavo, kad Graikijos valdžios institucijos negalėjo pateikti duomenų apie visus delsimo susigrąžinti atvejus, išskyrus jos jau nustatytus konkrečius atvejus. O Graikijos Respublika atkreipė dėmesį į su įskaitymo tarp fondų procedūra susijusius sunkumus ir į tai, kad mokėtinų palūkanų dydis nebuvo jos nepakankamai įvertintas. Dėl konkrečių atvejų Graikijos Respublika teigė mananti, kad šių atvejų senumas ar jų ginčijimas teismuose trukdė atsižvelgti į su jais susijusias išlaidas.
2013 m. sausio 24 d. raštu Komisija Graikijos Respublikai graikų kalba pranešė apie savo pasiūlymą nefinansuoti iš Sąjungos lėšų 11467310,85 euro sumos (toliau – pranešimas). 2013 m. kovo 7 d. Graikijos Respublika paprašė įsikišti taikinimo institucijos.
Vykstant taikinimo procedūrai taikinimo institucija 2013 m. spalio 19 d. nuomonėje visų pirma pažymėjo, kad šalys galėjo susitarti, be kita ko, dėl siūlytos 10 % fiksuoto dydžio finansinės korekcijos apskaičiavimo pagrindo, tada – kad ji negali padėti šalims dėl minėtos korekcijos dydžio, nes Graikijos valdžios institucijos nepateikė atvejų, kuriais nebuvo laikomasi terminų, lentelės, ir, galiausiai, kad reikia atkreipti Komisijos dėmesį į 2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 209, 2005, p. 1
) 33 straipsnio 3 dalies c punktą, pagal kurį, „atrodo, nenumatyta galimybė įskaityti, jei iš EŽŪFKP mokėtinos sumos turi būti susigrąžintos“. Dėl likusios dalies taikinimo institucija pažymėjo, kad nemato pagrindo abejoti dėl Komisijos tarnybų padarytų išvadų.
Tuo metu Komisija gavo naujos informacijos ir 2015 m. liepos 17 d. rašte (toliau – 2015 m. liepos 17 d. raštas), pirma, padidino 10 % fiksuoto dydžio finansinės korekcijos apskaičiavimo pagrindą ir, antra, vienu atveju pritarė korekcijos netaikymui, o kitu – sumos sumažinimui perpus. Todėl galutinė išlaidų, kurios nefinansuojamos iš Sąjungos lėšų, suma buvo padidinta ir sudarė 11534827,97 euro.
2015 m. lapkričio 13 d. Įgyvendinimo sprendimu (ES) 2015/2098 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš EŽŪGF ir EŽŪFKP (
OL L 303, 2015, p. 35
, toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija galiausiai nusprendė nefinansuoti Sąjungos lėšomis
Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon
(Graikijos Bendrijos pagalbos mokėjimų ir kontrolės orientavimo ir garantijų institucija, toliau –
Opekepe
) išlaidų, kurių bendra suma sudarė 12647843,53 euro.
Procesas ir šalių reikalavimai
2016 m. sausio 22 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį Graikijos Respublikos ieškinį.
(Praleista)
Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus per 2017 m. vasario 16 d. posėdį.
