CELEX: 62015TJ0456
Žig Europske unije
Postupak za proglašavanje žiga ništavim
Verbalni žig Europske unije T. G. R. ENERGY DRINK
Zla vjera
Članak 52. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009

Okolnosti spora
Intervenijent Dariusz Michalczewski, bivši profesionalni boksač i tužitelj Foodcare sp. z o.o., sklopili su 31. srpnja 2003. sporazum na temelju kojega je potonji bio ovlašten upotrebljavati sliku, nadimak (odnosno „Tiger”) te verbalne i figurativne žigove koji pripadaju intervenijentu, radi promicanja trgovine energetskim napitcima. Na pakiranju energetskih napitaka kojima trguje tužitelj nalazio se među ostalim znak Tiger Energy Drink. Dana 1. srpnja 2005. intervenijent i tužitelj sklopili su drugi sporazum iste vrste.
Tužitelj je 14. veljače 2007. Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) podnio prijavu za registraciju žiga Europske unije na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (
SL 1994., L 11, 1994., str. 1.
), kako je izmijenjena [zamijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)].
Žig za koji je zatražena registracija verbalni je znak T. G. R. ENERGY DRINK.
Proizvodi za koje je zatražena registracija odnose se na razred 32. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjena i dopunjena, i odgovaraju sljedećem opisu: „Ekstrakti za pripremu napitaka, limunada, limunada u prahu, bezalkoholna pića, pjenušava pića, prašak za pjenušava pića, voćni nektar, tablete za pripremu pjenušavih pića, prašak za pripremu pjenušavih pića, preparati za pripremanje gazirane vode, proizvodi za pripremanje gaziranih voda, proizvodi u prahu za proizvodnju energetskih napitaka, pojačani i obogaćeni mikro elementima, proizvodi za proizvodnju mineralne vode, voćni sokovi, sok od povrća, šerbet (hladni napitak), sirupi za pripremu napitaka, gazirane vode, voda za piće, mineralna voda, osvježavajuća i energetska pića”.
Prijava žiga Europske unije objavljena je u
Glasniku žigova Zajednice
br. 56/2007 od 1. listopada 2007.
Dana 6. ožujka 2008. verbalni znak registriran je kao žig Europske unije pod brojem 5689237.
Intervenijent je 17. studenoga 2011. podnio zahtjev za proglašavanje tužiteljeva verbalnog žiga ništavim za sve proizvode za koje je bio registriran.
Razlozi za ništavost izneseni u prilog navedenom zahtjevu temeljili su se na apsolutnom razlogu za ništavost iz članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i na relativnim razlozima za ništavost iz članka 53. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) navedene uredbe i člankom 8. stavkom 3. te uredbe.
Kada je riječ o relativnim razlozima za ništavost, zahtjev za proglašavanje žiga ništavim temeljio se na sljedećim ranijim žigovima:
—
raniji verbalni žig Europske unije Dariusz Tiger Michalczewski, registriran 3. travnja 2001. pod brojem 1219732, koji označava proizvode iz razreda 32. i odgovara sljedećem opisu: „Mineralne vode, izotonički napitci”;
—
sljedeći poljski figurativni žigovi, registrirani 11. lipnja 2003. i 27. travnja 2007. pod oznakama R 145 637 i R 191 973, koji među ostalim, isključivo u odnosu na drugonavedeni, označavaju proizvode iz razreda 32.:
Zahtjev za proglašavanje žiga ništavim temeljio se, kada je riječ o razlogu iz članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 na tužiteljevu postupanju u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave žiga.
Odlukom od 25. studenoga 2013., Odjel za poništaje odbio je zahtjev za proglašavanje žiga ništavim, smatrajući da ne postoji nikakva vjerojatnost dovođenja u zabludu između ranijih žigova i osporavanog žiga, da razlike između ranijih žigova i osporavanog žiga isključuju mogućnost podnošenja prigovora koji se temelji na činjenici da je trgovački zastupnik ili predstavnik intervenijenta navodno neovlašteno podnio prijavu, i da nije dokazano da je tužitelj u trenutku podnošenja prijave postupao u zloj vjeri.
Intervenijent je EUIPO‑u 20. siječnja 2014. na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009 podnio žalbu protiv odluke Odjela za poništaje.
