CELEX: 62017CJ0722
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa
Regula (ES) Nr. 1215/2012
Jurisdikcija civillietās un komerclietās
Izņēmuma jurisdikcija
24. panta 1. un 5. punkts
Strīdi par lietu tiesībām saistībā ar nekustamo īpašumu un spriedumu izpildi
Nekustamā īpašuma izsoles tiesas ceļā procedūra
Prasība par iebildumiem saistībā ar šajā izsolē iegūto līdzekļu sadali

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (
OV 2012, L 351, 1. lpp.
) 24. panta 1. un 5. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp
Norbert Reitbauer
,
Dolinschek GmbH
,
B
.
T
.
S
.
Trendfloor Raumausstattungs
‑
GmbH
,
Elektrounternehmen K. Maschke GmbH
,
Klaus Egger
un
Architekt DI Klaus Egger Ziviltechniker GmbH
(turpmāk tekstā – “
Reitbauer
u.c.”), no vienas puses, un
Enrico Casamassima
, ar dzīvesvietu Itālijā, no otras puses, attiecībā uz prasību par iebildumiem saistībā ar no nekustamā īpašuma, kas atrodas Austrijā, izsolē tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadali.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 1215/2012 15., 21. un 34. apsvērums ir formulēti šādi:
“(15)
Jurisdikcijas noteikumiem vajadzētu būt ļoti paredzamiem, un tiem būtu jābalstās uz principu, ka jurisdikcijas pamatā ir atbildētāja domicils. Jurisdikcijai vienmēr vajadzētu būt pieejamai ar šādu pamatojumu, izņemot dažās skaidri noteiktās situācijās, kurās strīda priekšmets vai pušu autonomija garantē citu sasaistes faktoru. Juridiskas personas domicils jānosaka autonomi, lai kopējos noteikumus padarītu pārskatāmākus un novērstu jurisdikcijas kolīzijas.
[..]
(21)
Tiesvedības saskaņotas norises interesēs ir jāsamazina paralēlas tiesvedības iespēja un jānodrošina, ka atšķirīgās dalībvalstīs nepieņem nesavienojamus spriedumus. Vajadzētu būt skaidram un iedarbīgam mehānismam, lai izšķirtu
lis pendens
lietas un saistītas darbības un novērstu problēmas, ko izraisa valstu atšķirības attiecībā uz dienu, kad prasību uzskata par celtu. Šīs regulas nolūkos minētā diena būtu jānosaka autonomi.
[..]
(34)
Būtu jānodrošina nepārtrauktība starp 1968. gada [27. septembra Konvenciju par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās (
OV 1972, L 299, 32. lpp.
)], [Padomes] Regulu (EK) Nr. 44/2001 [(2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (
OV 2001, L 12, 1. lpp.
)] un šo regulu, un tālab būtu jānosaka pārejas noteikumi. Šī pati nepārtrauktības vajadzība attiecas uz 1968. gada Briseles konvencijas un regulu, kas to aizstāj, interpretāciju Eiropas Savienības Tiesā.”
Šīs regulas II nodaļā “Jurisdikcija” ir ietverta it īpaši 1. iedaļa “Vispārīgi noteikumi” un 2. iedaļa “Īpašā jurisdikcija”. 4. panta 1. punktā, kas ietilpst šajā 1. iedaļā, ir noteikts:
“Saskaņā ar šo regulu personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt minētās dalībvalsts tiesā neatkarīgi no viņu pilsonības.”
Minētās regulas 7. pants ir formulēts šādi:
“Personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citā dalībvalstī:
1)
a)
lietās, kas attiecas uz līgumiem, – attiecīgās saistības izpildes vietas tiesās;
b)
šā noteikuma mērķiem un, ja vien nepastāv citāda vienošanās, attiecīgās saistības izpildes vieta ir:
–
preču iegādes gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu preces piegādāja vai tās būtu bijis jāpiegādā,
–
pakalpojumu sniegšanas gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu pakalpojumu sniedza vai tas būtu bijis jāsniedz;
[..].”
