CELEX: 62020CJ0613
Predhodno odločanje
Zračni promet
Uredba (ES) št. 261/2004
Člen 5(3)
Skupna pravila na področju odškodnine in pomoči potnikom v primerih odpovedi ali velike zamude letov
Izjema od obveznosti zagotovitve odškodnine
Pojem ,izredne razmere‘
Stavka osebja letalskega prevoznika
Stavka osebja hčerinske družbe iz solidarnosti z osebjem matične družbe

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebo CS in družbo Eurowings GmbH, ker je zadnjenavedena osebi CS zavrnila plačilo odškodnine zaradi odpovedi leta, na katerem je ta rezervirala mesto.
Pravni okvir
Uredba št. 261/2004
V uvodnih izjavah 1, 4, 14 in 15 Uredbe št. 261/2004 je navedeno:
„(1)
Ukrepanje [Unije] na področju zračnega prevoza mora med drugim zagotavljati visoko raven varstva potnikov. Poleg tega je treba na splošno v celoti upoštevati zahteve o varstvu potrošnikov.
[…]
(4)
Zato mora [Unija] zvišati standarde varstva, ki jih določa [Uredba Sveta (EGS) št. 295/91 z dne 4. februarja 1991 o vzpostavitvi skupnih pravil za sistem odškodnin za zavrnjeno vkrcanje v rednem zračnem prevozu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 306)], da okrepi pravice potnikov in zagotovi letalskim prevoznikom delovanje na liberaliziranem trgu pod usklajenimi pogoji.
[…]
(14)
Kakor v okviru [Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, sprejete 28. maja 1999 v Montrealu, ki je bila v imenu Evropskih skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2001/539/ES z dne 5. aprila 2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 5, str. 491),] je treba obveznosti dejanskih letalskih prevoznikov omejiti ali izključiti v primerih, kadar se zgodi dogodek zaradi izrednih razmer, katerim se ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi. Takšne razmere lahko nastanejo zlasti v primerih politične nestabilnosti, vremenskih pogojev, ki so nezdružljivi z izvedbo zadevnega leta, tveganja, povezanega z varovanjem, nepredvidenih pomanjkljivosti, ki lahko prizadenejo varnost leta, kakor tudi ob stavkah, ki prizadenejo delovanje dejanskega letalskega prevoznika.
(15)
Šteje se, da izredne razmere obstajajo, kadar odločitev sistema upravljanja zračnega prometa za določen zrakoplov določenega dne vpliva na nastanek velike zamude, zamude prek noči ali na odpoved enega leta ali več letov tega zrakoplova, tudi če je zadevni letalski prevoznik sprejel vse ustrezne ukrepe, da bi se izognil zamudi ali odpovedi leta.“
Člen 2 te uredbe, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„V tej uredbi:
[…]
(b)
‚dejanski letalski prevoznik‘ pomeni letalskega prevoznika, ki opravi ali namerava opraviti let na podlagi pogodbe s potnikom ali v imenu druge, pravne ali fizične osebe, ki ima s tem potnikom sklenjeno pogodbo;
[…]
(l)
‚odpoved‘ pomeni dejstvo, da let, ki je bil prvotno predviden, in na katerem je bilo rezervirano najmanj eno mesto, ni bil opravljen.“
Člen 5 navedene uredbe, naslovljen „Odpoved leta“, določa:
„1.   V primeru odpovedi leta:
[…]
(c)
imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če:
(i)
so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu; ali
(ii)
so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot štiri ure po prihodu po voznem redu; ali
(iii)
so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu.
[…]
3.   Dejanski letalski prevoznik ni obvezan plačati odškodnine v skladu s členom 7, če lahko dokaže, da so za odpoved leta krive izredne razmere, katerim se ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi.
[…]“.
Člen 7 iste uredbe, naslovljen „Pravica do odškodnine“, v odstavku 1 določa:
„Pri sklicevanju na ta člen potniki prejmejo odškodnino v višini:
(a)
250 EUR za lete do vključno 1500 kilometrov;
(b)
400 EUR za vse lete znotraj Skupnosti nad 1500 kilometrov in za vse druge lete med 1500 in 3500 kilometri;
(c)
600 EUR za lete, ki niso zajeti v točkah (a) ali (b).
[…]“.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Oseba CS je rezervirala mesto na letu med Salzburgom (Avstrija) in Berlinom (letališče Berlin-Tegel, Nemčija), pri čemer zračna razdalja med tema mestoma ne presega 1500 km. Ta let, ki bi ga morala opraviti družba Eurowings 20. oktobra 2019, pa je moral biti odpovedan zaradi stavke kabinskega osebja tega dejanskega letalskega prevoznika.
