CELEX: 62020TJ0388
Valsts atbalsts
Somijas gaisa transporta tirgus
Atbalsts, ko Somija sniegusi Finnair saistībā ar Covid‑19 pandēmiju
Ar aizdevumu saistīta valsts garantija
Lēmums necelt iebildumus
Pagaidu regulējums valsts atbalsta pasākumiem
Pasākums, kas ir paredzēts nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā
Atbalsta pozitīvās ietekmes neizsvēršana ar tā negatīvo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un uz neizkropļotas konkurences saglabāšanu
Vienlīdzīga attieksme
Brīvība veikt uzņēmējdarbību
Pakalpojumu sniegšanas brīvība
Pienākums norādīt pamatojumu

Tiesvedības priekšvēsture
2020. gada 13. maijā Somijas Republika saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu paziņoja Eiropas Komisijai par atbalsta pasākumu valsts garantijas veidā par labu
Finnair, Plc
.
Attiecīgā pasākuma mērķis ir palīdzēt
Finnair
no pensiju fonda saņemt aizdevumu 600 miljonu EUR apmērā tās apgrozāmā kapitāla vajadzību apmierināšanai. Valsts garantija attiecas uz 90 % no aizdevuma, un tā nepārsniedz trīs gadus. Atlikušos 10 % aizdevuma sedz komercbanka tirgus apstākļos. Minētā garantija stājas spēkā tikai tad, ja
Finnair
nespēj atmaksāt aizdevumu pensiju fondam.
Pasākums ir balstīts uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā tas ir interpretēts Komisijas 2020. gada 19. marta paziņojuma “Pagaidu regulējums valsts atbalsta pasākumiem, ar ko atbalsta ekonomiku pašreizējā
Covid‑19
uzliesmojuma situācijā” (
OV 2020, C 91
I, 1. lpp.), kas grozīts 2020. gada 3. aprīlī (
OV 2020, C 112
I, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “pagaidu regulējums”), 2. un 3.2. iedaļā.
2020. gada 18. maijā Komisija pieņēma Lēmumu C(2020) 3387
final
par valsts atbalstu SA.56809 (2020/N) – Somija
Covid‑19
: valsts garantija
Finnair
, ar kuru tā nolēma necelt iebildumus pret attiecīgo pasākumu, pamatojoties uz to, ka tas ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā tas ir interpretēts pagaidu regulējumā (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Šajā lēmumā Komisija ir norādījusi, ka, ievērojot LESD 107. panta 1. punktu, attiecīgais pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu (apstrīdētā lēmuma 30.–35. punkts). Attiecībā uz šī atbalsta saderību ar iekšējo tirgu Komisija vispirms uzskatīja, ka Somijas iestāžu izklāstītais scenārijs attiecībā uz nepietiekamo likviditāti, ar kādu
Finnair
sastapsies, ir reālistisks. Pēc tam tā norādīja, ka
Finnair
esot mēģinājusi iegūt finansējumu kredītu tirgos, bet ar to nevarēja apmierināt visas savas likviditātes vajadzības. Konkrēti, 2020. gada 29. aprīlī
Finnair
esot paziņojusi, ka tās valde ir nolēmusi sagatavot rekapitalizāciju (akciju emisiju), ņemot vērā zaudējumus, kuri radušies sakarā ar
Covid‑19
izcelšanos un kuri ietekmēja tās pašu kapitālu. Komisija tostarp norādīja, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī piedāvājuma summa ir sasniegusi aptuveni 500 miljonus EUR un ka nebija skaidrs, vai tas vainagosies panākumiem (apstrīdētā lēmuma 40.–44. punkts). Visbeidzot, ņemot vērā
Finnair
nozīmi Somijas tautsaimniecībā, tā secināja, ka attiecīgais pasākums ir nepieciešams, atbilstošs un samērīgs, lai novērstu nopietnus traucējumus šīs dalībvalsts tautsaimniecībā (apstrīdētā lēmuma 45.–52. punkts). Tā arī pārbaudīja, vai attiecīgais pasākums ir saskaņā ar visiem atbilstošajiem pagaidu regulējuma nosacījumiem, un konstatēja, ka tas tā ir (apstrīdētā lēmuma 53. punkts).
Fakti pēc prasības celšanas
2020. gada 29. jūlijā – pēc prasības celšanas – Komisija apstrīdēto lēmumu laboja ar Lēmumu C(2020) 5339
final
“Labojumi 2020. gada 18. maija Lēmumā C(2020) 3387
final
par valsts atbalstu SA.56809 (2020/N) – Somija
Covid‑19
: valsts garantija
Finnair
”. Apstrīdētais lēmums tā labotajā redakcijā tika publicēts Komisijas interneta vietnē 2020. gada 31. jūlijā.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 26. jūnijā, prasītāja,
Ryanair DAC
, cēla šo prasību.
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts tajā pašā dienā, prasītāja iesniedza pieteikumu par lietas izskatīšanu paātrinātā tiesvedībā saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 151. un 152. pantu.
2020. gada 6. jūlijā Komisija lūdza apturēt tiesvedību līdz brīdim, kad tiks pieņemti nolēmumi lietās T‑238/20 un T‑259/20, pret ko prasītāja 2020. gada 9. jūlijā iebilda. Ar 2020. gada 10. jūlija lēmumu Vispārējās tiesas desmitās palātas priekšsēdētājs noraidīja Komisijas pieteikumu par tiesvedības apturēšanu.
Ar 2020. gada 15. jūlija lēmumu Vispārējā tiesa (desmitā palāta) apmierināja pieteikumu izskatīt lietu paātrinātā tiesvedībā.
Pēc desmitās palātas priekšlikuma Vispārējā tiesa atbilstoši Reglamenta 28. pantam nolēma nodot lietu paplašinātam iztiesāšanas sastāvam.
Komisija iebildumu rakstu Vispārējās tiesas kancelejā iesniedza 2020. gada 31. jūlijā.
Atbilstoši Reglamenta 106. panta 2. punktam prasītāja 2020. gada 13. augustā iesniedza pieteikumu rīkot tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai.
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 16. septembrī, Spānijas Karaliste lūdza atļauju iestāties šajā lietā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 25. septembrī, prasītāja atbilstoši Reglamenta 144. panta 7. punktam lūdza, lai daži dati, kas ietverti prasības pieteikumā un tā saīsinātajā versijā, netiktu darīti zināmi Spānijas Karalistei. Tā tiem pievienoja prasības pieteikuma, tā saīsinātās versijas un to pielikumu nekonfidenciālu versiju.
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 29. septembrī, Somijas Republika lūdza atļauju iestāties šajā tiesvedībā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 6. oktobrī, prasītāja saskaņā ar Reglamenta 144. panta 7. punktu lūdza, lai šā sprieduma 14. punktā minētie dati netiktu darīti zināmi Somijas Republikai.
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 29. septembrī, Francijas Republika lūdza atļauju iestāties šajā tiesvedībā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 6. oktobrī, prasītāja saskaņā ar Reglamenta 144. panta 7. punktu lūdza, lai šā sprieduma 14. punktā minētie dati netiktu darīti zināmi Francijas Republikai.
Ar 2020. gada 14. oktobra rīkojumu Vispārējās tiesas desmitās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs atļāva Spānijas Karalistei, Francijas Republikai un Somijas Republikai iestāties lietā un pagaidām prasības pieteikuma, prasības pieteikuma saīsinātās versijas un to pielikumu vietā nosūtīja prasītājas iesniegtās to nekonfidenciālās versijas, gaidot pirmo trīs minēto iespējamos apsvērumus par pieteikumiem par konfidencialitātes ievērošanu.
Ar 2020. gada 14. oktobra procesa organizatorisko pasākumu Spānijas Karalistei, Francijas Republikai un Somijas Republikai saskaņā ar Reglamenta 154. panta 3. punktu tika atļauts iesniegt iestāšanās rakstus.
2020. gada 29. oktobrī Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika Vispārējās tiesas kancelejā iesniedza savus iestāšanās rakstus, neceldamas iebildumus pret prasītājas pieteikumiem par konfidencialitātes ievērošanu.
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Spānijas Karaliste lūdz Vispārējo tiesu prasību noraidīt kopumā un piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Francijas Republika un Somijas Republika lūdz Vispārējo tiesu prasību noraidīt.