Graikijos Respublika Bendrojo Teismo prašo:
–
iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek Komisija jame pritaikė jai finansines korekcijas 11534827,97 euro sumai,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
(Praleista)
Dėl teisės
Dėl ieškinio pagrindų
Grįsdama savo reikalavimus dėl panaikinimo, Graikijos Respublika remiasi penkiais pagrindais, grindžiamais atitinkamai:
–
teisinio pagrindo taikyti fiksuoto dydžio finansinę korekciją nebuvimu, kiek tai susiję su konstatuotais nepagrįstai pervestos pagalbos susigrąžinimo procedūros trūkumais,
–
tuo, kad fiksuoto dydžio finansinė korekcija, pritaikyta 2015 m. dėl kontrolės sistemos trūkumų, yra susijusi su aplinkybėmis, kurios kartais klostėsi iki 2000 m., ir pažeidžiant jos teisę į gynybą grindžiama konstatavimais, pirmą kartą atliktais 2011 m.; be to, ji teigia, kad dėl šios korekcijos jai tenkanti našta yra neproporcinga, pažeidžiami teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai, taip pat nesilaikoma protingo termino vykdant administracines procedūras,
–
motyvavimo stoka ir akivaizdžia vertinimo klaida, kiek tai susiję su tariamais delsimais susigrąžinimo procedūroje taikant įskaitymą tarp fondų,
–
tuo, kad Komisija klaidingai aiškino ir taikė Reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnio 1 ir 5 dalis, kiek tai susiję su, pirma, palūkanų apskaičiavimu pagal finansinių padarinių dėl nesusigrąžintų sumų paskirstymo atitinkamai valstybei narei ir Sąjungos biudžetui lygiomis dalimis taisyklę (toliau – paskirstymo lygiomis dalimis taisyklė) ir, antra, jų nenurodymu 2006 m. birželio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 885/2006, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 1290/2005 nuostatų dėl mokėjimo agentūrų ir kitų įstaigų akreditavimo bei EŽŪGF ir EŽŪFKP sąskaitų patikrinimo ir patvirtinimo taikymo taisykles (
OL L 171, 2006, p. 90
), iš dalies pakeisto 2008 m. spalio 21 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1034/2008 (
OL L 279, 2008, p. 13
), III priedo lentelėse,
–
klaidomis, padarytomis vertinant įvairius konkrečius atvejus.
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo
Grįsdama ieškinio pirmąjį pagrindą Graikijos Respublika nurodo, kad nagrinėjamu atveju pritaikyta fiksuoto dydžio finansinė korekcija neturėjo teisinio pagrindo. Iš tiesų konstatuoti pažeidimai buvo susiję ne su trūkumais, pasitaikančiais kontroliuojant išlaidų, kurioms galima taikyti fiksuoto dydžio korekciją pagal Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalį, atitiktį reikalavimams, o su paskesniu neteisėtų mokėjimų, kuriems galima taikyti tik specialią korekciją pagal to paties reglamento 32 ir 33 straipsnius, valdymu. Taigi minėtuose 32 ir 33 straipsniuose numatytais specialiais pažeidimo atvejais taikytina tik šio reglamento 31 straipsnio 3 dalis, nes abiejuose straipsniuose į ją aiškiai padaryta nuoroda. Fiksuoto dydžio finansinė korekcija taikoma tik pagal Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalį, kuri netaikoma minėto reglamento 32 ir 33 straipsniuose numatytiems pažeidimams. To paties reglamento 31 straipsnio 4 ir 5 dalių tekstas patvirtina tokią analizę. Graikijos Respublika taip pat remiasi Reglamento Nr. 1290/2005 3 straipsnio 1 dalies a punkto, 8 straipsnio 1 dalies c punkto iii papunkčio ir jo 25 ir 26 konstatuojamųjų dalių bendru aiškinimu.
Be to, 1997 m. gruodžio 23 d. Komisijos dokumentas VI/5330/97 „Finansinių padarinių apskaičiavimo gairės rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patikrinimo“ (toliau – gairės) buvo susijęs tik su Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalyje nustatytais kriterijais, kaip tai nurodyta jurisprudencijoje, be kita ko, 2012 m. gruodžio 13 d. Sprendime Graikija / Komisija (
T‑588/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:688
,
punktas). Taigi Komisija pati apribojo savo diskreciją ir nagrinėjamu atveju negalima taikyti fiksuoto dydžio finansinės korekcijos, kaip tai padaryta ginčijamame sprendime, net jei būtų padaryti aptariami pažeidimai.
Pabrėždama išskirtinį fiksuoto dydžio finansinių korekcijų taikymo pobūdį Graikijos Respublika nurodo, kad nagrinėjamu atveju realus nesusigrąžintų sumų dydis gali būti nustatytas, be kita ko, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 885/2006 III priede numatytas lenteles, kurias valstybės narės pateikė Komisijai, dėl ko fiksuoto dydžio korekcijų metodas netenka prasmes.