Atbilstoši šīs pašas regulas 24. panta 1. un 5. punktam:
“Šādām dalībvalsts tiesām ir izņēmuma jurisdikcija neatkarīgi no pušu domicila:
1)
lietā, kuru priekšmets ir lietu tiesības saistībā ar nekustamo īpašumu vai nekustamā īpašuma noma/īre – tās dalībvalsts tiesām, kurā atrodas īpašums.
[..]
5)
lietā attiecībā uz spriedumu izpildi – tās dalībvalsts tiesām, kurā spriedums ir izpildīts vai ir jāizpilda.”
Austrijas tiesības
EO
No
Exekutionsordnung
(Izpildes procedūru kodekss, turpmāk tekstā – “
EO
”) 209.–212. panta izriet, ka par nekustamā īpašuma piespiedu izsoles ceļā iegūto līdzekļu sadali ir jālemj mutiskā uzklausīšanā. Kreditori šajā ziņā tiek aicināti deklarēt savus prasījumus attiecībā uz sadalāmajiem iegūtajiem līdzekļiem un pierādīt to ar dokumentiem. Uzklausīšanas sēdes laikā tiek izskatīta prasījumu precizitāte un svarīgums.
Piespiedu izsolē iegūto līdzekļu sadales procedūrā kreditori un debitori saskaņā ar
EO
213. pantu var apstrīdēt, ka prasījumi tiek ņemti vērā. Iebildumi var tikt celti par pieprasītā parāda esamību, hierarhiju vai summu.
Atbilstoši
EO
231. panta 1. punktam par iebildumos izvirzītajiem tiesību jautājumiem tiesnesis lemj sadales rīkojumā. Ja lēmums par iebildumiem ir atkarīgs no strīdīgā fakta konstatācijas, pieteikuma iesniedzējs ar sadales rīkojumu tiek aicināts iesniegt prasību par iebildumiem saistībā ar sadali.
Saskaņā ar
EO
232. pantu par izpildi atbildīgā tiesa ir kompetenta lemt par prasību par iebildumiem saistībā ar sadali.
Apstrīdēšanas noteikumi
Atbilstoši
Anfechtungsordnung
(Likums par
actio pauliana
, turpmāk tekstā – “
AnfO
”) 1. pantam
actio pauliana
mērķis ir panākt, lai nelabvēlīgas tiesiskas darbības saistībā ar parādnieka aktīviem tiktu atzītas par spēkā neesošām tikai attiecībā uz kreditoru, kas ir cēlis iebildumu. Šīs tiesības var tikt izmantotas tad, ja izpilde attiecībā uz parādnieka aktīviem nav pilnībā apmierinājusi kreditora prasījumus vai izpildes rezultātā tie netiktu apmierināti un ja saistībā ar apstrīdēšanu pastāv iespēja, ka tā tiks apmierināta.
No
AnfO
2. un 3. panta izriet, ka
actio pauliana
var tikt celta krāpnieciska nolūka vai nodoma sadalīt līdzekļus gadījumā, kā arī tostarp jebkādu bezmaksas atsavinājumu gadījumā.
Atbilstoši
AnfO
6. pantam tas, ka apstrīdēta rīcība ir veikta atbilstoši tiesu izpildrakstam vai izpildot spriedumu, nav šķērslis
actio pauliana
celšanai.
Kā izriet no
AnfO
10. panta, piespiedu izsolē iegūto līdzekļu sadales procedūras ietvaros var tikt celta
actio pauliana
.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
E. Casamassima
un C. k‑dze, ar domicilu Romā (Itālija), dzīvoja kopā vismaz līdz 2014. gada pavasarim. 2010. gadā viņi iegādājās māju Fillahā (Austrija). Zemesgrāmatā kā īpašniece tika reģistrēta tikai C. k‑dze.
Pēc tam
Reitbauer
u.c. tikta uzdots veikts nekustamā īpašuma remontdarbus. Tā kā atlīdzība par šiem darbiem netika pilnībā samaksāta,
Reitbauer
u.c. pret C. k‑dzi cēla prasību par zaudējumu atlīdzību. Tika pasludināta virkne spriedumu, no kuriem ar pirmo, kurš nebija galīgs un tika pasludināts 2014. gada sākumā, šī prasība tika apmierināta.