Juridiskais pamatojums
Jāatgādina, ka Eiropas Savienības tiesa, ņemot vērā katras lietas apstākļus, ir tiesīga izvērtēt, vai pareiza tiesvedība attaisno prasības noraidīšanu pēc būtības, iepriekš nelemjot par tās pieņemamību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 26. februāris, Padome/Boehringer,
C‑23/00 P
,
EU:C:2002:118
,
51.
un
52.
punkts, un 2016. gada 14. septembris, Trajektna luka Split/Komisija,
T‑57/15
, nav publicēts,
EU:T:2016:470
,
84.
punkts). Līdz ar to, it īpaši, ņemot vērā apsvērumus, kuru dēļ tika lemts šo lietu izskatīt paātrinātā tiesvedībā, un nozīmi, kādu gan prasītāja, gan Komisija, Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika piedēvē ātrai atbildei pēc būtības, vispirms ir jāizvērtē prasības pamatotība, iepriekš nelemjot par tās pieņemamību.
Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus, pirmkārt, par LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, otrkārt, nediskriminācijas principa, pakalpojumu sniegšanas brīvības principa un brīvības veikt uzņēmējdarbību principa pārkāpumu, treškārt, LESD 108. panta 2. punkta pārkāpumu un, ceturtkārt, pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
Vispirms ir jāatgādina, ka pēc prasības celšanas Komisija laboja apstrīdēto lēmumu (skat. šā sprieduma 6. punktu). Šajā ziņā ir jākonstatē, ka labojums attiecas tikai uz pārrakstīšanās kļūdām, kuras attiecas vienīgi uz trim apstrīdētā lēmuma 9. zemsvītras piezīmē norādītajiem datiem (skat. šā sprieduma 117.–124. punktu). Šis labojums neietekmē strīda priekšmetu un ietvarus, kādi tie ir noteikti prasībā, un līdz ar to prasības pieteikums nav jāpielāgo. Vispārējai tiesai pareizas tiesvedības interesēs ir jāņem vērā minētais labojums, izvērtējot prasītājas izvirzītos pamatus, lai tiem piešķirtu lietderīgu iedarbību.
Par pirmo pamatu – LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu
Pirmais pamats būtībā ir sadalāms divās daļās.
Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka individuāls pasākums par labu
Finnair
nav piemērots, lai novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā. Tā apgalvo, ka, izņemot banku sektoru, pastāv ļoti maz lēmumu, ar ko individuāliem uzņēmumiem atļauj pasākumu, kas balstīts uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu. Prasītāja arī uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā nav ticami pierādīts, ka
Finnair
radītā pievienotā vērtība vai darba vietas pašas par sevi ļauj secināt, ka attiecīgais pasākums ir pamatots, lai novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā. Tādējādi, uzskatot, ka attiecīgais pasākums pats par sevi novērsīs nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisijai bija jāizsver atbalsta labvēlīgā ietekme uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā minēto mērķu sasniegšanu ar tā nelabvēlīgo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu. Komisija neesot veikusi šo izsvēršanu un līdz ar to esot pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, kas pamatojot apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Prasītāja uzskata, ka pagaidu regulējums neatbrīvo Komisiju no pienākuma izsvērt tai paziņotu attiecīgo pasākumu vai jebkuru citu individuāla atbalsta pasākumu. Gluži pretēji, pagaidu regulējuma 1.2. iedaļā ir prasīts, lai Komisija veiktu šādu izsvēršanu.
Komisija, kuru atbalsta Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika, apstrīd prasītājas argumentāciju.
Par [šī pamata] pirmo daļu – attiecīgā pasākuma nepiemērotību tam, lai novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā
LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā citastarp ir noteikts, ka atbalstu, kas paredzēts, lai novērstu nopietnu traucējumu dalībvalsts tautsaimniecībā, var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir atkāpe no LESD 107. panta 1. punktā paredzētā vispārējā principa par valsts atbalsta nesaderību ar iekšējo tirgu. Tādēļ tas ir jāinterpretē šauri (skat. spriedumu, 2014. gada 9. aprīlis, Grieķija/Komisija,
T‑150/12
, nav publicēts,
EU:T:2014:191
,
146.
punkts un tajā minētā judikatūra). LESD 107. panta 1. punktā ir precizēts, ka atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko “jebkādā citā veidā” piešķir no valsts līdzekļiem, nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Līdz ar to ir jānorāda, ka LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir piemērojams gan atbalsta shēmām, gan individuāliem atbalstiem.
Atbilstoši judikatūrai Komisija var atzīt atbalstu par saderīgu ar LESD 107. panta 3. punktu tikai tajā gadījumā, ja tā var konstatēt, ka atbalsts veicina to norādīto mērķu sasniegšanu, ko uzņēmums normālos tirgus apstākļos nevarētu panākt pats ar saviem līdzekļiem. Citiem vārdiem sakot, atbalsta pasākumu nevar atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja tas uzlabo uzņēmuma, kurš saņem atbalstu, finansiālo stāvokli, bet šis uzlabojums nav nepieciešams, lai sasniegtu LESD 107. panta 3. punktā norādītos mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 14. janvāris, Kronoply/Komisija,
T‑162/06
,
EU:T:2009:2
,
65.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šādos apstākļos tādu individuālu atbalstu kā šajā lietā var atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja tas ir nepieciešams, piemērots un samērīgs, lai novērstu nopietnus traucējumus attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecībā.
Šajā lietā, kā tas izriet no prasības pieteikuma 44. punkta, prasītāja neapstrīd, ka
Covid‑19
pandēmija ir radījusi nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā, ne arī to, ka gaisa transporta nozari kopumā īpaši skar šī pandēmijas izraisītā krīze.
Tas, ka Somijas tautsaimniecībai ir radušies nopietni traucējumi
Covid‑19
pandēmijas dēļ, kā arī tās būtiskā negatīvā ietekme uz gaisa transporta nozari Somijā turklāt ir juridiski pietiekami pierādīta apstrīdētā lēmuma 40. un 41. punktā.
Šajā kontekstā Somijas iestādes konstatēja, ka
Finnair
varētu bankrotēt pēkšņa
Covid‑19
pandēmijas izraisīta aktivitātes samazinājuma dēļ. Tās uzskatīja, ka
Finnair
maksātnespēja savukārt būtiski ietekmētu Somijas ekonomiku, tostarp Somijas apgādes nodrošināšanu. Pareizi funkcionējošs gaisa transporta tīkls ir būtisks valsts tautsaimniecībai kopumā, un tā iespējamā izzušana būtiski ietekmētu daudzus reģionus. Somijas iestādes tādējādi uzskatīja, ka
Finnair
maksātnespēja, ņemot vērā
Finnair
nozīmi Somijas tautsaimniecībā, pasliktinātu pašreizējos nopietnos traucējumus tajā (apstrīdētā lēmuma 4. punkts).
Attiecīgā pasākuma galvenais mērķis ir nodrošināt
Finnair
pietiekamu likviditāti, lai saglabātu tās darbotiesspēju un gaisa transporta pakalpojumus laikā, kad
Covid‑19
pandēmija nopietni traucē Somijas tautsaimniecībai kopumā, un izvairīties no tā, ka iespējamā
Finnair
maksātnespēja radītu vēl lielākus traucējumus šīs dalībvalsts tautsaimniecībā (apstrīdētā lēmuma 3. un 39. apsvērums).
Apstrīdētajā lēmumā Komisija norādīja, ka pieprasījuma samazinājums pēc
Covid‑19
izplatīšanās un lidojumu ierobežojumiem tūlītēji un dramatiski negatīvi ietekmēja
Finnair
līdzekļu plūsmu. Komisija uzskatīja, ka Somijas iestāžu izklāstītais scenārijs šķiet reāls un pierāda, ka
Finnair
saskarsies ar nopietnām un tūlītējām grūtībām turpināt savu darbību. Komisija arī norādīja, ka
Finnair
esot mēģinājusi iegūt finansējumu kredītu tirgū, bet pašreizējās situācijas un neskaidro perspektīvu dēļ tā nav varējusi apmierināt visas savas likviditātes vajadzības (apstrīdētā lēmuma 40.–43. punkts). Prasītāja šos konstatējumus neapstrīd.
Turpretim prasītāja apgalvo, ka, uzskatot, ka attiecīgais pasākums pats par sevi novērsīs nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā, Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Tomēr šī argumenta pamatā ir apstrīdētā lēmuma kļūdaina izpratne. Pretēji prasītājas apgalvotajam Komisija šajā lēmumā neuzskatīja, ka attiecīgais pasākums pats par sevi novērsīs nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā. Komisija centās pierādīt, ka
Finnair
nozīmīguma Somijas tautsaimniecībā dēļ šis pasākums bija paredzēts, lai novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā, ko izraisījusi
Covid‑19
pandēmija.