Dublike Graikijos Respublika priduria, kad jei Komisija teisingai aiškintų ir taikytų reikšmingas nuostatas, fiksuoto dydžio finansines korekcijas būtų galima taikyti valstybės pagalbos arba valstybės įsipareigojimų neįvykdymo srityje, o tai yra Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 5 dalies b punkte numatytas atvejis.
Komisija ginčija Graikijos Respublikos argumentus.
Nagrinėjant pirmąjį pagrindą pirmiausia reikia patikrinti, ar Komisija turi teisinį pagrindą taikyti fiksuoto dydžio finansinę korekciją tada, kai konstatuojami pažeidimai pagal Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsnius, o atsakius teigiamai – ar atsižvelgiant į konstatuotus trūkumus tokios korekcijos taikymas pateisinamas nagrinėjamu atveju.
Iš pradžių reikia pažymėti, kad šiuo atveju Komisijos elgesį nuo dokumentų patikrinimo ir patikrinimo vietoje, kuriuos ji atliko 2009 m., iki analizės, kurią ji atliko gavusi taikinimo institucijos nuomonę, priimtą 2013 m. spalio 19 d., reglamentavo tuo metu taikytinas Reglamentas Nr. 1290/2005. Ginčijamo sprendimo 1 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat rėmėsi 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 485/2008 (
OL L 347, 2013, p. 549
), pagal to paties reglamento 121 straipsnio 2 dalies c punktą taikomo nuo 2015 m. sausio 1 d., 52 straipsniu. Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnyje iš esmės pakartotas ir praplėstas Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnis. Taigi, kadangi šalys grindžia savo argumentus pastaruoju reglamentu, siekiant išspręsti šį ginčą pakanka išnagrinėti reikšmingas Reglamento Nr. 1290/2005 nuostatas.
Galimybė taikyti fiksuoto dydžio finansinę korekciją kyla iš plačios diskrecijos, kurią Komisija turi pagal Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 1 ir 2 dalis. Pagal šias nuostatas Komisija turi galimybę priimti sprendimą „dėl išlaidų, kurios nebus finansuojamos [iš Sąjungos lėšų], jei nustato, kad 3 straipsnio 1 dalyje ir 4 straipsnyje nurodytos išlaidos buvo padarytos pažeidžiant [Sąjungos] taisykles“, ir yra įgaliota įvertinti „sumas, kurios nebus finansuojamos, atsižvelgdama į nustatytą neatitikimo svarbą“, taip pat „atsižvelgia į pažeidimo pobūdį ir lygį bei į [Sąjungai] padarytą finansinę žalą“ (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
T‑294/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:261
,
–
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Taip pat svarbu priminti, kad fiksuoto dydžio korekcijos taikymo tvarka ir gairėse nurodyti kriterijai buvo pripažinti atitinkančiais Sąjungos teisę (šiuo klausimu žr. 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
C‑332/01
,
EU:C:2004:496
,
punktą; 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑153/01
,
EU:C:2004:589
,
punktą ir 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
T‑294/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:261
,
punktą), nes nustatant korekcija, kurią Komisija nusprendė taikyti remdamasi gairėmis, siekiama išvengti to, kad iš EŽŪGF ir EŽŪFKP būtų dengiamos sumos, išleistos finansuojant aptariamais Sąjungos teisės aktais nesiekiamus tikslus, be to, tai nėra sankcija (2011 m. kovo 31 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
T‑214/07
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:130
,
punktas ir 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
T‑294/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:261
,
punktas). Pagal jurisprudenciją gairėse numatytos fiksuoto dydžio normos leidžia ir laikytis Sąjungos teisės, ir gerai valdyti Sąjungos išteklius, taip pat išvengti to, kad Komisija naudotųsi savo diskrecija taikydama valstybėms narėms nepamatuotas ir neproporcingas korekcijas (2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Italija / Komisija,
T‑181/06
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2008:331
,
punktas ir 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
T‑294/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:261
,
punktas).
Dėl klausimo, ar yra teisinis pagrindas, leidžiantis taikyti fiksuoto dydžio finansinę korekciją, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsniuose nurodytais pažeidimais, reikia pažymėti, kad nė vienoje minėto reglamento nuostatoje, ypač jo 31–33 straipsniuose, nėra atmetama galimybė taikyti to paties reglamento 31 straipsnio 2 dalį pažeidimams, numatytiems jo 32 ir 33 straipsniuose.