2014. gada 7. maijā Romas tiesā C. k‑dze atzina, ka viņai attiecībā pret
E. Casamassima
ir parāds saistībā ar aizdevumu 349772,95 EUR apmērā, kura atmaksas piecu gadu laikā nosacījumi bija paredzēti tiesas izlīgumā. Turklāt C. k‑dze, lai nodrošinātu šo prasījumu, apņēmās ļaut nostiprināt hipotēku uz nekustamo īpašumu Filahā.
Ar 2014. gada 13. jūnija notariālu aktu, kas izdots Vīnē (Austrijā), no jauna tika atzīts minētais C. k‑dzes parāds. 2014. gada 18. jūnijā saistībā ar attiecīgo nekustamo īpašumu zemesgrāmatā tika iereģistrētas ķīlas tiesības par labu
E. Casamassima
.
Pirmais spriedums, kas pēc prasības par zaudējumu atlīdzību par labu
Reitbauer
u.c. tika pasludināts 2014. gada sākumā, kļuva izpildāms tikai pēc ķīlas tiesību par labu
E. Casamassima
iereģistrēšanas, kā rezultātā
Reitbauer
u.c. ķīlas tiesības uz C. k‑dzes īpašumu, kas izrietēja no šī sprieduma izpildes, bija zemāka ranga nekā
E. Casamassima
ķīlas tiesības.
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 805/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem (
OV 2004, L 143, 15. lpp.
), 2015. gada 3. septembrī Romas tiesa apstiprināja C. k‑dzes un
E. Casamassima
tiesas izlīgumu kā Eiropas izpildes rīkojumu.
2016. gada februārī
E. Casamassima
iesniedzējtiesā,
Bezirksgericht Villach
(Filahas pirmās instances tiesa, Austrija), pieprasīja attiecīgā nekustamā īpašuma piespiedu izsoli. No kreditoru prioritātes ranga, kas ietverts zemesgrāmatā, izriet, ka cena 280000 EUR, par kādu nekustamais īpašums tika notaksēts 2016. gada rudenī, pamatojoties uz par labu
E
.
Casamassima
zemesgrāmatā ierakstītajām ķīlas tiesībām, gandrīz pilnībā pienākas viņam.
Lai izvairītos no šādas izsolē tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadales,
Reitbauer
u.c. veica dažas juridiskas darbības.
Piemēram, pirmkārt, 2016. gada jūnijā
Reitbauer
u.c. cēla
Landesgericht Klagenfurt
(Klāgenfurtes apgabaltiesa, Austrija)
actio pauliana
pret
E. Casamassima
un C. k‑dzi. Ar rīkojumu, kurš stājies spēkā 2017. gada jūlijā, šī tiesa, ņemot vērā, ka
E. Casamassima
un C. k‑dzes dzīvesvietas atrodas ārpus Austrijas, šo prasību noraidīja starptautiskas jurisdikcijas trūkuma dēļ.
Otrkārt, 2017. gada 10. maija tiesas sēdē, kas atbilstoši
EO
209.–212. pantam notika iesniedzējtiesā, lai sadalītu izsolē tiesas ceļā iegūtos līdzekļus starp dažādiem kreditoriem,
Reitbauer
u.c. atbilstoši
EO
213. pantam iesniedza iebildumus par sadalījumu attiecībā pret
E. Casamassima
.
Pēc tam, kad
Reitbauer
u.c. bija iesnieguši šos iebildumus, tie iesniedzējtiesā cēla prasību par iebildumiem saistībā ar [iegūto līdzekļu] sadali atbilstoši
EO
232. pantam, kuras ietvaros tie izvirzīja divus iebildumu pamatus. Pirmā pamata mērķis ir likt konstatēt, ka izsolē tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadale
E. Casamassima
tika nolemta kļūdaini, jo pēdējā minētā prasījumi esot zaudējuši spēku, kompensējot zaudējumus, kuri viņam bija jāatlīdzina C. k‑dzei, jo viņš bija uzdevis veikt remontdarbus
Reitbauer
u.c. bez C. k‑dzes piekrišanas. Otrais pamats, kuru iesniedzējtiesa pielīdzina
actio pauliana
, attiecas uz 2014. gada 13. jūnija parāda atzīšanu, kas
Reitbauer
u.c. ieskatā ar notariālo aktu tika apstiprināts tikai ar mērķi rīkoties, pirms nekustamais īpašums nonāk pie
Reitbauer
u.c.