Jāatgādina, ka LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā nav prasīts, lai ar attiecīgo atbalstu vien varētu novērst nopietnus traucējumus attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecībā. Ja Komisija konstatē nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībā, tad, ja citi šajā pantā paredzētie nosacījumi turklāt ir izpildīti, šai valstij varētu atļaut piešķirt valsts atbalstu atbalsta shēmas vai individuāla atbalsta veidā, kas palīdz novērst šos nopietnos traucējumus. Tādējādi varētu būt runa par vairākiem atbalsta pasākumiem, no kuriem katrs atsevišķi sniedz ieguldījumu šī mērķa sasniegšanā. Līdz ar to nevar tikt prasīts, lai atbalsta pasākums tālab, lai tas būtu atbilstoši pamatots ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, pats par sevi novērstu nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībā.
Tā kā prasītāja apgalvo, ka attiecīgais atbalsts nav piemērots, lai novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā, ir jāpārbauda, vai apstrīdētajā lēmumā Komisija ir pietiekami pierādījusi, ka
Finnair
nozīmīguma Somijas tautsaimniecībai dēļ šis pasākums patiešām bija paredzēts, lai novērstu tādus nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā, ko radīja
Covid‑19
pandēmija.
Lai nonāktu pie šī secinājuma, Komisija ir ņēmusi vērā vairākus faktorus, tostarp pasažieru pārvadājumus, kravas pārvadājumus, darba vietas, iepirkumus no piegādātājiem un ieguldījumu iekšzemes kopproduktā (IKP).
Vispirms Komisija ir ņēmusi vērā
Finnair
nozīmi pasažieru pārvadājumos (apstrīdētā lēmuma 45. punkts).
Šajā ziņā ir jākonstatē, kā to darījusi Komisija, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī
Finnair
ekspluatēja nozīmīgu iekšējo un starptautisko tīklu, kas nodrošināja Somijas savienojamību. Kā ir norādījusi Komisija – un to prasītāja nav apstrīdējusi –,
Finnair
bija galvenais gaisa pārvadātājs Somijā ar gandrīz 15 miljoniem pārvadāto pasažieru 2019. gadā, proti, 67 % no visiem pasažieriem, kas šajā gadā tika pārvadāti uz Somiju, no tās un tās iekšienē. Tās vadošā gaisa pārvadātāja statuss ir apstiprināts
Finavia
2019. gada statistikas ziņojumā.
Finavia
ir Helsinku‑Vantā [
Helsinki‑Vantaa
] (Somija) lidostas, kā arī visu Somijas reģionālo lidostu pārvaldītāja sabiedrība. Saskaņā ar šo ziņojumu
Finnair
īstenoto pasažieru pārvadājumu īpatsvars bija vairāk nekā 60 % starptautiskajos lidojumos un vismaz 80 % iekšzemes lidojumos. Tās kopējā tirgus daļa 2019. gadā bija vairāk nekā 40 % no gaisa pārvadājumu tirgus
Finavia
pārvaldītajās lidostās. Tajā pašā gadā divas pārējās galvenās aviosabiedrības attiecīgi pārvadāja tikai 12 % un 3,4 % pasažieru. Turklāt ir jānorāda, ka
Finnair
īpatnība ir tā, ka tā ir vienīgā aviosabiedrība, kas visu gadu un regulāros intervālos apkalpo lielāko daļu Somijas reģionālo lidostu.
Turpinot – Komisija ir ņēmusi vērā
Finnair
nozīmi Somijai kravu gaisa pārvadājumu jomā (apstrīdētā lēmuma 46. punkts).
Šajā ziņā
Finnair
ir galvenais kravu gaisa pārvadājumu uzņēmums Somijā un apmierina vairāku Somijas teritorijā esošu uzņēmumu vajadzības gan preču eksportam, gan importam, un to arī prasītāja neapstrīd. Turklāt
Finnair
rīcībā ir arī plašs Āzijas savienojumu tīkls, kā tas izriet no raksta
Aviation Business News
interneta vietnē, kas minēts apstrīdētā lēmuma 14. zemsvītras piezīmē. Lai gan šis tīkls ir būtisks tirdzniecībai starp Somijas un Āzijas uzņēmumiem, tas ir vēl jo svarīgāks saistībā ar
Covid‑19
pandēmijas izraisīto krīzi.
Finnair
ik dienu īsteno kravu pārvadājumus maršrutos uz Dienvidkoreju, Ķīnu un Japānu, lai apmierinātu Somijas tādu preču, it īpaši farmaceitisko produktu un medicīnas iekārtu, pieprasījumu, kas nepieciešamas, lai cīnītos pret
Covid‑19
krīzi. Tā kā tādi ierobežojoši pasākumi kā pārvietošanās ierobežojumi vai vienas vai vairāku kategoriju publisku pulcēšanās vietu pagaidu slēgšana tūlītēji ietekmē tautsaimniecību, cīņai ar vīrusu nepieciešamo farmaceitisko produktu un medicīnas iekārtu piegādes nodrošināšana ir stratēģiski svarīga, lai ierobežojošos pasākumus limitētu un tādējādi ātri atjaunotu attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecību.
Komisija arī norādīja, ka
Finnair
bija svarīgs tiešs un netiešs darba devējs Somijā (apstrīdētā lēmuma 47. punkts).
Šajā ziņā ir jānorāda, ka 2019. gada beigās
Finnair
bija aptuveni 6800 darbinieku, un prasītāja to neapstrīd. Kā Komisija ir norādījusi apstrīdētā lēmuma 50. punktā,
Finnair
maksātnespējai tātad būtu sociālas sekas, kas varētu pasliktināt nopietnos traucējumus, ar kuriem Somijas tautsaimniecība pašlaik jau saskārusies.
Turklāt Komisija konstatēja, ka
Finnair
iepirkumi no tās piegādātājiem 2019. gadā bija 1,9 miljardu EUR apmērā, no kuriem 40 % bija no Somijas uzņēmumiem (apstrīdētā lēmuma 48. punkts).
Šajā ziņā ir jāprecizē, ka viens no galvenajiem
Finnair
vietējiem piegādātājiem ir
Finavia
. No apstrīdētā lēmuma izriet, ka
Finavia
situācija ir ļoti atkarīga no
Finnair
darbības sekmīguma vai – pašreizējā kontekstā – darbības turpināšanas. Tādējādi Helsinku‑Vantā lidostas, kā arī visu reģionālo lidostu Somijā, ko pārvalda
Finavia
, efektīva darbība īstermiņā ir atkarīga no
Finnair
darbības turpināšanās.
Vēl viens
Finnair
ieguldījums Somijas tautsaimniecībā, ko Komisija ir ņēmusi vērā, attiecas uz izpēti.
Finnair
faktiski ir saistīta ar pētniecības projektu elektroiekārtu izstrādei, kā to apstiprina aeronautikas jaunumu interneta vietnes
Simple Flying
2019. gada septembra raksts.
Visbeidzot no apstrīdētā lēmuma izriet, ka 2017. gadā – atbilstoši Somijas iestāžu norādītajam –
Finnair
bija sešpadsmitā lielākā sabiedrība Somijā saistībā ar tās ieguldījumu šīs valsts IKP ar pievienoto vērtību 600 miljonu EUR apmērā.
No šiem faktu konstatējumiem izriet, ka Komisija ir juridiski pietiekami pierādījusi
Finnair
nozīmi Somijas tautsaimniecībā. Prasītāja šo konstatējumu patiesumu neapstrīd. Tomēr, lai gan tā atzīst, ka skaitļi, kas attiecas uz nodarbinātību,
Finnair
iepirkumiem un ieguldījumu Somijas IKP, nav“nenozīmīgi”, tā uzskata, ka, ņemot vērā darbspējīgo Somijas iedzīvotāju daļu un Somijas ekonomikas lielumu, tie nav pietiekami nozīmīgi, lai atbalstu atzītu par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, un ka
Finnair
radītā pievienotā vērtība tās maksātnespējas gadījumā “pilnībā” neizzustu.
Pirmkārt, salīdzinot, kā to dara prasītāja, apstrīdētā lēmuma 47.–49. punktā minētos datus par
Finnair
iepirkumiem un darbiniekiem ar Somijas IKP un nodarbināto skaitu Somijā, faktiski tiek apgalvots, ka Komisija ir atļāvusi attiecīgo pasākumu, jo
Finnair
darbības turpināšana pati par sevi varēja novērst nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā. Prasītāja uzskata, ka summa 600 miljonu EUR apmērā, ko veido
Finnair
pievienotā vērtība, ir tikai minimāla salīdzinājumā ar Somijas 241 miljarda IKP. Tāpat
Finnair
6800 darbinieku esot tikai neliela daļa no Somijas 2,5 miljoniem nodarbināto.
Tomēr no apstrīdētā lēmuma teksta var konstatēt, ka Komisija ir uzskatījusi, ka, ņemot vērā
Finnair
nozīmi Somijas tautsaimniecībā, šī uzņēmuma darbības traucējumi būtiski ietekmētu Somijas tautsaimniecību krīzes apstākļos un ka līdz ar to attiecīgais pasākums, ciktāl tā mērķis ir
Finnair
darbības turpināšana, bija piemērots, lai veicinātu nopietnu traucējumu novēršanu šajā tautsaimniecībā.