Ta stavka je bila organizirana na pobudo sindikata „UFO“, ki je sindikat stevardes in stevardov. Do stavke je prišlo zaradi pogajanj o kolektivni pogodbi, ki so potekala z družbo Lufthansa AG, ki je matična družba družbe Eurowings. Za pospešitev pogajanj in povečanje pritiska na matično družbo skupine je bila 18. oktobra 2019 napoved stavke z dne 14. oktobra 2019 razširjena na delavce več hčerinskih družb, med njimi tudi družbe Eurowings. Navedena stavka, ki je bila sprva predvidena za 20. oktobra 2019 od 5.00 do 11.00, je bila podaljšana do polnoči istega dne, ne da bi bilo to podaljšanje napovedano. Zaradi podaljšanja trajanja te stavke ni bilo mogoče spoštovati voznega reda letov, določenega za ta dan. Zato je morala družba Eurowings odpovedati 158 od 712 letov, načrtovanih za 20. oktober 2019, med katerimi je bil tudi let osebe CS.
Oseba CS zahteva plačilo odškodnine v višini 250 EUR iz člena 7(1)(a) Uredbe št. 261/2004. Trdi, da stavka kabinskega osebja, zaradi katere je bil let odpovedan, ne pomeni „izrednih razmer“ v smislu člena 5(3) te uredbe in jo je mogoče pripisati družbi Eurowings. Stavka naj bi izhajala iz notranjih ukrepov prestrukturiranja samega dejanskega letalskega prevoznika in bi se ji ta moral izogniti s pogajanji in ustreznimi dogovori. Poleg tega so spori glede kolektivne pogodbe neločljivo povezani z opravljanjem dejavnosti letalskega prevoznika. Nazadnje, dogovor, ki je bil pozneje sklenjen, naj bi dokazoval, da bi družba Eurowings lahko rešila nesoglasja glede kolektivne pogodbe. Stavka naj bi tako spadala v običajno opravljanje dejavnosti tega prevoznika in bi ta nanjo lahko vplival.
Družba Eurowings trdi, da so razlog za odpoved leta izredne razmere. Napoved stavke z dne 14. oktobra 2019 naj bi se nanašala samo na družbo Lufthansa in naj bi njene hčerinske družbe, med katerimi je tudi družba Eurowings, zajela šele 18. oktobra 2019. Poleg tega bi morala stavka sprva potekati od 5.00 do 11.00. To trajanje je bilo spontano in brez napovedi sindikata podaljšano do polnoči šele na dan stavke. Družba Eurowings naj bi bila o tem obveščena šele ob 5.30 istega dne, zaradi česar je postal krizni načrt, ki ga je pripravila za obvladovanje prvotno načrtovanega trajanja stavke, brezpredmeten. Poleg tega je morala z uporabo nadomestnih letal na dan leta osebe CS nazadnje odpovedati le 158 letov od skupno 712 zadevnih letov. Družba Eurowings naj bi tako sprejela vse ukrepe v svoji pristojnosti za zmanjšanje negativnih posledic delavskega gibanja za vse lete, ki so bili običajno načrtovani za ta dan. Nazadnje, družba Lufthansa je 18. oktobra 2019 popustila glede zahtev in napovedala 2‑odstotno povišanje plač. Opozorilna stavka pri družbi Lufthansa je bila torej odpovedana, medtem ko se je pri stavki družbe Eurowings, čeprav zdaj neutemeljeni, vztrajalo. Ta stavka naj zato ne bi spadala niti v običajno dejavnost letalskega prevoznika niti naj je družba Eurowings ne bi mogla obvladovati, ker sta razširitev stavke in njeno podaljšanje pomenila izredne razmere, ki se jim ni mogla izogniti.