Lai pamatotu starptautisko jurisdikciju
Bezirksgericht Villach
(Filahas pirmās instances tiesa, Austrija) izskatīt šādu prasību,
Reitbauer
u.c. atsaucās uz Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punktu. Turpretī
E. Casamassima
izvirzīja iebildi par šīs tiesas starptautiskās jurisdikcijas neesamību, apgalvojot, ka pamata prasība būtībā ir analoga
actio pauliana
, saistībā ar kuru Tiesa 1992. gada 26. marta spriedumā Reichert un Kockler (
C‑261/90
,
EU:C:1992:149
) jau ir nospriedusi, ka uz to neattiecas šis izņēmuma jurisdikcijas noteikums.
Iesniedzējtiesa precizē, ka saskaņā ar Austrijas tiesībām tiesas sēdē, kura tika organizēta, lai apspriestu izsolē tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadali, gadījumā, ja ir iesniegti iebildumi atbilstoši
EO
213. pantam, tiek pārbaudīta prasījumu esamība un hierarhija. Lai gan lēmums par iebildumiem ir atkarīgs no strīdīgo faktu konstatācijas, lietas dalībnieki tiek aicināti viena mēneša laikā iesniegt atsevišķu prasību, proti, prasību par iebildumiem saistībā ar sadali.
Ar šo prasību tiek apturēta sadales lēmuma izpilde attiecībā uz tā strīdīgo daļu.
Iesniedzējtiesas ieskatā prasība par iebildumiem saistībā ar sadali ļauj tostarp veikt ķīlas tiesību pamatotības pārbaudi – rīcību, kuru ar savu iebildumu otro pamatu
Reitbauer
u.c. cenšas panākt no šīs tiesas. Minētā tiesa uzskata, ka šī iespēja prasībai par iebildumiem saistībā ar sadali piešķir
actio pauliana
raksturu.
Runājot par starptautisko jurisdikciju izskatīt prasību par iebildumiem saistībā ar sadali, iesniedzējtiesa šaubās par to, vai jurisdikcijas noteikumi būtu jāizvērtē, ņemot vērā šādu prasību, aplūkojot to visaptveroši un abstrakti, vai ņemot vērā katru konkrētajā gadījumā izvirzīto iebildumu pamatu.
Iesniedzējtiesas ieskatā šīs tiesvedības īpatnībās, aplūkojot tās kopumā, izpaužas cieša saikne ar piespiedu izpildes vai ieķīlātās mantas vietas tiesu.
Tādējādi attiecībā uz tiem izņēmuma jurisdikcijas noteikumiem par labu izpildes dalībvalsts tiesām, kuri ir paredzēti Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punktā, iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar
EO
prasība par iebildumiem saistībā ar sadali noteikti ietilpst izpildes tiesas jurisdikcijā. Lai gan prasības atbilstoši
EO
232. pantam mērķis nav galvenokārt vērsties pret izpildi, jo parādnieks nekustamo īpašumu ir zaudējis izsoles tiesas ceļā ietvaros, šajā stadijā nekustamais īpašums tiekot aizstāts ar iegūtajiem līdzekļiem, kā rezultātā to tiesas veiktā sadale arī ietilpst izpildes iestādes darbībās.
Runājot par tiem izņēmuma jurisdikcijas noteikumiem par labu izpildes dalībvalsts tiesām, kuri ir paredzēti Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. punktā, iesniedzējtiesa norāda, ka prasība par iebildumiem saistībā ar sadali arī ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā, – šāda prasība ir posms ķīlas tiesību izpildē, jo pēc šī posma notiek no ieķīlātās lietas iegūto līdzekļu sadale.