Šajā ziņā ir jākonstatē, kā to būtībā apgalvo Komisija un Somijas Republika, ka
Finnair
ir svarīga Somijas gaisa transporta tīkla pienācīgai darbībai, kas savukārt ir būtisks Somijas tautsaimniecībai. Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī
Finnair
bija īpaša pozīcija salīdzinājumā ar visām aviosabiedrībām, kuras darbojās Somijā. Tādējādi no apstrīdētā lēmuma izriet, ka galvenās Somijas aviosabiedrības, atskaitot
Finnair
, bija
Norwegian
un
SAS
, kam sekoja
Lufthansa
,
KLM
un
Air Baltic
. 2019. gadā
Norwegian
pārvadāja 12 % pasažieru, savukārt
SAS
īpatsvars bija 3,4 % pārvadāto pasažieru. Lai gan
Norwegian
apkalpoja četras reģionālās lidostas, kas atrodas valsts ziemeļu daļā, un arī
SAS
apkalpoja trīs reģionālās lidostas,
Finnair
bija vienīgā aviosabiedrība, kura regulāri sniedza pakalpojumus uz lielāko daļu Somijas reģionālo lidostu. Turklāt
Finnair
rīcībā bija liels starptautiskais tīkls, vairāk nekā 100 maršrutu, kas savienoja Somiju ar galvenajiem darījumu centriem Eiropā un citos pasaules reģionos, it īpaši Āzijā.
Finnair
bija vienīgā aviosabiedrība, kas visu gadu regulāri veica lidojumus Somijas iekšienē. Gandrīz 30 % no
Finnair
gaisa transporta pakalpojumu pieprasījuma attiecībā uz starptautiskajiem lidojumiem uz Somiju vai no tās bija saistīti ar darījumu braucieniem, un iekšzemes lidojumiem šis skaitlis bija 50 %.
Finnair
nozīmīgums Somijas tautsaimniecībā neaprobežojās ar pasažieru pārvadāšanu.
Finnair
bija arī galvenā aviosabiedrība kravas gaisa pārvadājumu jomā, un tās maksātnespēja varētu ievērojami samazināt tirdzniecību starp Somijas un Āzijas uzņēmumiem, lai gan kopš krīzes sākuma
Finnair
sadarbojas ar
Huoltovarmuuskeskus
(Valsts ārkārtas apgādes aģentūra, Somija) un izmanto tās starptautisko tīklu, lai apmierinātu Somijas pieprasījumu pēc aprīkojuma, kas nepieciešams, lai cīnītos ar
Covid‑19
pandēmiju.
Ievērojama daļa uzņēmumu, darba ņēmēju un Somijas un Savienības pilsoņu tādējādi paļaujas uz
Finnair
pakalpojumiem, kurus, ja tā būtu maksātnespējīga, pietiekami drīz un tādā pašā apmērā citas aviosabiedrības nevarētu nodrošināt. Šajā sakarā var piebilst, kā to apstrīdētajā lēmumā ir uzsvērusi Komisija, ka, ņemot vērā Somijas klimatu un relatīvi izolēto ģeogrāfisko situāciju Eiropā, citi transporta veidi ne vienmēr ir apmierinoša alternatīva gaisa pārvadājumiem. Līdz ar to citi tirgus dalībnieki nevarētu aizstāt
Finnair
pietiekami drīz un tādā pašā apmērā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jākonstatē, ka, lai gan summa 600 miljonu EUR apmērā, ko veido
Finnair
pievienotā vērtība, ir tikai daļa no Somijas IKP un
Finnair
6800 darbinieku ir tikai ļoti neliela daļa no Somijā nodarbināto skaita, visticamāk, ilgtspējīgas alternatīvas
Finnair
ieguldījumam Somijas tautsaimniecībā un savienojamības nodrošināšanā nebija. Līdz ar to, ņemot vērā šo ieguldījumu, attiecīgais pasākums, kura mērķis ir turpināt
Finnair
darbību krīzes laikā un pēc tās, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, bija piemērots, lai novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā.
Otrkārt, attiecībā uz argumentu, ka
Finnair
radītā pievienotā vērtība “pilnībā” neizzustu, ja šī sabiedrība kļūtu maksātnespējīga, ir jākonstatē, ka prasītāja vienīgi izsaka šo apgalvojumu, nesniedzot paskaidrojumus vai pierādījumus, kas ļautu to saprast vai pamatoti pierādīt. No tā izriet, ka šis arguments ir jānoraida kā nepieņemams, pamatojoties uz Reglamenta 76. panta d) punktu.
Treškārt, attiecībā uz prasītājas argumentiem, kas pamatoti ar Komisijas lēmumpieņemšanas praksi un Komisijas paziņojumu “Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi” (
OV 2008, C 270, 8. lpp.
), pirmām kārtām, ir jāatgādina, ka apstrīdētā lēmuma tiesiskums ir jāizvērtē vienīgi saistībā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, nevis atbilstoši apgalvotai agrākai praksei (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 27. februāris, Nitrogénművek Vegyipari/Komisija,
T‑387/11
, nav publicēts,
EU:T:2013:98
,
126.
punkts un tajā minētā judikatūra). Otrām kārtām, ir jākonstatē, ka aplūkotais pasākums tika veikts, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kā tas interpretēts pagaidu regulējumā. Komisijas paziņojumam “Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi” šajā lietā nav nozīmes, un katrā ziņā ar to nevar pierādīt, ka tāds uzņēmums kā
Finnair
nevarēja saņemt individuālu atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, jo tā nebija banka, kuras maksātnespēja radītu sistēmisku risku tautsaimniecībai.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, nav pamata apšaubīt, ka apstrīdētajā lēmumā sniegtais vērtējums par attiecīgā pasākuma piemērotību tam, lai novērstu nopietnus traucējumus attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecībā, ir pamatots. Līdz ar to ir jānoraida visi prasītājas argumenti, ar kuriem Komisijai tiek pārmests, ka tā ir uzskatījusi, ka tāds individuāls atbalsts kā šajā lietā var novērst nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Tādējādi pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
Par [šī pamata] otro daļu – ka nav izpildīts apgalvotais pienākums izsvērt atbalsta labvēlīgo ietekmi uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā minēto mērķu sasniegšanu ar tā nelabvēlīgo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu
Saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu “[..] var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu [..] atbalstu, kas [..] novērš nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībā”. No šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka tās autori ir uzskatījuši, ka visas Savienības interesēs ir, lai kāda no tās dalībvalstīm spētu pārvarēt lielu, pat būtisku krīzi, kas var būtiski ietekmēt visu vai daļas citu dalībvalstu ekonomiku un tātad pašu Savienību. Šo LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta formulējuma gramatisko interpretāciju apstiprina tā salīdzinājums ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kurš attiecas uz “atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm”, ciktāl šīs pēdējās minētās tiesību normas formulējumā ir ietverts nosacījums par to, ka kopīgām interesēm pretrunā esošā veidā netiek izmainīti tirdzniecības apstākļi, kāds nav ietverts LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 22. septembris, Austrija/Komisija,
C‑594/18 P
,
EU:C:2020:742
,
20.
un
39.
punkts).
Tādējādi, ciktāl ir izpildīti LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi, proti, šajā gadījumā, ka attiecīgā dalībvalsts tik tiešām ir saskārusies ar nopietniem tautsaimniecības traucējumiem un ka atbalsta pasākumi, kas veikti, lai novērstu šos traucējumus, pirmkārt, ir nepieciešami šim nolūkam un, otrkārt, piemēroti un samērīgi, tiek prezumēts, ka minētie pasākumi ir veikti Savienības interesēs, un līdz ar to šajā normā netiek prasīts, lai Komisija izsvērtu atbalsta pozitīvo ietekmi ar tā negatīvo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu, – pretstatā LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta prasībai. Citiem vārdiem sakot, šādai izsvēršanai nebūtu jēgas saistībā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, jo tiek prezumēts, ka tās rezultāts ir pozitīvs. Tas, ka dalībvalsts spēj novērst nopietnus traucējumus tās tautsaimniecībai, var vienīgi dot labumu Savienībai kopumā un it īpaši iekšējam tirgum.
Tādējādi ir jākonstatē, ka LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā Komisijai nav prasīts izsvērt atbalsta pozitīvo ietekmi ar tās negatīvo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un uz neizkropļotas konkurences saglabāšanu – pretēji tam, kas ir noteikts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā –, bet vienīgi pārbaudīt, vai attiecīgais atbalsta pasākums ir nepieciešams, piemērots un samērīgs, lai novērstu nopietnus traucējumus valsts tautsaimniecībai. Līdz ar to ir jānoraida prasītājas arguments, saskaņā ar kuru izsvēršanas pienākums izrietot no saderīgu atbalstu, tostarp atbalstu, kas atzīti par saderīgiem saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, izņēmuma rakstura.