Tiesa, Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsniuose nuoroda į to paties reglamento 31 straipsnį padaryta tik siekiant paminėti Komisijos pareigą, kai taikydama minėtus 32 ir 33 straipsnius šį nusprendžia, „kad išieškotinas sumas turi sumokėti valstybė“ (Reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnio 4 dalis ir 33 straipsnio 5 dalis) arba kad ji „nefinans[uos] [iš Sąjungos lėšų] sumų, kurioms yra numatytas finansavimas iš [Sąjungos] biudžeto“ (Reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnio 8 dalis), arba atlik[s] minėto reglamento „31 straipsnio 3 dalyje nustatytą procedūrą“. Šiuo klausimu reikia priminti, jog pagal šią vien procedūrinę nuostatą numatyta, kad, „prieš priimant sprendimą nefinansuoti, Komisijos patikrinimo išvados ir valstybės narės paaiškinimai pateikiami raštu, paskui abi šalys stengiasi susitarti dėl priemonių, kurių reikės imtis“, ir kad, „[nepavykus susitarti], valstybė narė gali prašyti pradėti procedūrą, kurios tikslas – suderinti kiekvienos šalies pozicijas per keturis mėnesius. Šios procedūros rezultatai yra pateikiami Komisijai siunčiamoje ataskaitoje, kuri ją išnagrinėja prieš priimdama sprendimą nefinansuoti.“ Būtent ši procedūra buvo taikoma nagrinėjamu atveju.
Vis dėlto tai, kad Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsniuose aiškiai padaryta nuoroda tik į to paties reglamento 31 straipsnio 3 dalį, nereiškia, kad fiksuoto dydžio finansinės korekcijos negalima taikyti minėtuose 32 ir 33 straipsniuose numatytų pažeidimų atvejais.
Iš tiesų iš Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 5 dalies a punkto formuluotės matyti, kad to paties reglamento 31 straipsnio 4 dalis „netaikoma 32 ir 33 straipsniuose nurodytų pažeidimų atvejais [pažeidimų finansiniams padariniams]“, o tai reiškia
a contrario
, kad kitos Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio dalys, įskaitant jo 2 dalį, turi būti taikomos to paties reglamento 32 ir 33 straipsniuose nurodytiems pažeidimams.
Be to, toks aiškinimas atitinka Reglamento Nr. 1290/2005 25 ir 26 konstatuojamosiose dalyse nurodytą tikslą apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, kuriuo paremtos minėto reglamento IV antraštinėje dalyje numatytos žemės ūkio fondų biudžeto tinkamo vykdymo kontrolės taisyklės; jo 31–33 straipsniai yra šių taisyklių dalis. Iš tikrųjų nenumačius galimybės taikyti fiksuoto dydžio finansinės korekcijos, pirma, Komisija netektų bet kokių Sąjungos finansinių interesų apsaugos priemonių, jei ji tiksliai negalėtų nustatyti sumų, kurios nebus finansuojamos iš Sąjungos biudžeto pagal Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsnius, dėl to, kad atitinkama valstybė narė nepateikė šiuo klausimu reikalingos informacijos, ir, antra, leistų įsipareigojimų neįvykdžiusiai valstybei narei jų nevykdyti ir taip gauti naudos iš savo pažeidimų.
Todėl, priešingai, nei teigia Graikijos Respublika, fiksuoto dydžio finansinės korekcijos savaime nedraudžiama taikyti tada, kai taikomi Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsniai.
Nė vienas Graikijos Respublikos pateiktas argumentas neleidžia suabejoti šia išvada.
Pirma, dėl šio sprendimo 23 punkte nurodyto Graikijos Respublikos argumento, kad jei fiksuoto dydžio finansines korekcijas būtų galima taikyti, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsniuose numatytų pažeidimų finansiniais padariniais, taigi ir to paties reglamento 31 straipsnio 5 dalies b punkte numatytu atveju, kiek tai susiję su valstybės pagalba ar valstybės įsipareigojimų neįvykdymu, pakanka pažymėti, kad šioje nuostatoje numatyta išimtimi siekiama patikslinti, jog minėto reglamento 31 straipsnio 4 dalyje numatytas 24 mėnesių terminas akivaizdžiai netaikomas procedūrose dėl valstybės pagalbos ir valstybės įsipareigojimų neįvykdymo, kurie nėra Reglamento Nr. 1290/2005 dalykas.