Šādos apstākļos
Bezirksgericht Villach
(Filahas pirmās instances tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka
EO
232. pantā paredzētā prasība par iebildumiem, ja pastāv domstarpības par no tiesas izsoles iegūto līdzekļu sadali, ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā,
proti, arī tad, ja viena ķīlas kreditora prasība pret otru ķīlas kreditoru:
a)
balstās uz iebildumu, ka tā ar ķīlas tiesībām nodrošinātais aizdevuma prasījums vairs nepastāv parādnieka pretprasījuma pret zaudējumu atlīdzināšanu dēļ, un
b)
turklāt – līdzīgi
actio pauliana
– balstās uz iebildumu, ka ķīlas tiesības nodibināšana attiecībā uz šo aizdevuma prasījumu, ņemot vērā priekšrocību piešķiršanu kreditoriem, nav spēkā?
2)
Vai Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka
EO
232. pantā paredzētā prasība par iebildumiem, ja pastāv domstarpības par no tiesas izsoles iegūto līdzekļu sadali, ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā,
proti, arī tad, ja viena ķīlas kreditora prasība pret otru ķīlas kreditoru:
a)
balstās uz iebildumu, ka tā ar ķīlas tiesībām nodrošinātais aizdevuma prasījums vairs nepastāv parādnieka pretprasījuma pret zaudējumu atlīdzināšanu dēļ, un
b)
turklāt – līdzīgi
actio pauliana
– balstās uz iebildumu, ka ķīlas tiesības nodibināšana attiecībā uz šo aizdevuma prasījumu, ņemot vērā priekšrocību piešķiršanu kreditoriem, nav spēkā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem diviem jautājumiem, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kreditora prasība par iebildumiem saistībā ar no nekustamā īpašuma izsoles tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadali, kuras mērķis ir panākt, pirmkārt, ka tiek konstatēts, ka konkurējošais pretprasījums ir dzēsts ar ieskaitu un, otrkārt, ka ķīlas tiesības šī pēdējā minētā prasījuma nodrošināšanai ir spēkā neesošas, ietilpst tās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā, kurā nekustamais īpašums atrodas, vai tās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā, kur ir notikusi piespiedu izpilde.
Visupirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tā kā ar Regulu Nr. 1215/2012 ir atcelta un aizstāta Regula Nr. 44/2001, ar kuru savukārt tika aizstāta 1968. gada 27. septembra Konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, kurā grozījumi ir izdarīti ar turpmākām konvencijām par jaunu dalībvalstu pievienošanos šai konvencijai, Tiesas sniegtā šo juridisko instrumentu interpretācija ir piemērojama arī Regulas Nr. 1215/2012 noteikumiem, kad šīs tiesību normas var tikt uzskatītas par “līdzvērtīgām” (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 31. maijs, Nothartová,
C‑306/17
,
EU:C:2018:360
,
18.
punkts; 2018. gada 15. novembris, Kuhn,
C‑308/17
,
EU:C:2018:911
,
31.
punkts, kā arī 2019. gada 28. februāris, Gradbeništvo Korana,
C‑579/17
,
EU:C:2019:162
,
45.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Regulas Nr. 1215/2012 II nodaļā paredzētā vispārējā jurisdikcijas noteikšanas sistēma ir balstīta uz tās 4. panta 1. punktā paredzēto vispārīgo noteikumu, saskaņā ar ko personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt attiecīgās dalībvalsts tiesā neatkarīgi no lietas dalībnieku pilsonības.
Vienīgi atkāpjoties no šī vispārīgā noteikuma par atbildētāja domicila tiesas jurisdikciju, Regulas Nr. 1215/2012 24. pantā ir paredzēti noteikumi par izņēmuma jurisdikciju, it īpaši par tiesībām saistībā ar nekustamo īpašumu un spriedumu izpildi. Līdz ar to šie īpašie jurisdikcijas noteikumi ir interpretējami šauri.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka saskaņā ar atbilstošajiem
EO
noteikumiem pēc nekustamā īpašuma izsoles tiesas ceļā procedūras par piespiedu izpildē iegūto līdzekļu sadali tiek lemts tiesas sēdē, kas tiek organizēta izsoles tiesā. Šajā ziņā, ja ir apstrīdēta kāda kreditora dalība, tiesai ir jāveic pārbaude saistībā ar it īpaši prasījumu esamību un hierarhiju. Gadījumā, ja lēmums par iebildumiem ir atkarīgs no strīdīgo faktu konstatācijas, lietas dalībnieki tiek aicināti iesniegt prasību par iebildumiem saistībā ar sadali.