Oseba CS je pri Bezirksgericht Salzburg (okrajno sodišče v Salzburgu, Avstrija) vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se družbi Eurowings naloži plačilo odškodnine v višini 250 EUR, določene v členu 7(1)(a) Uredbe št. 261/2004. To sodišče je zahtevek osebe CS zavrnilo z obrazložitvijo, da je treba zadevno stavko opredeliti kot „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) te uredbe. Navedeno sodišče je med drugim navedlo, prvič, da čeprav je družba Lufthansa kot matična družba skupine ugodila zahtevam osebja, je stavka potekala še naprej in je bila celo razširjena. Drugič, družba Eurowings kot hčerinska družba družbe Lufthansa tudi ne bi mogla doseči nobenega dogovora, ki bi bil zavezujoč za matično družbo. Poleg tega je lahko družba Eurowings od 712 letov, predvidenih na dan stavke, odpovedi omejila na 158 letov, ker so bile te neizogibne.
Oseba CS je zoper to sodbo vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču, Landesgericht Salzburg (deželno sodišče v Salzburgu, Avstrija).
Predložitveno sodišče navaja, da Sodišče še ni odločalo o položaju, v katerem stavka osebja dejanskega letalskega prevoznika poteka v okviru skupine družb. Zato se postavlja vprašanje, ali pridružitev delavcev hčerinske družbe k stavki, ki jo je sprožil sindikat proti matični družbi, da bi podprli zahteve za zvišanje plač, ki jih postavlja sindikat za kabinsko osebje matične družbe, spada v običajno opravljanje dejavnosti zadevnega letalskega prevoznika in za koliko časa. To vprašanje se postavlja toliko bolj, kadar se stavka v hčerinski družbi po sklenitvi dogovora med sindikatom in matično družbo „osamosvoji“, ker sindikat vztraja pri stavki ali jo celo razširi brez legitimnega razloga, kabinsko osebje pa temu pozivu sledi.
Predložitveno sodišče meni, da mora dejanski letalski prevoznik predložiti dokaz o izrednih razmerah in dokazati, da se s sprejetjem ukrepov, ki so prilagojeni okoliščinam, nikakor ni mogel izogniti tem razmeram. V zvezi s tem se postavlja vprašanje, ali zadostuje, da ta prevoznik trdi, da je kljub temu, da je matična družba ugodila sindikalnim zahtevam, sindikat vztrajal pri stavki in jo nato celo razširil. Predložitveno sodišče meni, da dejanskemu letalskemu prevozniku na področju dokaznega bremena ni mogoče naložiti nobene pretirane zahteve. Če so zastala pogajanja o kolektivni pogodbi povod za stavko, vendar je nazadnje vseeno dosežen dogovor, bi bilo treba šteti, da stavka in njena razširitev nista utemeljeni, če v postopku ni razkrita nobena okoliščina, ki bi jo bilo mogoče pripisati navedenemu prevozniku.
To sodišče tudi ugotavlja, da bi bilo v primeru reorganizacije, ki jo je treba opraviti zaradi stavke kabinskega osebja dejanskega letalskega prevoznika, načeloma dopustno določiti prednostne naloge s preučitvijo, kako doseči čim manj motenj za vse potnike.
V teh okoliščinah je Landesgericht Salzburg (deželno sodišče v Salzburgu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali pomeni stavka delavcev letalskega prevoznika, h kateri je pozval sindikat zaradi uveljavljanja zahtev iz naslova plač in/ali socialnih zahtev, ‚izredne razmere‘ v smislu člena 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004?
2.
Ali to velja vsaj takrat,
a)
kadar delavci hčerinske družbe solidarno sprejmejo poziv k stavki proti matični družbi ([Lufthansa]), da bi podprli zahteve kabinskega osebja matične družbe, ki jih skuša doseči sindikat,
in
b)
zlasti takrat, kadar se stavka v hčerinski družbi po sklenitvi dogovora v matični družbi ‚osamosvoji‘ s tem, da sindikat brez razpoznavnih razlogov vztraja pri stavki in jo celo podaljša, kabinsko osebje hčerinske družbe pa temu pozivu sledi?
3.
Ali za dokaz izrednih razmer zadostuje trditev dejanskega letalskega prevoznika, da je sindikat kljub temu, da je matična družba izpolnila zahteve, brez razloga vztrajal pri pozivu k stavki in ga nazadnje celo podaljšal, in kdo nosi dokazno breme, če so podrobnejše dejanske okoliščine glede tega ostale nejasne?
4.
Ali lahko stavka v hčerinski družbi tožene stranke, ki je bila 18. oktobra 2019 napovedana za 20. oktober 2019 od 5.00 do 11.00 in ki je bila nazadnje 20. oktobra 2019 ob 5.30 spontano podaljšana do 24.00, pomeni okoliščino, ki je dejansko ni mogoče obvladovati?