Antra, Reglamento Nr. 1290/2005 3 straipsnio 1 dalies a punktas, 8 straipsnio 1 dalies c punkto iii papunktis ir jo 25 ir 26 konstatuojamosios dalys, kuriomis Graikijos Respublika remiasi, bet nepateikia konkrečių su šiomis nuostatomis susijusių argumentų, neatrodo aiškiai susiję su klausimu dėl šiuo atveju pritaikytos fiksuoto dydžio finansinės korekcijos, todėl neturi jam įtakos.
Trečia, Graikijos Respublikos argumentams, pateiktiems atsižvelgiant į gaires, taip pat negalima pritarti.
Šiuo klausimu reikia paaiškinti, kad gairėse neatmetama galimybė taikyti Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalį minėto reglamento 32 ir 33 straipsniuose numatytų pažeidimų finansiniams padariniams. Iš tikrųjų iš jurisprudencijos matyti, kad minėtose gairėse „nurodomi tik metodas ir parametrai, kuriuos Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalyje numatytais kriterijais, naudos apskaičiuodama nefinansuojamas sumas“ (2012 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Graikija / Komisija,
T‑588/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:688
,
punktas).
Toliau iš gairių 2 priedo matyti, kad kai negalima nustatyti realios neteisėtų mokėjimų sumos ir todėl negalima apskaičiuoti Sąjungos patirtų finansinių nuostolių sumos, fiksuoto dydžio korekcijos taikomos atsižvelgiant į nuostolio Sąjungos biudžetui, kurį lemia netinkama kontrolė, pavojaus įvertinimą. Tikslios neteisėtų mokėjimų sumos gali būti neįmanoma nustatyti tiek išlaidų atitikties reikalavimams kontrolės lygiu, tiek neteisingai pervestų sumų susigrąžinimo kontrolės lygiu; kaip nurodyta pačiose gairėse, taip yra dėl „paties
ex-post
kontrolės pobūdžio“.
Galiausiai bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad gairės netaikomos Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsniuose numatytiems pažeidimams, vien dėl šios aplinkybės tokia fiksuoto dydžio korekcija negali būti teisiškai nepagrįsta, nes šių pažeidimų aiškinimas neturi prieštarauti antrinėje teisėje pateiktam aiškinimui. Tačiau Komisija remdamasi būtent pačiu Reglamentu Nr. 1290/2005 ir ypač jai suteikta plačia diskrecija gali patvirtinti gairėse numatytą fiksuoto dydžio korekcijos taikymo tvarką (žr. šio sprendimo 27 ir 28 punktus).
Taigi darytina išvada, kad buvo teisinis pagrindas, būtent Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalis, leidžiantis Komisijai taikyti fiksuoto dydžio finansinę korekciją pagal minėto reglamento 32 ir 33 straipsnius konstatuotų pažeidimų finansiniams padariniams, kai ji negalėjo nustatyti tikslaus nesusigrąžintų sumų dydžio. Be to, tokie argumentai gali būti taikomi ir Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsniui, juo labiau kad šio reglamento 52 straipsnio 2 dalyje aiškiai numatyta galimybė taikyti fiksuoto dydžio finansines korekcijas „tik tais atvejais, kai dėl atvejo pobūdžio ar dėl to, kad valstybė narė nepateikė Komisijai būtinos informacijos, dedant proporcingas pastangas neįmanoma tiksliau nustatyti Sąjungai padarytos finansinės žalos“.
Dabar reikia patikrinti, ar tokios korekcijos taikymas nagrinėjamu atveju buvo pateisinamas atsižvelgiant į konstatuotus trūkumus (žr. šio sprendimo 25 punktą).