Šajā gadījumā pamatlietas prasības par iebildumiem saistībā ar sadali pamatojumam
Reitbauer
u.c. izvirzīja, pirmkārt,
E. Casamassima
prasījuma dzēšanu ar ieskaitu un, otrkārt, ķīlas tiesību šī prasījuma nodrošināšanai spēkā neesamību, turklāt otrā iebilduma gadījumā iesniedzējtiesas ieskatā pēc būtības runa ir par
actio pauliana
.
Lai gan nav noliedzams, ka prasībai par iebildumiem saistībā ar sadali, izvērtējot to kopumā, ir saikne ar izpildes procedūru, kas attiecas uz nekustamā īpašuma piespiedu izsoli, tomēr, kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, šādas prasības ietvaros izvirzītie iebildumu pamati var būt ļoti dažādi saistībā ar to saturu un līdz ar to tiem var būt atšķirīgs juridiskais raksturs, kā rezultātā to pietuvinātība piespiedu izpildei vai lietu tiesībām saistībā ar nekustamo īpašumu var būt būtiski mainīga.
Tātad prasības par iebildumiem saistībā ar sadali visaptverošs vērtējums, lai noteiktu šai prasībai piemērojamās starptautiskās jurisdikcijas noteikumus, tādējādi, kā to savu secinājumu 35., 38. un 48. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, būtu pret Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. un 5. punkta noteikumu par izņēmuma jurisdikciju šauru interpretāciju, ko paredz to izņēmuma raksturs.
Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jāpārbauda, pirmkārt, vai Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. punkts un, otrkārt, šīs regulas 24. panta 5. punkts ļauj noteikt tiesu, kuras jurisdikcijā ir lemt attiecīgi par katru no
Reitbauer
u.c. izvirzītajiem iebildumu pamatiem.
Par Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. punktu
Runājot par Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. punktā paredzēto tās valsts tiesu jurisdikciju, kurā atrodas nekustamais īpašums, Tiesa vairākkārt ir nospriedusi, ka šī izņēmuma jurisdikcija neaptver visas tiesvedības saistībā ar nekustamā īpašuma lietu tiesībām, bet tikai tās, kuras vienlaicīgi ietilpst Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas jomā un ir starp tām, kuru mērķis, pirmkārt, ir noteikt nekustamā īpašuma platību, sastāvu, īpašumtiesības un valdījumu vai citu lietu tiesību esamību attiecībā uz šiem īpašumiem un, otrkārt, nodrošināt šo tiesību īpašniekiem ar viņu īpašumtiesībām saistīto prerogatīvu aizsardzību (spriedumi, 2014. gada 3. aprīlis, Weber,
C‑438/12
,
EU:C:2014:212
,
42.
punkts; 2015. gada 17. decembris, Komu u.c.,
C‑605/14
,
EU:C:2015:833
,
26.
punkts, kā arī 2016. gada 16. novembris, Schmidt,
C‑417/15
,
EU:C:2016:881
,
30.
punkts).
Līdz ar to nepietiek ar to, ka prasība attiecas uz nekustamā īpašuma lietu tiesībām vai ka prasība ir par nekustamo īpašumu, lai rastos dalībvalsts, kurā atrodas nekustamais īpašums, tiesas jurisdikcija. Tieši pretēji – prasībai ir jābalstās uz lietu tiesību, nevis uz personisku tiesību (spriedums, 2016. gada 16. novembris, Schmidt,
C‑417/15
,
EU:C:2016:881
,
34.
punkts).
Pirmkārt, runājot par iebildumu pamatu, kura mērķis ir panākt konstatējumu par
E. Casamassima
prasījuma dzēšamu ar ieskaitu, ir jānorāda, ka ar šāda pieteikuma palīdzību
Reitbauer
u.c. būtībā vēlas apstrīdēt tā prasījuma esamību, kurš attiecībā pret tiem tika izvirzīts izsolē tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadales ietvaros.