5.
Ali pomenijo ukrepi v obliki priprave alternativnega voznega reda in uporaba nadomestnih letal za lete, ki so bili odpovedani zaradi pomanjkanja kabinskega osebja, pri katerih so bili posebej upoštevani vodni cilji in se je razlikovalo med leti znotraj Nemčije in leti znotraj Evrope, položaju primerne ukrepe, če se ob tem upošteva, da je bilo treba tega dne od 712 letov, ki bi morali biti opravljeni, odpovedati le 158 letov?
6.
Katere zahteve veljajo glede dokaznega bremena dejanskega letalskega prevoznika, da je sprejel vse ustrezne ukrepe, ki jih tehnično in ekonomsko lahko nosi?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim, drugim, tretjim in četrtim vprašanjem, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(3) Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da stavka, ki je namenjena uveljavljanju zahtev iz naslova plač in/ali socialnih zahtev delavcev, ki se začne na poziv sindikata osebja dejanskega letalskega prevoznika zaradi solidarnosti s stavko, ki je bila začeta proti matični družbi, katere ena od hčerinskih družb je ta prevoznik, ki ji sledi kategorija osebja te hčerinske družbe, katere prisotnost je nujna za let, in ki traja dlje od obdobja, ki ga je sprva napovedal sindikat, ki je pozval k stavki, kljub temu, da je bil medtem sklenjen dogovor z matično družbo, spada pod pojem „izredne razmere“ v smislu te določbe.
Najprej je treba opozoriti, da člen 5 Uredbe št. 261/2004 v primeru odpovedi leta določa, da imajo zadevni potniki v skladu s členom 7(1) te uredbe pravico do odškodnine, ki jo mora plačati dejanski letalski prevoznik, razen če so o tej odpovedi predhodno obveščeni v rokih iz odstavka 1(c), od (i) do (iii), tega člena 5. Člen 5(3) navedene uredbe vseeno omogoča temu prevozniku, da je oproščen te obveznosti plačila odškodnine, če lahko dokaže, da so za odpoved leta krive „izredne razmere“, ki se jim ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
Pojem „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) Uredbe št. 261/2004, ki ga je treba razlagati ozko, označuje dogodke, ki po svoji naravi ali vzroku niso neločljivo povezani z običajnim opravljanjem dejavnosti zadevnega letalskega prevoznika in na katere ta dejansko ne more vplivati, pri čemer sta ta pogoja kumulativna in je njuno izpolnjevanje treba presojati v vsakem posameznem primeru (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
Na prvem mestu, kot izhaja iz točke 28 sodbe z dne 23. marca 2021, Airhelp (
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
), stavka sicer pomeni konflikt v odnosih med delavci in delodajalcem ter se z njo delodajalcu skuša ohromiti dejavnost, vendar ostaja eden od mogočih izrazov pogajanja o kolektivni pogodbi in jo je zato treba razumeti kot dogodek, neločljivo povezan z običajnim opravljanjem dejavnosti zadevnega delodajalca, ne glede na posebnosti zadevnega trga dela ali nacionalne zakonodaje, ki se uporablja za uresničevanje temeljne pravice, zagotovljene s členom 28 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
Take ugotovitve morajo prevladati tudi, kadar je delodajalec, kot v obravnavanem primeru, dejanski letalski prevoznik, ki ima lahko pri opravljanju svoje dejavnosti običajno nesporazume ali celo konflikte s člani svojega osebja ali delom tega osebja (glej v tem smislu sodbo z dne 17. aprila 2018, Krüsemann in drugi,
C‑195/17, od C‑197/17 do C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, od C‑278/17 do C‑286/17 in od C‑290/17 do C‑292/17
,
EU:C:2018:258
, točki
in
). Ukrepi v zvezi z delovnimi pogoji in plačami osebja dejanskega letalskega prevoznika pa spadajo v običajno opravljanje dejavnosti navedenega prevoznika (sodba z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točka
).
Tako stavka, katere cilj je le, da podjetje za letalski prevoz zagotovi povišanje plač kabinskega osebja, pomeni dogodek, ki je neločljivo povezan z običajnim opravljanjem dejavnosti tega podjetja, zlasti če je taka stavka organizirana v zakonitem okviru (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točka
).