Odlukom od 12. svibnja 2015. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka), drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a poništilo je odluku Odjela za poništaje i usvojilo zahtjev za proglašavanje žiga ništavim. Konkretno, smatralo je da Odjel za poništaje nije izvršio sveobuhvatnu ocjenu vodeći računa o svim relevantnim čimbenicima za ocjenu tužiteljeva mogućeg postupanja u zloj vjeri u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga i smatralo je na temelju te ocjene da je dokazano da je tužitelj prilikom podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga postupao u zloj vjeri.
Zahtjevi stranaka
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
—
poništi pobijanu odluku;
—
naloži EUIPO‑u snošenje troškova.
EUIPO i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:
—
odbije tužbu;
—
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
U prilog svojoj tužbi tužitelj iznosi samo jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Tužitelj u bitnome tvrdi da žalbeno vijeće nije uzelo u obzir sve čimbenike koji su relevantni za odlučivanje o mogućem postojanju njegove zle vjere u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga. Tužitelj smatra da je za ocjenu postupanja u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga trebalo uzeti u obzir okolnosti koje se kao prvo odnose na intervenijentov raniji pravni položaj, kao drugo na narav ugovornog odnosa između njega i intervenijenta, te kao treće na tužiteljevu uporabu osporavanog žiga.
Prije svega, kada je riječ o intervenijentovu ranijem pravnom položaju, tužitelj tvrdi da on u Poljskoj, u trenutku kada su 2003. stupili u ugovorni odnos nije bio nositelj prava na žigove koji sadržavaju verbalni element „tiger” i označavaju proizvode iz razreda 32. U tim se okolnostima, ugovorni odnos između tužitelja i intervenijenta ne može razmatrati kao ugovor o licenciji žiga, jer intervenijent nije bio nositelj ranijih prava na žigove koji sadržavaju verbalni element „tiger”. Tužitelj nadalje tvrdi da intervenijent, prije nego što je započeo taj ugovorni odnos, nikada nije upotrebljavao žig koji sadržava verbalni element „tiger” radi trgovine energetskim napitcima.
Nadalje, kada je riječ o naravi predmetnog ugovornog odnosa, tužitelj tvrdi da ga treba razmatrati kao sporazum o promidžbi u okviru kojeg je s intervenijentom dogovoreno da tužitelj uz naknadu može upotrebljavati njegovo ime, nadimak i sliku, za oglašavanje proizvoda, a osobito energetskih napitaka kojima trguje na vlastitu inicijativu. Tužitelj tvrdi da je stoga na njemu bilo da razvije nove proizvode i nove žigove, tako da je prijava za registraciju osporavanog žiga zakonita.
Naposljetku, tužitelj tvrdi da u promidžbenoj kampanji iz 2011., na koju se upućuje u pobijanoj odluci, nije upotrebljavan osporavani žig, nego samo verbalni element „tiger” uz figurativne elemente koji predstavljaju ogrebotine.
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
Valja najprije podsjetiti da je člankom 52. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009 propisano da se žig Europske unije proglašava ništavim na zahtjev podnesen EUIPO‑u ili na temelju protutužbe podnesene u postupku zbog povrede kad je podnositelj prijave postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga.
U tom smislu, kad se podnositelj zahtjeva za proglašenje žiga ništavim poziva na taj razlog, on mora dokazati okolnosti koje dovode do zaključka da je nositelj žiga Europske unije postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave za registraciju potonjeg žiga (vidjeti presudu od 21. svibnja 2015., Urb Rulmenti Suceava/OHIM – Adiguzel (URB),
T‑635/14
, neobjavljenu,
EU:T:2015:297
, t.
30.
i navedenu sudsku praksu).
Pojam „zla vjera” iz članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, kako je to navela nezavisna odvjetnica E. Sharpston u točki 36. svojeg mišljenja u predmetu Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:148
), nije ni definiran ni ograničen pa čak ni na bilo koji način opisan u zakonodavstvu.
Iz članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 proizlazi da je u svrhu ocjenjivanja postojanja zle vjere kod podnositelja prijave relevantan onaj trenutak u kojem je zainteresirana osoba podnijela prijavu za registraciju (presuda od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, t.