Lai gan ir taisnība, ka prasījuma esamība bija pamats ķīlas tiesību nodibināšanai un vēlākai izpildei, šis pieteikums par ieskaitu nav balstīts uz lietu tiesībām. Jautājums par to, vai
E. Casamassima
prasījums attiecībā pret viņa parādnieci ir dzēsts ar ieskaitu, līdz ar to nav saistīts ar iemesliem, kuri ļautu piešķirt izņēmuma jurisdikciju tiesām vietā, kurā nekustamais īpašums atrodas, proti, ar nepieciešamību veikt pārbaudi, izmeklēšanu un ekspertīzi uz vietas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 17. decembris, Komu u.c.,
C‑605/14
,
EU:C:2015:833
,
31.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Otrkārt, runājot par pamatu, ar kuru
Reitbauer
u.c. apstrīd notariālo aktu par parāda atzīšanu, kas 2014. gada 13. jūnijā noslēgts starp
E. Casamassima
un C. k‑dzi un kas bija pamats piespiedu izpildei, un lūdz konstatēt šī akta spēkā neesamību attiecībā pret
Reitbauer
u.c., ir jānorāda, ka šādas argumentācijas pārbaude neprasa nedz faktu vērtējumu, nedz īpašuma atrašanās vietas noteikumu un paražu, kuras varētu attaisnot tās dalībvalsts jurisdikciju, kurā nekustamais īpašums atrodas, piemērošanu (spriedums, 1990. gada 10. janvāris, Reichert un Kockler,
C‑115/88
,
EU:C:1990:3
,
12.
punkts).
Proti, šāds iebildumu pamats, kuru iesniedzējtiesa pielīdzina
actio pauliana
, ir pamatots ar prasījuma tiesībām, kas ir kreditora personiskas tiesības attiecībā pret savu parādnieku, lai aizsargātu nodrošinājumu, par kādu otrā manta ir pieejama pirmajam (spriedums, 2018. gada 4. oktobris, Feniks,
C‑337/17
,
EU:C:2018:805
,
40.
punkts).
Līdz ar to, kā to savu secinājumu 58. punktā ir norādījis arī ģenerāladvokāts, jautājuma par to, vai ir izpildīti šādas prasības nosacījumi, pārbaude neparedz tādu iepriekšēju novērtējumu ciešā saistībā ar vietu, kurā nekustamais īpašums atrodas, kas attaisnotu dalībvalsts, kurā atrodas šis nekustamais īpašums, tiesu izņēmuma jurisdikciju.
Par Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punktu
Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar šo tiesību normu lietā attiecībā uz spriedumu izpildi izņēmuma jurisdikcija neatkarīgi no pušu domicila ir tās dalībvalsts tiesām, kurā spriedums ir izpildīts vai ir jāizpilda.
Saskaņā ar Tiesas judikatūru Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punkta piemērošanas jomā ietilpst nolēmuma pieņemšana tiesvedībās, kas saistītas ar piespiedu līdzekļu izmantošanu kustamu vai nekustamu lietu izdošanai vai ieķīlāšanai, lai nodrošinātu nolēmumu vai dokumentu efektīvu izpildi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1992. gada 26. marts, Reichert un Kockler,
C‑261/90
,
EU:C:1992:149
,
28.
punkts).
Pirmkārt, runājot par iebildumu pamatu, kuru
Reitbauer
u.c., izvirzījuši, lai tiktu konstatēta
E. Casamassima
prasījuma dzēšana ar ieskaitu, ir jānorāda, ka šāda pieteikuma pamatotības pārbaude aizvirzās no jautājumiem par piespiedu izpildes pašas par sevi piemērošanu.
Proti, no Tiesas judikatūras izriet, ka 1968. gada 27. septembra Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar turpmākām konvencijām par jauno dalībvalstu pievienošanos šai konvencijai, 16. panta 5. punktā, kura tiesību normas ir pārņemtas Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punktā, prasītās saiknes specifiskums nozīmē, ka lietas dalībnieks nevar atsaukties uz jurisdikciju, kura šajā tiesību normā ir piešķirta izpildes vietas tiesām, lai izņēmuma kārtā vērstos tiesās par strīdiem, kuri ietilpst citas dalībvalsts tiesu jurisdikcijā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1985. gada 4. jūlijs, AS‑Autoteile Service,
220/84
,
EU:C:1985:302
,
17.
punkts).