Poleg tega, ker lahko socialna politika v matični družbi in politika skupine, ki jo ta določi, vplivata na socialno politiko in strategijo hčerinskih družb iste skupine, stavke, ki jo sproži osebje dejanskega letalskega prevoznika zaradi solidarnosti s stavko, ki ji sledi osebje matične družbe, katere hčerinska družba je ta prevoznik, ni mogoče šteti za dogodek, ki ni neločljivo povezan z običajnim opravljanjem dejavnosti zadnjenavedenega. Kot je Evropska komisija navedla v pisnem stališču, ni niti neobičajno niti nepredvidljivo, da socialni spori zadevajo različne dele skupine podjetij med pogajanji o kolektivni pogodbi.
Na drugem mestu, stavko, namenjeno uveljavljanju zahtev iz naslova plač in/ali socialnih zahtev delavcev, je treba šteti za dogodek, ki ni popolnoma zunaj dejanskega nadzora zadevnega letalskega prevoznika (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točka
), tudi kadar je stavka sprožena iz solidarnosti s stavkajočim osebjem matične družbe, katere ena od hčerinskih družb je ta prevoznik.
Prvič, ker namreč stavka za delavce pomeni pravico, zagotovljeno s členom 28 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je treba šteti, da je dejstvo, da ti uveljavijo to pravico in zato povzročijo gibanje v tem smislu, predvidljivo za vsakega delodajalca, zlasti kadar je bila taka stavka predhodno napovedana (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točka
).
Sodišče je poleg tega v točki 18 sodbe z dne 7. maja 1991, Organisationen Danske Slagterier (
C‑338/89
,
EU:C:1991:192
), že razsodilo, da stavka, ki je se je začela po predhodni napovedi, določeni z veljavno nacionalno zakonodajo, pri čemer je bilo napovedano, da bi lahko zajela sektorje, ki vplivajo na dejavnosti podjetja, ki ga sprva ta stavka ni zadevala, ne pomeni neobičajnega in nepredvidljivega dogodka.
Po analogiji, kadar sindikat k stavki poziva osebje matične družbe, je mogoče predvideti, da se bo osebje drugih subjektov skupine, ki jo vodi ta matična družba, pridružilo stavki iz solidarnosti ali da bo ob tej priložnosti branilo svoje interese.
Drugič, ker je nastop stavke dogodek, ki je za delodajalca predvidljiv, ima ta načeloma sredstva, da se na to stavko pripravi in po potrebi ublaži njene posledice, tako da v nekem obsegu ohrani nadzor nad dogodki. Ker je treba, kot je bilo navedeno v točki 19 te sodbe, pojem „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) Uredbe št. 261/2004 razlagati ozko, je treba šteti, da izbira izraza „izredne“ priča o volji zakonodajalca Unije, da v pojem „izredne razmere“ vključi le okoliščine, na katere dejanski letalski prevoznik nikakor ne more vplivati. Tako kot vsak delodajalec tudi dejanski letalski prevoznik, ki je soočen s stavko svojih delavcev, utemeljeno z zahtevami, povezanimi s plačnimi in/ali socialnimi pogoji, ne more trditi, da nikakor ne more vplivati na to stavko (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točki
in
). Enako velja, če stavko sproži osebje dejanskega letalskega prevoznika iz solidarnosti z osebjem svoje matične družbe.
Zato za zagotovitev polnega učinka obveznosti plačila odškodnine iz člena 7(1) Uredbe št. 261/2004 stavke delavcev dejanskega letalskega prevoznika ni mogoče opredeliti kot „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) te uredbe, če je ta stavka povezana z zahtevami iz naslova plač in/ali socialnimi zahtevami osebja tega prevoznika, ki se lahko obravnavajo v okviru notranjega socialnega dialoga v skupini družb, ki ji pripada navedeni prevoznik. Te ugotovitve poleg tega ne more izpodbiti morebitna nerazumnost ali nesorazmernost zahtev, ki so jih oblikovali stavkajoči, saj določitev višine plač ali, splošneje, delovnih pogojev vsekakor spada na področje delovnih razmerij med delodajalcem in njegovimi delavci (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točki
in
).
Tretjič, kot izhaja iz točke 42 sodbe z dne 23. marca 2021, Airhelp (
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
), se je zakonodajalec Unije s tem, da je v uvodni izjavi 14 Uredbe št. 261/2004 navedel, da lahko pride do izrednih razmer zlasti v primeru stavk, ki vplivajo na delovanje dejanskega letalskega prevoznika, želel sklicevati na stavke, ki niso povezane z dejavnostjo zadevnega letalskega prevoznika. Iz tega izhaja, da lahko med „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) te uredbe spadajo zlasti stavke kontrolorjev zračnega prometa ali zaposlenih na letališču.