35.
).
Osim toga, Sud je u svojoj presudi od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, t.
53.
) naveo da u svrhu ocjenjivanja postojanja zle vjere podnositelja prijave, u smislu članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, u obzir treba uzeti sve bitne čimbenike vezane uz konkretan slučaj, a osobito:
—
činjenicu da podnositelj prijave zna ili mora znati da treća osoba barem u državi članici upotrebljava istovjetan ili sličan znak za istovjetan ili sličan proizvod ili uslugu, što dovodi do zablude u vezi sa znakom za koji je zatražena registracija;
—
namjeru podnositelja prijave da spriječi tu treću osobu da nastavi rabiti takav znak;
—
stupanj pravne zaštite koji ima znak treće osobe i znak za koji je zatražena registracija.
Neovisno o tome, kako je to žalbeno vijeće ispravno istaknulo u točki 21. pobijane odluke, iz teksta presude od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
), proizlazi da su čimbenici iz gornje točke 26. samo primjeri iz skupa čimbenika koji se mogu uzeti u obzir radi utvrđivanja možebitnog postupanja u zloj vjeri podnositelja prijave žiga u trenutku podnošenja prijave za registraciju (presuda od 14. veljače 2012., Peeters Landbouwmachines/OHIM – Fors MW (BIGAB),
T‑33/11
,
EU:T:2012:77
, t.
20.
).
Stoga valja utvrditi da se, u okviru sveobuhvatne analize izvršene u skladu s člankom 52. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009, može također uzeti u obzir podrijetlo osporavanog znaka i njegovu upotrebu od njegova oblikovanja, poslovnu logiku u koju se uklopilo podnošenje prijave za registraciju znaka kao žiga Europske unije, kao i vremenski slijed događaja koji je obilježio navedeno podnošenje prijave (vidjeti u tom smislu presude od 14. veljače 2012., BIGAB,
T‑33/11
,
EU:T:2012:77
, t.
21.
, i od 11. srpnja 2013., SA.PAR./OHIM – Salini Costruttori (GRUPPO SALINI),
T‑321/10
,
EU:T:2013:372
, t.
30.
).
Osobito je s obzirom na prethodna razmatanja i u mjeri u kojoj su primjenjiva na ovaj predmet potrebno ispitati zakonitost pobijane odluke u pogledu zaključaka žalbenog vijeća o postojanju zle vjere tužitelja u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, odnosno 14. veljače 2007.
Kao prvo, nesporno je, kao što je to žalbeno vijeće istaknulo u točki 34. pobijane odluke u vezi s točkama 27. do 29. navedene odluke, da su intervenijent i tužitelj 31. srpnja 2003. sklopili sporazum na temelju kojega je potonji bio ovlašten upotrebljavati sliku, nadimak te verbalne i figurativne žigove koji pripadaju intervenijentu, radi promicanja trgovine energetskim napitcima na pakiranjima na kojima se, među ostalim, nalazio znak Tiger. Tužitelj je na raspravi, odgovarajući na pitanje Općeg suda, pojasnio da je taj sporazum prvotno bio sklopljen na vrijeme od pedeset godina. Razlog za sklapanje sporazuma između tužitelja i intervenijenta, kao što to stranke suglasno priznaju, bio je intervenijentov imidž bivšeg profesionalnog boksača poznatog pod pseudonimom „Tiger”. Dana 1. srpnja 2005. intervenijent i tužitelj sklopili su drugi sporazum iste vrste. Stoga je moguće zaključiti da navedeni sporazumi odražavaju tužiteljevu želju da razvije svoju trgovačku djelatnost temeljeći je osobito na slici intervenijenta i njegovoj općepoznatosti.
Nadalje, iz dokaza u spisu proizlazi da je u tim sporazumima bilo predviđeno da tužitelj ima obvezu intervenijentu platiti naknadu za uporabu slike, imena, nadimka, kao i njegovih verbalnih i figurativnih žigova. Odredbe predmetnih ugovora ne ostavljaju mjesta nikakvoj sumnji u vezi s činjenicom da je tužitelj, u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, znao za postojanje ranijih žigova čiji je nositelj bio intervenijent.