Prasītāja nevar arī atsaukties uz izsvēršanas obligāto raksturu, pamatojoties uz pagaidu regulējumu, apgalvojot, ka tas ir saistošs Komisijai un rada otru atsevišķu pamatu Komisijas pienākumam šajā sakarā, jo šāds pienākums pagaidu regulējumā nav paredzēts. It īpaši minētā pagaidu regulējuma 1.2. iedaļā, kas attiecas uz “nepieciešamību Eiropas līmenī stingri koordinēt valsts atbalsta pasākumus”, ir ietverts tikai viens punkts, 10. punkts, kurā šajā ziņā nav iekļautas nekādas norādes. Līdz ar to prasītāja uz to nevar atsaukties.
Šo pašu iemeslu dēļ Komisijas pakārtoti izvirzītais arguments par to, ka pats pagaidu regulējums ietver šādu izsvēršanu, ir jānoraida.
Arī 1995. gada 6. jūlija spriedums AITEC u.c./Komisija (no
T‑447/93 līdz T‑449/93
,
EU:T:1995:130
), uz kuru atsaucas prasītāja, nevar pamatot apgalvojumu, ka Komisijai apstrīdētajā lēmumā bija jāveic izsvēršana. Proti, lietā, kurā tika taisīts šis spriedums, Komisija pieņēma lēmumu, ar ko, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, tika apstiprinātas vispārējas atbalsta shēmas īstenošana, bet tā tika pakārtota noteiktiem nosacījumiem. Minētajā spriedumā Vispārējā tiesa norādīja, ka no šo “nosacījumu” izklāsta izriet, ka Komisija ir uzskatījusi, ka gadījumos, kas pārsniedz dažus minētajā lēmumā noteiktos sliekšņus, ar konstatējumu par nopietniem traucējumiem attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecībā vien nepietiek, lai leģitimizētu attiecīgo atbalstu (spriedums, 1995. gada 6. jūlijs, AITEC u.c./Komisija, no
T‑447/93 līdz T‑449/93
,
EU:T:1995:130
,
127.
–
129.
punkts). Pēc tam tā pārmeta Komisijai, ka tā nav pārbaudījusi, kādā mērā attiecīgais atbalsts būtu varējis izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību Savienībā, lai gan ar lēmumu, ar kuru tiek atļauta attiecīgā atbalsta shēma, tā pati bija apņēmusies to darīt (spriedums, 1995. gada 6. jūlijs, AITEC u.c./Komisija, no
T‑447/93 līdz T‑449/93
,
EU:T:1995:130
,
135.
punkts).
No tā izriet, ka fakti, kas bija pamatā 1995. gada 6. jūlija spriedumam AITEC u.c./Komisija (no
T‑447/93 līdz T‑449/93
,
EU:T:1995:130
), atšķiras no šīs lietas faktiem. Tādējādi ar šo judikatūru nevar pierādīt, ka šajā lietā Komisijai bija jāizsver atbalsta labvēlīgā ietekme uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā minēto mērķu īstenošanu ar tā nelabvēlīgo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu. Tātad prasītājas arguments šajā ziņā ir jānoraida.
Ar citiem prasītājas izvirzītajiem argumentiem nevar atspēkot secinājumu, ka Komisijai nebija pienākuma apstrīdētajā lēmumā veikt izsvēršanu.
Attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru apstrīdētais lēmums ir pretrunīgs attiecībā uz
Finnair
tirgus daļu un tādējādi tajā esot kļūdaini novērtēts
Finnair
un citu aviosabiedrību nozīmīgums Somijas savienojamībā, no pirmā pamata pirmās daļas vērtējuma izriet, ka Komisija ir pareizi novērtējusi
Finnair
nozīmi Somijas tautsaimniecībā un savienojamībā. Prasītājas arguments par tās norādītajām iekšējām neatbilstībām tiks konkrētāk izskatīts ceturtā pamata ietvaros, kurš attiecas uz apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību.
Attiecībā uz argumentu, ka apstrīdētajā lēmumā neesot minēta atbalsta ietekme uz iekšējo tirgu, ir jākonstatē, ka apstrīdētajā lēmumā, tāpat kā prasītājas prasības pieteikumā, ir atzīts, ka ar attiecīgo pasākumu
Finnair
tiek piešķirta priekšrocība, jo tā atbrīvo
Finnair
no izmaksām, kuras tai būtu bijis jāsedz parastos tirgus apstākļos. Tādējādi Komisija ir atzinusi, ka attiecīgais pasākums varēja izkropļot konkurenci tāpēc, ka tas nostiprināja
Finnair
konkurences stāvokli un ietekmēja tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo šis uzņēmums darbojās nozarē, kurā notiek tirdzniecība Savienībā (apstrīdētā lēmuma 30.–35. punkts). Tomēr, kā izriet no jau veiktā pirmā pamata vērtējuma un otrā pamata vērtējuma, kurš vēl tiks veikts, Komisija bija pamatoti uzskatījusi, ka šis pasākums ir nepieciešams, piemērots un samērīgs, lai novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā (apstrīdētā lēmuma 36.–52. punkts). Šajā lietā ir izrādījies, ka attiecīgais pasākums atbilst LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētās atkāpes nosacījumiem. Šādos apstākļos Komisija varēja atzīt attiecīgo individuālo atbalstu par saderīgu ar iekšējo tirgu.
No visa iepriekš minētā izriet, ka visi prasītājas argumenti, ar kuriem Komisijai tiek pārmests, ka tā nav izsvērusi atbalsta labvēlīgo ietekmi uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā minēto mērķu īstenošanu ar tā nelabvēlīgo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu, ir jānoraida.
Tādējādi pirmā pamata otrā daļa, kā arī šis pamats kopumā ir jānoraida.
Par otro pamatu – nediskriminācijas, pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvības veikt uzņēmējdarbību principu pārkāpumu
Jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru no Līguma vispārējās sistēmas izriet, ka LESD 108. pantā paredzētā procedūra nekad nedrīkst radīt rezultātu, kas būtu pretējs īpašajiem Līguma noteikumiem. Tāpēc Komisija nevar pasludināt par saderīgu ar iekšējo tirgu tādu valsts atbalstu, kas, ņemot vērā zināmus tā noteikumus, ir pretrunā citiem Līguma noteikumiem, it īpaši noteikumiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību. Tāpat Komisija par saderīgu ar iekšējo tirgu nevar atzīt tādu valsts atbalstu, kas atbilstoši dažiem tā noteikumiem ir pretrunā Savienības tiesību vispārējiem principiem, piemēram, vienlīdzīgas attieksmes principam (spriedums, 2008. gada 15. aprīlis, Nuova Agricast,
C‑390/06
,
EU:C:2008:224
,
50.
un
51.
punkts).
Šajā lietā prasītāja, pirmkārt, apgalvo, ka ar Komisijas atļauju pasākumiem un lēmumiem valsts atbalsta jomā nekad nedrīkst tikt pārkāpti citi LESD noteikumi, piemēram, nediskriminācijas princips. Tā uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā aviosabiedrību, kas apkalpo maršrutus uz Somiju un no tās, salīdzināmā situācija ir aplūkota atšķirīgi, bez jebkāda objektīva attaisnojuma sniedzot priekšrocību
Finnair
. Šī argumenta pamatojumam prasītāja tostarp atsaucas uz Komisijas praksi attiecībā uz atbalsta pasākumiem, kas pamatoti ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Prasītāja uzsver, ka
Covid‑19
pandēmija būtiski ietekmēja visas aviosabiedrības, kas darbojas Somijā. Nepieciešamība glābt tikai
Finnair
, izslēdzot citas aviosabiedrības, kas darbojas Somijā, neesot pierādīta, un attiecīgais atbalsts pārsniedzot tā mērķa sasniegšanai nepieciešamo. Attiecīgais atbalsts esot vienīgi ekonomiskā nacionālisma pasākums. Prasītāja piebilst, ka agrāk veiktie finanšu iestāžu glābšanas pasākumi 2008. gadā un Komisijas paziņojums “Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi” parāda nediskriminācijas principa nozīmīgumu, kas šajā gadījumā ir pārkāpts.
Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisijai, izvērtējot attiecīgā pasākuma saderību, esot bijis jānosaka, vai šajā lietā piešķirtā atbalsta forma, proti, valsts garantija aizdevumam, atbilst pakalpojumu sniegšanas brīvības principam un brīvībai veikt uzņēmējdarbību. To nedarot, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu. Prasītāja uzskata, ka, piešķirot atbalstu tikai
Finnair
, tiek ierobežotas citām Savienības aviosabiedrībām piešķirtās tiesības brīvi sniegt savus pakalpojumus iekšējā tirgū. Tādējādi apstrīdētais lēmums radot pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvības veikt uzņēmējdarbību principu neattaisnotu ierobežojumu.
Komisija, kuru atbalsta Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika, apstrīd prasītājas argumentāciju.
Par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu
Jānorāda, ka tāds individuāls atbalsts kā šajā lietā pēc definīcijas ir labvēlīgs tikai vienam uzņēmumam, izslēdzot visus pārējos uzņēmumus, tostarp tos, kuru situācija ir salīdzināma ar šī atbalsta saņēmēja situāciju. Tādējādi šāds individuāls atbalsts pēc savas būtības rada atšķirīgu attieksmi vai pat diskrimināciju, kas tomēr piemīt minētā pasākuma individuālajam raksturam. Apgalvojot, kā to dara prasītāja, ka attiecīgais individuālais atbalsts ir pretrunā nediskriminācijas principam, būtībā nozīmētu sistemātiski apšaubīt ikviena individuāla atbalsta saderību ar iekšējo tirgu tikai tā neizbēgami ekskluzīvā – un tādējādi diskriminējošā – rakstura dēļ, lai gan Savienības tiesības ļauj dalībvalstīm piešķirt individuālu atbalstu, ja vien ir izpildīti visi LESD 107. pantā paredzētie nosacījumi.
Kad tas ir precizēts, pieņemot, kā to apgalvo prasītāja, ka ar attiecīgo pasākumu ieviestā atšķirīgā attieksme, jo tā ir labvēlīga tikai
Finnair
, var tikt pielīdzināta diskriminācijai, ir jāpārbauda, vai tā ir pamatota ar likumīgu mērķi un vai tā ir nepieciešama, piemērota un samērīga šī mērķa sasniegšanai. Tāpat, ciktāl prasītāja atsaucas uz LESD 18. panta pirmo daļu, ir jāuzsver, ka saskaņā ar šo tiesību normu ir aizliegta jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ līgumu piemērošanas jomā, “neskarot tajos paredzētos īpašos noteikumus”. Līdz ar to ir jāpārbauda, vai šī atšķirīgā attieksme ir atļauta atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktam, kas ir apstrīdētā lēmuma juridiskais pamats. Šī pārbaude nozīmē, pirmkārt, ka attiecīgā pasākuma mērķim jāatbilst šīs pēdējās minētās tiesību normas prasībām un, otrkārt, ka attiecīgā pasākuma piešķiršanas kārtība, proti, šajā lietā – fakts, ka no tā labumu var gūt tikai
Finnair
, ļauj sasniegt šo mērķi un nepārsniedz tam nepieciešamā robežas.
Šajā lietā, runājot par attiecīgā pasākuma mērķi, kā tas ir precizēts šī sprieduma 38. punktā, ir jānorāda, ka tas ir paredzēts, lai nodrošinātu
Finnair
pietiekamu likviditāti, lai saglabātu tās darbotiesspēju un gaisa pārvadājumu pakalpojumus, lai gan
Covid‑19
pandēmija nopietni traucē Somijas tautsaimniecību, un novērst to, ka
Finnair
iespējamā maksātnespēja radītu vēl lielākus traucējumus.
Tā kā gan nopietni traucējumi Somijas tautsaimniecībā
Covid‑19
pandēmijas dēļ, gan to būtiskā negatīvā ietekme uz Somijas gaisa transporta tirgu, kā tas ir izklāstīts šī sprieduma 36. punktā, apstrīdētajā lēmumā ir juridiski pietiekami pierādīti, ņemot vērā
Finnair
nozīmi Somijas tautsaimniecībā, ir jāuzskata, ka attiecīgā pasākuma mērķis atbilst LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem.
Runājot par to, vai attiecīgā pasākuma piešķiršanas kārtība ir tāda, ar ko var sasniegt šo mērķi, un nepārsniedz tā sasniegšanai nepieciešamo, no pirmā pamata vērtējuma izriet, ka valsts garantijas piešķiršana vienīgi
Finnair
ir piemērota, lai sasniegtu attiecīgā pasākuma mērķi un lai būtu izpildīti LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi.
Tomēr prasītāja apgalvo, ka
Finnair
piemērotā labvēlīgā attieksme nav nedz nepieciešama, nedz samērīga ar Somijas Republikas izvirzīto mērķi.
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jānorāda, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, pasākuma mērķis nav “saglabāt Somijas iekšējo un starptautisko gaisa savienojamību”. Ņemot vērā attiecīgā pasākuma mērķi, kas atgādināts šā sprieduma 83. punktā, un ņemot vērā šā sprieduma 37. un 39. punktā izklāstīto, ir jāuzskata, ka valsts garantijas piešķiršana vienīgi
Finnair
ir nepieciešama minētā mērķa sasniegšanai.
Turklāt, kā to iebildumu rakstā pamatoti norāda Komisija, tai nebija pienākuma pārbaudīt, vai attiecīgajai dalībvalstij papildus
Finnair
darbības saglabāšanai bija jāpaplašina atbalsta saņēmēju loks, jo apstrīdētajā lēmumā juridiski pietiekami ir pierādīta nepieciešamība saglabāt
Finnair
ieguldījumu Somijas tautsaimniecībā. Tātad prasītājas šajā ziņā izvirzītie argumenti ir jānoraida.
Otrkārt, ir jānorāda, ka prasītāja neapstrīd atbalsta summu. Turpretī tā uzskata – fakts, ka
Finnair
saņem visu šo atbalstu, lai gan tās daļa Somijas savienojamības nodrošināšanā ir mazāka par 100 %, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu minētā pasākuma mērķi, un līdz ar to pasākums nav samērīgs. Tā uzskata, ka, piešķirot atbalstu visām aviosabiedrībām, kas darbojas Somijā, atbilstoši to tirgus daļām, pasākuma mērķis tiktu sasniegts bez diskriminācijas.
Jāatgādina, ka samērīguma princips, kas ir viens no vispārīgajiem Savienības tiesību principiem, nozīmē, ka Savienības iestāžu tiesību akti nedrīkst pārsniegt to, kas ir piemērots un nepieciešams, lai sasniegtu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā noteiktos tiesiski pamatotos mērķus (spriedums, 1984. gada 17. maijs, Denkavit Nederland,
15/83
,
EU:C:1984:183
,
25.
punkts), ar to saprotot, ka tad, ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais un tā radītie traucējumi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamajiem mērķiem (spriedums, 2019. gada 30. aprīlis, Itālija/Padome (Vidusjūras zobenzivju zvejas kvota),
C‑611/17
,
EU:C:2019:332
,
55.
punkts).
Šajā lietā ir jāuzskata, ka – katrā ziņā, ņemot vērā apsvērumus, kas izklāstīti saistībā ar pirmā pamata pirmās daļas vērtējumu, it īpaši šī sprieduma 57.–59. punktā izklāstīto, – valsts garantijas piešķiršana vienīgi
Finnair
nepārsniedz to, kas ir piemērots un nepieciešams, lai īstenotu Somijas Republikas leģitīmos mērķus, un līdz ar to pretēji prasītājas nostājai tas nebija nesamērīgs. Turklāt, piešķirot atbalstu visām aviosabiedrībām, kas darbojas Somijā, atbilstoši to tirgus daļām, kā to piedāvā prasītāja, tiktu samazināta
Finnair
piešķirtā atbalsta summa, līdz ar to tās likviditātes vajadzības netiktu apmierinātas, un tādējādi tas varētu būtiski ietekmēt Somijas tautsaimniecību, ņemot vērā šīs sabiedrības nozīmi tajā. Tādējādi prasītājas šajā ziņā izteiktie argumenti ir jānoraida.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, ir jākonstatē, ka attiecīgā atbalsta piešķiršana vienīgi
Finnair
nepārsniedza šī atbalsta mērķa sasniegšanai nepieciešamo. Līdz ar to prasītāja kļūdaini apgalvo, ka attiecīgā pasākuma dēļ
Finnair
nepamatoti tiek piemērota labvēlīga attieksme.
Pārējiem argumentiem, ko prasītāja izvirzījusi otrajā pamatā, nevar piekrist.
Proti, tā kā attiecīgais pasākums atbilst LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem, tas nevar tikt uzskatīts par vienīgi ekonomiskā nacionālisma pasākumu. Arī Somijas valdības paziņojums presei, uz kuru atsaucas prasītāja un kurš ir ietverts prasības pieteikuma A.3.4. pielikumā, neļauj pierādīt, ka šis pasākums būtu vienīgi ekonomiskā nacionālisma izpausme.