Otrkārt, runājot par iebildumu pamatu, kuru iesniedzējtiesa pielīdzina
actio pauliana
, ir jānorāda, ka ar tās palīdzību
Reitbauer
u.c. neapstrīd to iestāžu aktus, kas pašas ir atbildīgas par piespiedu izpildi, un tādējādi šādai prasībai nav nepieciešamās saistības ar šo izpildi pakāpes, lai attaisnotu Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punktā paredzētā izņēmuma jurisdikcijas noteikuma piemērošanu.
Tādējādi, lai iesniedzējtiesai sniegtu visas lietderīgās norādes tajā izskatāmā strīda atrisināšanai, ir jāpārbauda, kā to ir darījis ģenerāladvokāts, vai Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts nevar būt juridiskais pamats šīs tiesas starptautiskajai jurisdikcijai saistībā ar
actio pauliana
.
Saskaņā ar šo tiesību normu lietās, kas attiecas uz līgumu, personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citā dalībvalstī attiecīgās saistības izpildes vietas tiesās.
Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka
actio pauliana
, ja tā ir iesniegta, pamatojoties uz prasījuma tiesībām, kas radušās no saistībām, kuras ir radušās, noslēdzot līgumu, ietilpst “lietās, kas attiecas uz līgumiem” Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē (spriedums, 2018. gada 4. oktobris, Feniks,
C‑337/17
,
EU:C:2018:805
,
44.
punkts).
Šajā gadījumā, kā to tiesas sēdē būtībā norādīja
Reitbauer
u.c. un Eiropas Komisija, tā kā otrais apstrīdēšanas pamats, kuru iesniedzējtiesa ir pielīdzinājusi
actio pauliana
, ir izteikts, lai konstatētu, ka attiecībā pret
Reitbauer
u.c. nav spēkā ķīlas tiesības, ko C. k‑dze – kopējā parādniece, ar kuru katram no šiem kreditoriem bija līgumsaistības, – ir nodibinājusi par labu
E. Casamassima
, atbildētāja domicila jurisdikcija varētu tikt papildināta ar Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā atļauto jurisdikciju.
Šāda jurisdikcija, ņemot vērā līgumattiecību starp kreditoriem un C. k‑dzi izcelsmi, atbilst gan tiesiskās drošības un paredzamības prasībai, gan pareizas tiesvedības mērķim.
Līdz ar to no līguma izrietošo prasījuma tiesību īpašnieki ir tiesīgi iesniegt
actio pauliana
attiecīgās saistības izpildes vietā, jo šī jurisdikcija ir atļauta atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta a) apakšpunktam. Šajā gadījumā ar otro pamatu
Reitbauer
u.c. vēlas saglabāt viņu interesi no remontdarbu līgumiem, kas noslēgti ar C. k‑dzi, izrietošo pienākumu izpildē, No tā izriet, ka “attiecīgās saistības izpildes vieta” saskaņā ar šīs regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir vieta, kur atbilstoši šiem līgumiem ir izpildīti šie remontdarbi, tas ir, Austrijā.
Ņemot vērā šos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kreditora prasība par iebildumiem saistībā ar no nekustamā īpašuma izsoles tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadali, kuras mērķis ir panākt, pirmkārt, ka tiek konstatēts, ka konkurējošais pretprasījums ir dzēsts ar ieskaitu un, otrkārt, ka ķīlas tiesības šī pēdējā minētā prasījuma nodrošināšanai ir spēkā neesošas, neietilpst tās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā, kurā nekustamais īpašums atrodas, vai tās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā, kur ir notikusi piespiedu izpilde.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 24. panta 1. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kreditora prasība par iebildumiem saistībā ar no nekustamā īpašuma izsoles tiesas ceļā iegūto līdzekļu sadali, kuras mērķis ir panākt, pirmkārt, ka tiek konstatēts, ka konkurējošais pretprasījums ir dzēsts ar ieskaitu un, otrkārt, ka ķīlas tiesības šī pēdējā minētā prasījuma nodrošināšanai ir spēkā neesošas, neietilpst tās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā, kurā nekustamais īpašums atrodas, vai tās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā, kur ir notikusi piespiedu izpilde.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.