Visų pirma reikia priminti valstybių narių pareigą teikti Komisijai informaciją tiek apie EŽŪGF išlaidas, tiek apie išlaidas, dengiamas iš EŽŪFKP. Ir Reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje, ir to paties reglamento 33 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad „[perduodamos] metines sąskaitas, kaip numatyta 8 straipsnio 1 dalies c punkto iii papunktyje, valstybės narės Komisijai pateikia suvestinę ataskaitą apie dėl pažeidimų pradėtas [išieškojimo arba susigrąžinimo] procedūras. Ataskaitoje dar neišieškotos sumos suskirstomos pagal administracinę ir (arba) teisminę procedūrą bei pagal metus, kada buvo atliktas pirminis administracinis ar teisminis pažeidimo nustatymas.“ Be to, Reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje numatyta: „Valstybės narės užtikrina, kad išsamios detalės apie individualias išieškojimo procedūras ir dar neišieškotas individualias sumas yra prieinamos Komisijai.“
Tačiau, kaip 2013 m. spalio 19 d. nuomonės 6.2 punkte pažymėjo taikinimo institucija, „Graikijos valdžios institucijos nepateikė atvejų, kuriais nebuvo laikomasi terminų, lentelės“. Taigi, priešingai, nei Graikijos Respublika teigia ieškinio 32 punkte, Komisija negalėjo tiksliai nustatyti nesusigrąžintų sumų, nes ši valstybė narė tinkamai neužpildė Reglamento Nr. 885/2006 III priedo lentelių, nors Komisija jos kelis kartus to prašė. Šis trūkumas, kaip matyti iš suvestinės ataskaitos 19.6.3 punkto, yra susijęs su pagrindiniais patikrinimais, kurie „[nebuvo] taikomi arba buvo taikomi taip neišsamiai ar taip nedažnai, kad buvo visiškai netinkami siekiant nubausti už pažeidimus pagal [teisės aktuose numatytas] imperatyvias nuostatas“. Šiuos patikrinimus sudarė atitinkamos procedūros ir patikrinimai, kuriais siekiama įsitikinti, kad, pirma, neteisingai išmokėtos sumos buvo norimu laiku nustatytos, išieškotos ir grąžintos į fondus, antra, buhalteriniai įrašai ir informacija apie duomenų valdymą buvo teisingi, trečia, skolininkų didžioji knyga ir Reglamento Nr. 885/2006 III priedas buvo užpildyti.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal gaires pagrindinių patikrinimų nebuvimas arba jų neišsamus ar retas atlikimas gali pateisinti fiksuoto dydžio finansinės korekcijos taikymą.
Todėl, kadangi per 2009 m. atliktus patikrinimus Komisija, išnagrinėjusi kelis konkrečius atvejus, konstatavo, kad skolų atitinkamiems fondams nesusigrąžinimas arba pavėluotas susigrąžinimas nuolat kartojasi, ji galėjo turėti pagrįstų abejonių dėl panašių trūkumų visais atvejais, todėl, atsižvelgdama į gaires (nes buvo neįmanoma tiksliai nustatyti Sąjungos patirtų nuostolių), galėjo nuspręsti taikyti fiksuoto dydžio korekciją (šiuo klausimu pagal analogiją, kiek tai susiję su problemomis valstybei narei atliekant patikrinimus, žr. 2008 m. balandžio 24 d. Sprendimo Belgija / Komisija,
C‑418/06 P
,
EU:C:2008:247
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Todėl ieškinio pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
(Praleista)
Dėl ieškinio trečiojo ir ketvirtojo pagrindų
Ieškinio trečiuoju pagrindu Graikijos Respublika iš esmės ginčija fiksuoto dydžio finansinės korekcijos, susijusios su tuo, kad skolos tariamai nebuvo įskaitytos tarp žemės ūkio fondų, pagrįstumą, o ieškinio ketvirtuoju pagrindu teigia, kad minėtos korekcijos pagrindas, paremtas pareiga nurodyti palūkanas Reglamento Nr. 885/2006 III priede numatytose lentelėse, yra neteisėtas.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad iš pranešimo aiškiai matyti, jog jo priedo 1.1 punkte dėl delsimų susigrąžinimo procedūroje pasiūlyta 10 % fiksuoto dydžio finansinė korekcija „taip pat apima 1.2 punkte (Įskaitymas) ir 1.3 punkte (Palūkanų nurodymas [Reglamento Nr. 885/2006 III priedo lentelėse]) aprašytą fondų riziką“. Pranešimo priedo 1.2 punkto pabaigoje taip pat pažymėta: „todėl [nebuvo] pasiūlyta jokios papildomos korekcijos“ dėl specialios įskaitymo tarp fondų procedūros nebuvimo. Tie patys argumentai buvo pateikti dėl palūkanų nenurodymo Reglamento Nr. 885/2006 III priedo lentelėse; pranešimo priedo 1.3 punkto pabaigoje Komisija nurodė, kad su tuo susijusią korekciją „apėmė 1.1 punkte pasiūlyta 10 % fiksuoto dydžio korekcija (dėl delsimų susigrąžinimo procedūroje)“.