Iz dokaza u spisu proizlazi i da je svaka tužiteljeva stvarna uporaba intervenijentovih prava i žigova čiji je nositelj, pretpostavljala postojanje intervenijentova prethodnog pisanog pristanka.
Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kad je kao jedan od relevantnih čimbenika u svrhu ocjenjivanja postojanja tužiteljeve zle vjere uzelo u obzir činjenicu da su prije trenutka podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga postojali izravni ugovorni odnosi između tužitelja i intervenijenta, (vidjeti u tom smislu presudu od 1. veljače 2012., Carrols/OHIM – Gambettola (Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL),
T‑291/09
,
EU:T:2012:39
, t.
85.
do
87.
).
Kao drugo, također je nesporno, kao što je to žalbeno vijeće istaknulo u točki 36. pobijane odluke u vezi s točkom 12. te odluke, da su se na pakiranju energetskih napitaka kojima trguje tužitelj, među ostalim nalazili znak Tiger, ali u više navrata i intervenijentova slika. S tim u vezi, valja primijetiti da su se u 2004., 2006. i 2007. na pakiranjima energetskih napitaka kojima trguje tužitelj koristile sljedeće slike:
Stoga valja utvrditi da izgled pakiranja proizvoda kojima trguje tužitelj potkrjepljuje zaključak, izveden iz sadržaja navedenih sporazuma, prema kojem je potonji želio razviti svoju trgovačku djelatnost, povezujući s njome intervenijentov imidž i njegovu poznatost. Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kad je tu okolnost uzelo u obzir u točki 35. pobijane odluke, kao jednog od relevantnih čimbenika u svrhu ocjene je li tužitelj postupao u zloj vjeri.
Kao treće, iako u okviru zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim koji se temelji na razlogu iz članka 52. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009 nije potrebno provesti detaljno ispitivanje vizualnih, fonetskih i konceptualnih sličnosti koje postoje između osporavanog žiga i ranijih žigova kojih je intervenijent nositelj, u posebnim okolnostima slučaja treba utvrditi da osporavani žig
prima facie
sliči znaku Tiger Energy Drink koji tužitelj koristi na temelju ugovornih odnosa s intervenijentom radi trgovine svojim proizvodima.
U tom pogledu, treba naime podsjetiti da su općenito govoreći dva žiga slična kada sa stajališta relevantne javnosti između njih postoji barem djelomična istovjetnost u odnosu na jedan ili više relevantnih aspekata (presuda od 23. listopada 2002., Matratzen Concord/OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN),
T‑6/01
,
EU:T:2002:261
, t.
30.
). U ovom slučaju, nije moguće ozbiljno osporiti da su znak Tiger Energy Drink i osporavani žig T. G. R. ENERGY DRINK djelomično istovjetni, barem u pogledu vizualnog i fonetskog aspekta, neovisno o tome tko je relevantna javnost. Jedina vizualna razlika koja posebno postoji na vizualnom planu između osporavanog žiga i znaka Tiger Energy Drink je ta što potonji ima dodatna dva samoglasnika, što nije dostatno da se isključi da ti znakovi ostavljaju isti cjelokupni dojam.
Ova velika sličnost između znaka Tiger Energy Drink i osporavanog žiga ne može biti posljedica slučajnosti. Stoga je moguće zaključiti da ta velika sličnost, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, potvrđuje želju potonjeg da u svijesti potrošača stvori, ako ne zabludu, onda barem poveznicu između osporavanog žiga i znaka Tiger Energy Drink. Usto, valja utvrditi da sljedeće slike potkrjepljuju taj zaključak:
Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kad je u točki 38. pobijane odluke zaključilo da se osporavani žig T. G. R. ENERGY DRINK može smatrati izmijenjenom verzijom znaka Tiger. Štoviše, isto vrijedi i kada je riječ o znaku Tiger Energy Drink.
Nadalje, valja istaknuti da pod pretpostavkom da tužiteljeva namjera, kao što tvrdi, nije bila da u svijesti potrošača stvori poveznicu između osporavanog žiga i znaka Tiger Energy Drink, koji je, kao što to proizlazi iz dokaza u spisu uživao visok stupanj poznatosti, bilo bi mu dopušteno, kao što je to činio počevši od 2011. koristeći znak Black Energy Drink, trgovati svojim proizvodima stavljanjem na njihovo pakiranje znaka koji se u potpunosti razlikuje od znaka Tiger Energy Drink.
Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kad je kao jedan od relevantnih čimbenika u svrhu ocjene je li tužitelj postupao u zloj vjeri, uzelo u obzir tužiteljevu želju da između znaka Tiger Energy Drink, koji je uživao značajan stupanj poznatosti, i osporavanog žiga stvori ako ne zabludu, onda barem poveznicu (vidjeti u tom smislu presude od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, t.
40.
i od 1. veljače 2012., Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL,
T‑291/09
,
EU:T:2012:39
, t.
90.
).
Kao četvrto, iz ugovornih odredbi sporazuma koje su sklopili intervenijent i tužitelj proizlazi da je potonji intervenijentu bio dužan platiti naknadu za uporabu slike, imena, nadimka, kao i njegovih verbalnih i figurativnih žigova. Međutim, nesporno je da se tužitelj, korištenjem za prodaju svojih proizvoda ne više znaka Tiger nego, po potrebi, osporavanog žiga, zapravo oslobodio obveze bilo kakvog plaćanja intervenijentu.
Stoga je moguće zaključiti da je tužitelj, prilikom podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, imao namjeru nastaviti koristiti se stupnjem poznatosti koju je uživao znak Tiger Energy Drink, izbjegavajući pritom ugovorne obveze koje su proizlazile iz sporazuma sklopljenih s intervenijentom.
Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kad je, upućivanjem na objektivne okolnosti ovog slučaja, uzelo u obzir tužiteljevu namjeru koja se izražava u želji da izbjegne svoje ugovorne obveze, kao jedan od relevantnih čimbenika u svrhu ocjene je li tužitelj postupao u zloj vjeri (vidjeti u tom smislu presudu od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, t.
41.
i
42.
).
Iz svega prethodno navedenoga proizlazi da žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kad je nakon sveobuhvatne ocjene prilikom koje je uzelo u obzir sve relevantne čimbenike zaključilo da je tužitelj u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga postupao u zloj vjeri u smislu članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Različiti navodi tužitelja ne dovode u pitanje taj zaključak.
Na prvome mjestu, kada je riječ o tužiteljevu argumentu kojim žalbenom vijeću prigovara da nije uzelo u obzir okolnost da intervenijent 2003. godine, kada su stupili u ugovorni odnos, nije bio nositelj ranijih prava na žigove koji sadržavaju verbalni element „tiger” koji označavaju energetske napitke u Poljskoj i da nije nikad trgovao takvim napitcima upotrebljavajući taj verbalni element, potrebno je utvrditi da taj argument treba odbiti.
Naime, s jedne strane, valja podsjetiti da se postojanje tužiteljeve zle vjere ocjenjuje s obzirom na trenutak podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, a to je 14. veljače 2007. (vidjeti u tom smislu presudu od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, t.
35.
). Stoga, u ovom slučaju nije relevantno pitanje kojih je žigova intervenijent bio nositelj 31. srpnja 2003. odnosno na dan potpisivanja prvog sporazuma o promidžbi s tužiteljem.
S druge strane, nesporno je, kao što je to navedeno u gornjoj točki 9., da je intervenijent među ostalim nositelj ranijeg verbalnog žiga Europske unije Dariusz Tiger Michalczewski, koji je registriran 3. travnja 2001., i označava proizvode iz razreda 32. Iz toga slijedi da je zaštita intervenijentova žiga Europske unije, koji sadržava verbalni element „tiger” i označava energetske napitke, nakon pristupanja Poljske Europskoj uniji 1. svibnja 2004., proširena na tu državu članicu (vidjeti u tom smislu presudu od 22. travnja 2015., Rezon/OHIM – mobile.international (mobile.de proMotor),
T‑337/14
, neobjavljena,
EU:T:2015:220
, t.
32.
).
Stoga žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kad je kao jedan od relevantnih čimbenika u svrhu ocjene je li tužitelj postupao u zloj vjeri uzelo u obzir okolnost prema kojoj je intervenijent, u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, bio nositelj žigova, a osobito ranijeg verbalnog žiga Europske unije Dariusz Tiger Michalczewski koji sadržava verbalni element „tiger” i označava proizvode iz razreda 32.