Stavka, ki jo začnejo in v katero so vključeni člani osebja zadevnega podjetja za zračni prevoz, pa, nasprotno, pomeni „notranji“ dogodek za to podjetje, vključno s stavko, ki se je začela na poziv sindikatov, saj ti ukrepajo v interesu delavcev navedenega podjetja. Če pa taka stavka izhaja iz zahtev, ki jih lahko izpolnijo le javni organi in na katere zadevni letalski prevoznik dejansko ne more vplivati, lahko pomeni „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) Uredbe št. 261/2004 (sodba z dne 23. marca 2021, Airhelp,
C‑28/20
,
EU:C:2021:226
, točki
in
).
V zvezi s tem ni mogoče za odločilno šteti dejstvo, da se stavka nadaljuje po izteku obdobja, ki je morda navedeno v napovedi stavke, čeprav je bil medtem sklenjen dogovor z matično družbo. Tudi ob predpostavki, da na podlagi nacionalnega prava prekoračitev obdobja, ki ga je sprva napovedal sindikat, ki je pozval k stavki, povzroči opredelitev te stavke kot nezakonite, ta ugotovitev namreč ne more vplivati na opredelitev navedene stavke glede na člen 5(3) Uredbe št. 261/2004 (glej v tem smislu sodbo z dne 17. aprila 2018, Krüsemann in drugi,
C‑195/17, od C‑197/17 do C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, od C‑278/17 do C‑286/17 in od C‑290/17 do C‑292/17
,
EU:C:2018:258
, točka
).
Kot je Sodišče že navedlo, če bi se stavke razlikovalo na tiste, ki so na podlagi veljavnega nacionalnega prava zakonite, in tiste, ki niso, za to, da bi se ugotovilo, ali jih je treba opredeliti za „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) Uredbe št. 261/2004, bi bila namreč pravica potnikov do odškodnine odvisna od socialne zakonodaje vsake države članice, s čimer bi se poseglo v cilje Uredbe št. 261/2004 iz uvodnih izjav 1 in 4 te uredbe, da se zagotovita visoka raven varstva potnikov in usklajeni pogoji za opravljanje dejavnosti letalskih prevoznikov na ozemlju Evropske unije (sodba z dne 17. aprila 2018, Krüsemann in drugi,
C‑195/17, od C‑197/17 do C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, od C‑278/17 do C‑286/17 in od C‑290/17 do C‑292/17
,
EU:C:2018:258
, točka
).
V teh okoliščinah je treba na prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(3) Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da stavka, ki je namenjena uveljavljanju zahtev iz naslova plač in/ali socialnih zahtev delavcev, ki se začne na poziv sindikata osebja dejanskega letalskega prevoznika iz solidarnosti s stavko, ki je bila začeta proti matični družbi, katere ena od hčerinskih družb je ta prevoznik, ki ji sledi kategorija osebja te hčerinske družbe, katere prisotnost je nujna za let, in ki traja dlje od obdobja, ki ga je sprva napovedal sindikat, ki je pozval k stavki, kljub temu, da je bil medtem sklenjen dogovor z matično družbo, ne spada pod pojem „izredne razmere“ v smislu te določbe.
Peto in šesto vprašanje
Na peto in šesto vprašanje ni treba odgovoriti, ker temeljita na premisi, da je treba stavko, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, opredeliti kot „izredne razmere“ v smislu člena 5(3) Uredbe št. 261/2004.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:

Člen 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba razlagati tako, da stavka, ki je namenjena uveljavljanju zahtev iz naslova plač in/ali socialnih zahtev delavcev, ki se začne na poziv sindikata osebja dejanskega letalskega prevoznika iz solidarnosti s stavko, ki je bila začeta proti matični družbi, katere ena od hčerinskih družb je ta prevoznik, ki ji sledi kategorija osebja te hčerinske družbe, katere prisotnost je nujna za let, in ki traja dlje od obdobja, ki ga je sprva napovedal sindikat, ki je pozval k stavki, kljub temu, da je bil medtem sklenjen dogovor z matično družbo, ne spada pod pojem „izredne razmere“ v smislu te določbe.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.