2015 m. liepos 17 d. rašte taip pat yra priedas, kuriame trumpai išdėstyta Komisijos pozicija po taikinimo institucijos įsikišimo. Jo 2 punkto antroje įtraukoje pažymėta, kad „A punkte pasiūlyta 10 % fiksuoto dydžio finansinė korekcija (delsimai susigrąžinimo procedūroje) taip pat apima B ir C punktus (įskaitymas tarp fondų ir palūkanų perkėlimas į [Reglamento Nr. 885/2006] III priedo lentelę)“. Tie patys žodžiai pavartoti suvestinės ataskaitos 19.6.5 punkto antros įtraukos pabaigoje.
Beje, toks požiūris atitinka gaires, pagal kurias, kai ta pati sistema turi kelis trūkumus, fiksuoto dydžio normos nėra kumuliacinės – didžiausias trūkumas laikomas visos kontrolės sistemos keliamos rizikos rodikliu.
Taigi iš to, kas išdėstyta, aišku, kad dėl dviejų trūkumų, kurie yra ieškinio trečiojo ir ketvirtojo pagrindų dalykas, už delsimus susigrąžinant skolas skirta 10 % fiksuoto dydžio finansinė korekcija nebuvo padidinta. Darytina išvada, kad ieškinio trečiojo ir ketvirtojo pagrindų nagrinėjimas gali neturėti įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui.
Iš tikrųjų iš jurisprudencijos matyti, kad jeigu sprendimui teisiškai pagrįsti pakanka tik tam tikrų jo motyvų, galimi kitų akto motyvų trūkumai bet kuriuo atveju neturi įtakos jo rezoliucinei daliai. Be to, jei Komisijos sprendimo rezoliucinė dalis grindžiama keliomis argumentų grupėmis, kurių kiekvienos atskirai pakaktų tai konstatuojamajai daliai pagrįsti, teisės aktą galima panaikinti tik tuo atveju, jei visos argumentų grupės pripažįstamos neteisėtomis. Tokiu atveju tik su viena argumentų grupe susijusios klaidos ar kito pažeidimo nepakanka ginčijamam sprendimui panaikinti, nes ši klaida negalėjo turėti lemiamos įtakos institucijos priimto sprendimo rezoliucinei daliai (2013 m. vasario 26 d. Nutarties Castiglioni / Komisija,
T‑591/10
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2013:94
,
punktas; 2015 m. sausio 15 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
T‑1/12
,
EU:T:2015:17
,
punktas ir 2016 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė / Komisija,
T‑437/14
,
EU:T:2016:577
,
punktas).
Taigi ieškinio trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus reikia atmesti kaip neturinčius reikšmės.
Dėl ieškinio penktojo pagrindo
Ieškinio penktuoju pagrindu Graikijos Respublika prašo panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis susijęs su devyniais konkrečiais atvejais. Dėl kiekvieno atvejo ji pateikia įvairių kaltinimų, kurių kiekvienas bus išnagrinėtas atskirai.
(Praleista)
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti kaip nepagrįstą visą ieškinio penktąjį pagrindą, taigi ir visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Graikijos Respublika pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Paskelbta 2017 m. spalio 25 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: graikų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.