U konačnici, pod pretpostavkom da tužitelj svojim argumentima u bitnome želi reći da intervenijent u Uniji nije stvarno upotrebljavao verbalni žig Europske unije Dariusz Tiger Michalczewski za proizvode ili usluge za koje je registriran, pa da je mogao biti predmet opoziva predviđenog u članku 51. stavku 1. Uredbe br. 207/2009, valja podsjetiti da sukladno odredbama članka 188. Poslovnika Općeg suda, podnesci koje su stranke podnijele u okviru postupka pred Općim sudom ne mogu mijenjati predmet spora pred žalbenim vijećem.
Međutim, u ovom slučaju, spor koji se vodio pred žalbenim vijećem odnosio se na zahtjev za proglašavanje žiga ništavim, tako da se pred žalbenim vijećem nije vodio postupak o pitanju stvarne uporabe intervenijentova žiga. U tim okolnostima, valja utvrditi da tužitelj od Općeg suda ne može valjano zahtijevati da ispita pitanje koje žalbeno vijeće nije razmotrilo u toj odluci.
Na drugome mjestu, kada je riječ o tužiteljevim tvrdnjama koje se odnose na narav njegova ugovornog odnosa s intervenijentom, potrebno je utvrditi da tužitelj u okviru njih ne razvija nikakav prigovor protiv pobijane odluke, nego samo podsjeća na različite obveze koje proizlaze iz sklopljenih sporazuma a koje se odnose na uporabu slike, imena, nadimka kao i verbalnih i figurativnih žigova koji pripadaju intervenijentu, radi promicanja trgovine energetskim napitcima. U okviru tih tvrdnji, tužitelj naime u bitnome želi reći da predmetne sporazume nije moguće razmatrati kao da je njima intervenijent dodijelio jednu ili više licencija koje se odnose na žigove kojih je nositelj.
Da bi se odbile te tvrdnje, dovoljno je utvrditi, a da pritom nije potrebno odlučiti o točnosti tih tvrdnji i o točnoj naravi sporazuma koje su sklopili tužitelj i intervenijent, da žalbeno vijeće u pobijanoj odluci nije uzelo u obzir narav tih sporazuma kao relevantni čimbenik kako bi u okviru sveobuhvatne ocjene koju je izvršilo utvrdilo postojanje zle vjere kod tužitelja.
U svakom slučaju, neovisno o pravoj naravi sporazuma koje su sklopili tužitelj i intervenijent, njihovo postojanje dovoljno je da potvrdi činjenicu da su stranke, prije dana podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, bile vezane izravnim ugovornim odnosima. Ti izravni ugovorni odnosi su u ovom slučaju, kao što je to već utvrđeno, jedan od relevantnih čimbenika u svrhu ocjene je li tužitelj postupao u zloj vjeri (vidjeti u tom smislu presudu od 1. veljače 2012., Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL,
T‑291/09
,
EU:T:2012:39
, t.
85.
do
87.
).
Na trećemu mjestu, kada je riječ o tužiteljevim tvrdnjama koje se odnose na pitanje je li osporavani žig upotrebljavan u promidžbenoj kampanji iz 2011., potrebno je utvrditi da i njih treba odbiti.
Naime, već je rečeno da se postojanje tužiteljeve zle vjere ocjenjuje s obzirom na trenutak podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, a to je 14. veljače 2007. (vidjeti u tom smislu presudu od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, t.
35.
). Stoga, u ovom slučaju nije relevantno pitanje je li se osporavani žig upotrebljavao u okviru promidžbene kampanje iz 2011.
Iz svega prethodno navedenoga slijedi da jedini tužbeni razlog, i slijedom toga tužbu treba odbiti u cijelosti.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu sukladno zahtjevu EUIPO‑a i intervenijenta naložiti snošenje troškova.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (šesto vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Tužba se odbija.

2.
Foodcare sp. z o.o. snosit će, osim vlastitih, i troškove Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) i Dariusza Michalczewskoga.

Frimodt Nielsen
Collins
Valančius
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 5. listopada 2016.
Potpisi
(
*1
)	* Jezik postupka: engleski