Protams, kā izriet no šī paziņojuma presei, Somijas Republikai pieder 55,8 %
Finnair
kapitāldaļu. Tomēr atbalsts, kas atbilst LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta nosacījumiem, kā tas ir šajā lietā, var tikt piešķirts uzņēmumam, kura kapitāldaļu vairākums pieder attiecīgajai dalībvalstij. Turklāt, kā Komisija ir norādījusi iebildumu rakstā, minētajā paziņojumā presei ir uzsvērts
Finnair
nodrošināto maršrutu nozīmīgums Somijas apgādes nodrošināšanā, preču pārvadājumos un pasažieru pārvadājumos, kā arī šī uzņēmuma ietekme uz valsts ekonomiku. Šādos apstākļos minētā paziņojuma dēļ Komisijas vērtējumiem, kas ir pārņemti šī sprieduma 39.–53. punktā, nezūd uzticamība. Gluži pretēji, tas atbilst šiem vērtējumiem.
Prasītāja atsaucas arī uz Komisijas izstrādāto, gaisa transporta nozarē piemērojamo valsts atbalsta noteikumu un sabiedrisko pakalpojumu pienākumu saistībā ar
Covid‑19
pandēmiju vispārējo aprakstu, apgalvoto Komisijas lēmumu pieņemšanas praksi saistībā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, apgalvoto Komisijas praksi attiecībā uz iepriekšējiem finanšu iestāžu glābšanas pasākumiem, kas tika atļauti saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, un uz Komisijas paziņojumu “Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi”.
Tomēr šā sprieduma 62. punktā jau izklāstīto iemeslu dēļ apgalvotajai Komisijas praksei un šim paziņojumam šajā lietā nav nozīmes. Turklāt attiecībā uz prasītājas argumentāciju, saskaņā ar kuru gaisa transporta nozarē piemērojamo valsts atbalsta noteikumu un sabiedrisko pakalpojumu pienākumu saistībā ar
Covid‑19
pandēmiju vispārējā aprakstā esot uzsvērts nediskriminācijas princips, ir jāatsaucas uz šī sprieduma 81.–92. punktā izklāstītajiem apsvērumiem.
Līdz ar to otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
Par pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvības veikt uzņēmējdarbību pārkāpumu
Attiecībā uz LESD 56. pantu ir jākonstatē, ka saskaņā ar LESD 58. panta 1. punktu pakalpojumu sniegšanas brīvību transporta jomā reglamentē noteikumi, kas izklāstīti sadaļā par transportu, proti, LESD VI sadaļā. Tātad primārajās tiesībās pakalpojumu sniegšanas brīvība transporta jomā ir pakļauta īpašam juridiskajam režīmam (spriedums, 2014. gada 18. marts, International Jet Management,
C‑628/11
,
EU:C:2014:171
,
36.
punkts). Līdz ar to LESD 56. pants kā tāds nav piemērojams gaisa pārvadājumu jomai (spriedums, 2011. gada 25. janvāris, Neukirchinger,
C‑382/08
,
EU:C:2011:27
,
22.
punkts).
Līdz ar to gaisa pārvadājumu pakalpojumu liberalizācijas pasākumus var piemērot, tikai pamatojoties uz LESD 100. panta 2. punktu (spriedums, 2014. gada 18. marts, International Jet Management,
C‑628/11
,
EU:C:2014:171
,
38.
punkts). Kā pamatoti norāda prasītāja, Savienības likumdevējs ir pieņēmis Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā (
OV 2008, L 293, 3. lpp.
), pamatojoties uz šo tiesību normu, kuras mērķis tieši ir noteikt pakalpojumu sniegšanas brīvības principa piemērošanas nosacījumus gaisa pārvadājumu nozarē (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2003. gada 6. februāris, Stylianakis,
C‑92/01
,
EU:C:2003:72
,
23.
un
24.
punkts).
Šajā lietā, lai gan attiecīgais pasākums patiešām attiecas uz individuālu atbalstu, no kura labumu gūst tikai
Finnair
, prasītāja nav pierādījusi, kādā veidā šis ekskluzīvais raksturs varētu to atturēt sniegt pakalpojumus no Somijas un uz to vai izmantot savu brīvību veikt uzņēmējdarbību šajā dalībvalstī. Tā tostarp nav identificējusi faktiskos vai tiesiskos apstākļus, kas liecinātu, ka individuālajam atbalstam ir ierobežojoša ietekme, kas būtu iemesls atsaukties uz LESD 107. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu, bet kurš, kā atzīts šī sprieduma 42.–63. un 82.–92. punktā, tomēr ir nepieciešams un samērīgs, lai atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta prasībām novērstu nopietnus traucējumus Somijas tautsaimniecībā, kurus radījusi
Covid‑19
pandēmija.
Līdz ar to attiecīgais pasākums nevar būt šķērslis prasītājas brīvībai veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvībai. Turklāt prasītāja nevar pārmest Komisijai, ka tā nav konkrēti pārbaudījusi šī pasākuma saderību ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību.
Šādos apstākļos otrā pamata otrā daļa ir jānoraida.
Līdz ar to otrais pamats ir jānoraida kopumā.
Par trešo pamatu – LESD 108. panta 2. punkta pārkāpumu
Prasītāja apgalvo, ka Komisija nav ievērojusi no LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta izrietošo prasību izsvērt atbalsta labvēlīgo ietekmi un tā negatīvo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu un pārbaudīt, vai apstrīdētajā lēmumā ir ievēroti nediskriminācijas, pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvības veikt uzņēmējdarbību principi. Šīs kļūdas, aplūkojot katru atsevišķi, esot pietiekamas, lai secinātu, ka attiecīgais atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Līdz ar to apstrīdētais lēmums būtu būtiski atšķirīgs, ja Komisija būtu konstatējusi, ka pastāv šaubas par atbalsta saderību, un sākusi formālo izmeklēšanas procedūru. Atsakoties sākt formālo izmeklēšanas procedūru un lūgt ieinteresēto personu, šajā gadījumā – prasītājas, apsvērumus, Komisija esot pārkāpusi tiesības, kas prasītājai izriet no LESD 108. panta 2. punkta un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (
OV 2015, L 248, 9. lpp.
), kā arī labas pārvaldības principu.
Komisija, kuru atbalsta Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika, apstrīd prasītājas argumentāciju.
Trešajam pamatam, kas attiecas uz prasītājas procesuālo tiesību aizsardzību tāpēc, ka Komisija nav sākusi formālo izmeklēšanas procedūru, neraugoties uz apgalvoto nopietno šaubu esamību, patiesībā ir pakārtots raksturs gadījumam, ja Vispārējā tiesa nebūtu pārbaudījusi pašu atbalsta novērtējumu. Proti, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka šāda pamata mērķis ir ļaut atzīt, ka ieinteresētā persona šajā statusā drīkst celt prasību atbilstoši LESD 263. pantam, kas citādi tiktu atteikts (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2011. gada 24. maijs, Komisija/Kronoply un Kronotex,
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
,
48.
punkts, un 2011. gada 27. oktobris, Austrija/Scheucher‑Fleisch u.c.,
C‑47/10 P
,
EU:C:2011:698
,
44.
punkts). Taču Vispārējā tiesa ir izvērtējusi divus pirmos prasības pamatus, kuri attiecas uz pašu atbalsta novērtējumu, un tādējādi šādam pamatam nav apgalvotā mērķa.
Turklāt ir jākonstatē, ka šim pamatam nav autonoma satura. Proti, šāda pamata ietvaros prasītājs nolūkā saglabāt tiesības, kādas tam piešķirtas formālajā izmeklēšanas procedūrā, var atsaukties tikai uz tādiem iemesliem, kas var pierādīt, ka tās informācijas un elementu vērtējumam, kuri bija vai varēja būt Komisijas rīcībā paziņotā pasākuma sākotnējās pārbaudes posmā, bija jāraisa šaubas par šī pasākuma saderīgumu ar iekšējo tirgu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 22. decembris, Régie Networks,
C‑333/07
,
EU:C:2008:764
,
81.
punkts; 2009. gada 9. jūlijs, 3F/Komisija,
C‑319/07 P
,
EU:C:2009:435
,
35.
punkts, un 2011. gada 24. maijs, Komisija/Kronoply un Kronotex,
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
,
59.
punkts), kā, piemēram, Komisijas sākotnējās pārbaudes ietvaros veiktās pārbaudes nepilnīgums vai nepietiekamība vai sūdzības no trešām personām. Šajā ziņā ir jānorāda, ka trešajā pamatā kodolīgi ir pārņemti pirmajā un otrajā pamatā izvirzītie argumenti, nesniedzot īpašus pierādījumus par iespējamām nopietnām grūtībām.
Šo iemeslu dēļ ir jākonstatē – tā kā Vispārējā tiesa ir izvērtējusi minētos pamatus pēc būtības, šī pamata pamatotība nav jāpārbauda.
Par ceturto pamatu – pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi
Prasītāja būtībā apgalvo, ka Komisijas argumentācijas apstrīdētajā lēmumā vai nu nav vispār, vai arī tā ir tautoloģija vai pretrunīga.
Komisija, kuru atbalsta Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika, apstrīd prasītājas argumentāciju.
Jāatgādina pastāvīgās judikatūras atziņa, ka LESD 296. pantā prasītajam pamatojumam ir jābūt atbilstošam attiecīgā tiesību akta būtībai un tajā skaidri un nepārprotami jābūt norādītai attiecīgo tiesību aktu pieņēmušās iestādes argumentācijai, lai ļautu ieinteresētajām personām uzzināt veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai īstenot pārbaudi. Prasība norādīt pamatojumu jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgās lietas apstākļus, it īpaši tiesību akta saturu, norādītā pamatojuma raksturu un tiesību akta adresātu vai citu ar šo tiesību aktu tieši un individuāli skarto personu interesi saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un juridiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst minētā panta prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai šā tiesību akta formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu attiecīgo jomu regulējošo tiesību normu kopumu (spriedumi, 2008. gada 15. aprīlis, Nuova Agricast,
C‑390/06
,
EU:C:2008:224
,
79.
punkts, un 2011. gada 8. septembris, Komisija/Nīderlande,
C‑279/08 P
,
EU:C:2011:551
,
125.
punkts).
Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija nav izsvērusi atbalsta labvēlīgo ietekmi ar tā nelabvēlīgo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu.
Taču saistībā ar atbalsta pozitīvās ietekmes izsvēršanu ar tā negatīvo ietekmi uz tirdzniecības apstākļiem un neizkropļotas konkurences saglabāšanu no šī sprieduma 65.–67. punkta izriet, ka šāda prasība LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā nav ietverta. Līdz ar to Komisijai šajā sakarā nebija jāsniedz pamatojums.
Otrkārt, prasītāja pārmet Komisijai, ka tā nav izvērtējusi, vai atbalsts bija vai nebija diskriminējošs un vai tas atbilst pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvības veikt uzņēmējdarbību principiem.
Tomēr ir jākonstatē, ka apstrīdētajā lēmumā ir elementi, kas ir atgādināti šī sprieduma 39., 44.–53. un 56.–59. punktā, kuri ļauj saprast, kādēļ Komisija uzskatīja, ka Somija attiecīgo atbalstu drīkstēja piešķirt vienīgi
Finnair
.
Treškārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta nekonsekvence veidā, kādā
Finnair
tirgus daļas ir izklāstītas apstrīdētā lēmuma 45. punktā un 9. zemsvītras piezīmē.
Finnair
tirgus daļa 67 % apmērā gaisa transporta pakalpojumu tirgū Somijā neatkarīgi no tā, vai runa ir par iekšzemes vai starptautiskiem lidojumiem, neatbilstot apstrīdētā lēmuma 9. zemsvītras piezīmē norādītajiem datiem. Turklāt šie dati nesakrītot ar prasītājas veiktās neatkarīgās analīzes datiem. Šī nesaskanība esot vēl jo būtiskāka tāpēc, ka
Finnair
tirgus daļa esot elements, kas Komisijas vērtējumā par
Finnair
nozīmi Somijas ekonomikā esot bijis ļoti ietekmīgs.
Šajā ziņā apstrīdētā lēmuma 45. punktā ir noteikts šādi:
“Komisija norāda, ka
Finnair
ekspluatē svarīgu iekšējo un starptautisko lidojumu tīklu, kas nodrošina savienojumus Somijas iekšienē un uz to.
Finnair
ir galvenais gaisa pārvadātājs Somijā ar gandrīz 15 miljoniem pārvadātu pasažieru 2019. gadā (67 % no visiem pasažieriem, kas 2019. gadā tika pārvadāti uz Somiju, no tās un Somijas iekšienē). [..]” [Neoficiāls tulkojums.]
Apstrīdētā lēmuma 9. zemsvītras piezīme sākotnēji bija šāda:
“Saskaņā ar
Finavia
2019. gada ziņojumu
Finnair
tirgus daļa bija 67 % no pasažieru pārvadājumiem starptautiskajos lidojumos un 80 % no iekšzemes lidojumiem. Tās kopējā tirgus daļa ir 45 % no Somijas gaisa pārvadājumu tirgus.” [Neoficiāls tulkojums.]
Jākonstatē, ka neatbilstības starp
Finnair
tirgus daļām, kas izklāstītas apstrīdētā lēmuma 45. punktā un tā 9. zemsvītras piezīmē, ir vienkāršas pārrakstīšanās kļūdas rezultāts, kas neietekmē Komisijas vērtējumu un kas nevarēja maldināt prasītāju.
2020. gada 29. jūlijā Komisija apstrīdēto lēmumu laboja ar Lēmumu C(2020) 5339
final
“Labojumi Lēmumā C(2020) 3387
final
par valsts atbalstu SA.56809 (2020/N) – Somija
Covid‑19
: valsts garantija
Finnair
”. Apstrīdētais lēmums tā labotajā redakcijā pēc tam tika publicēts Komisijas interneta vietnē 2020. gada 31. jūlijā, kā tā to norādīja tiesas sēdē. Saskaņā ar šo apstrīdētā lēmuma redakciju
Finnair
2019. gadā pārvadāja 67 % no visiem pasažieriem Somijas teritorijā, uz to vai no tās.
Finnair
bija tirgus daļa 62 % apmērā no starptautiskajos lidojumos pārvadātajiem pasažieriem un 83 % – iekšzemes lidojumos. Tās kopējā tirgus daļa bija 44 % no Somijas gaisa pārvadājumu tirgus. Tādējādi Komisija izlaboja prasītājas pārmesto kļūdu, kas attiecās vienīgi uz 9. zemsvītras piezīmi.
Ir jāuzsver, ka apstrīdētā lēmuma sākotnējā redakcijā skaidri un nepārprotami bija norādīts, ka
Finnair
bija galvenā pasažieru gaisa pārvadātāja Somijā 2019. gadā ar Somijas iekšienē, uz to vai no tās pārvadāto pasažieru tirgus daļu 67 % apmērā, un tādējādi šī redakcija ļāva ieinteresētajām personām iepazīties ar minētā lēmuma pamatojumu un prasītājai apstrīdēt tā pamatotību, kā par to liecina tās prasības pieteikuma saturs.
Šādos apstākļos apstrīdētā lēmuma 9. zemsvītras piezīmē pieļautā pārrakstīšanās kļūda nav pamats konstatēt pamatojuma trūkumu, kā dēļ lēmumu šajā ziņā varētu atcelt.
Attiecībā uz argumentu, ka prasības pieteikuma A.3.2. pielikumā ietvertā prasītājas veiktā neatkarīgā analīze, pamatojoties uz
Official Airline Guide
(Aviosabiedrību oficiālais saraksts), sniedz atšķirīgu priekšstatu par
Finnair
tirgus daļām, ir jākonstatē, ka, protams, Komisijas apstrīdētā lēmuma 45. punktā un prasītājas A.3.2. pielikumā norādītās tirgus daļas nav identiskas. Tomēr šīs atšķirības, kas tomēr ir nenozīmīgas, var izskaidrot ar dažādiem avotiem, no kuriem secināts attiecīgo tirgus daļu apmērs. Šajā ziņā, kā pamatoti norāda Komisija, nevar uzskatīt, ka
Finavia
, galvenās Somijas lidostu pārvaldītājas, iesniegtie dati, uz kuriem tā pamatojās apstrīdētajā lēmumā, būtu mazāk uzticami nekā
Official Airline Guide
sniegtie dati.
No iepriekš minētā izriet, ka apstrīdētais lēmums ir pietiekami pamatots un līdz ar to ceturtais pamats ir jānoraida.
Līdz ar to prasība ir jānoraida kopumā pēc būtības, turklāt apmierinot prasītājas lūgumu ievērot konfidencialitāti, jo Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika šajā ziņā nav izvirzījušas nekādus iebildumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus atbilstoši pēdējās minētās prasījumiem, tostarp tos, kas ir saistīti ar lūgumu par konfidencialitātes ievērošanu.
Turklāt saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. punktu dalībvalstis un iestādes, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tātad Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Ryanair DAC
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar lūgumu par konfidencialitātes ievērošanu.

3)
Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Somijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

Van der Woude
Kornezov
Buttigieg
Kowalik‑Bańczyk
Hesse
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2021. gada 14. aprīlī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.