CELEX: 62016CJ0482
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalpoliitika
ELTL artikkel 45
Vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte
Euroopa Liidu põhiõiguste harta
Artikli 21 lõige 1
Direktiiv 2000/78/EÜ
Artiklid 2, 6 ja 16
Kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäev
Liikmesriigi diskrimineeriv õigusnorm, millega välistatakse töötasu kindlaksmääramisel enne 18. eluaasta täitumist töötatud aja arvessevõtmine
Võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevate sätete tühistamine

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artiklit 45, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 21 ning nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (
EÜT 2000, L 303, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikleid 2, 6 ja 16.
Taotlus on esitatud Georg Stollwitzeri ja ÖBB‑Personenverkehr AG (edaspidi „ÖBB“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas Austria seadusandja poolt vanuse alusel diskrimineerimise kaotamiseks kehtestatud töötasustamise kord kutsealal on õiguspärane.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 2000/78
Direktiivi 2000/78 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi „eesmärk kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine“.
Direktiivi artiklis 2 on sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel.
2.   Lõike 1 kohaldamisel:
a)
peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras;
b)
peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui:
i)
kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud […]
[…]“
Selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c kohaselt kohaldatakse Euroopa Liidule antud pädevuse piires seda direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik‑õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on eeskätt töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töötasu.
Sama direktiivi artikli 6 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Olenemata artikli 2 lõikest 2 võivad liikmesriigid ette näha, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on siseriikliku õigusega objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat, tööturgu ja kutseõpet hõlmav õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Selline erinev kohtlemine võib eelkõige seisneda järgmises:
a)
tööle ja kutseõppele pääsemise, töö saamise ja kutsealale pääsemise ning töölt vabastamise ja palga eritingimuste kehtestamine noortele, vanematele töötajatele ja hooldamiskohustusi täitvatele isikutele, et edendada nende kutsealast integreerimist või tagada nende kaitse;
b)
vanuse, töökogemuse või teenistusalase vanemusega seotud tööle pääsemise või teatavate töösoodustuste miinimumtingimuste kehtestamine;
[…]“
Direktiivi 2000/78 artikli 16 lõike 1 punkt a näeb ette, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada kõikide võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevate õigus‑ ja haldusnormide tühistamine.
Austria õigus
Pärast 18. juuni 2009. aasta kohtuotsust Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
) tehti Austria föderaalraudtee õigussuhete ümberkorraldamise föderaalseadusesse (1992. aasta föderaalraudtee seadus) (Bundesgesetz zur Neuordnung der Rechtsverhältnisse der Österreichischen Bundesbahnen (Bundesbahngesetz 1992;
BGBl
. I, 825/1992) 2011. aastal muudatus (
BGBl
. I, 129/2011; edaspidi „2011. aasta föderaalraudtee seadus“). Muudatusega sätestati nimetatud seaduse §‑s 53a alates 1. jaanuarist 2004 uus meetod kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäeva kindlaksmääramiseks.
Euroopa Kohus leidis 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsuses ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
), et 2011. aasta föderaalraudtee seaduse §‑s 53a kehtestatud kord on liidu õigusega, eelkõige direktiivi 2000/78 artikliga 2 ja artikli 6 lõikega 1 vastuolus, kuna seadusemuudatusega võeti vanuse alusel diskrimineerimise kaotamiseks küll arvesse enne 18aastaseks saamist töötatud aega, kuid samal ajal nähti ette säte – mis oli kohaldatav üksnes töötajate suhtes, keda sel moel diskrimineeriti –, millega pikendati kõrgemale töötasu astmele tõusmise tähtaega kolme esimese töötasu astme puhul ühe aasta võrra, mis säilitas seega lõplikult erineva kohtlemine vanuse alusel. Selle kohtuotsuse järel muudeti 2011. aasta föderaalraudtee seadust uuesti 2015. aastal (
BGBl
. I, 64/2015; edaspidi „2015. aasta föderaalraudtee seadus“).
2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäev on kuupäev, mil hakkab esimest korda kulgema kõrgemale töötasu astmele tõusmise tähtaeg.
(2)   Kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäeva kindlaksmääramiseks võetakse arvesse üksnes töötatud aega või väljaõppeaega:
a)
[ÖBB‑s], mõne tema õiguseellase juures või alates ÖBB‑Holding AG suhtes otsustatud jagunemis- või ümberkujundamismenetluse jõustumisest käesoleva seaduse
BGBl
. I nr 138/2003 redaktsiooni 3. osas nimetatud äriühingutes, nende õigusjärglaste juures ja kehtivas äriõiguses ette nähtud ümberkujundamismeetmetega ühe neist äriühingutest alusel moodustatud ettevõtetes ning ettevõtetes, kellele läksid lepingu alusel või ettevõtte ülemineku või üleminekute tulemusena üle 31. detsembri 2003. aasta seisuga [ÖBB‑s] töötanud töötajate töösuhted, ning
b)
Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) liikmesriigi, Türgi Vabariigi või Šveitsi Konföderatsiooni raudteeinfrastruktuuri- ja/või raudteetranspordiettevõttes, kui niisugune kohustus tuleneb vastavast assotsieerimislepingust või liikumisvabadusest.
(3)   Töötaja määratakse kõrgemale töötasu astmele 1. jaanuaril, mis järgneb kõrgemale töötasu astmele tõusmise tähtaja möödumisele.
[…]
(5)   Pärast seda, kui töötaja on hiljemalt enne lõikes 4 sätestatud tähtaja möödumist nõuetekohaselt teinud teatavaks eelnevalt töötatud aja ja esitanud selle kohta tõendeid, määratakse töötajale lõike 2 kohaselt kindlaksmääratud kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäeva alusel töötasu aste vastavalt lisades 2 ja 2a toodud palgaastmestikule [Allgemeine Vertragsbedingungen für Dienstverträge bei den Österreichischen Bundesbahnen (AVB) (Austria föderaalraudtee töötajate töölepingute üldtingimused)].
(6)   Lõikes 5 sätestatud töötasu astme määramine ei too kaasa selle töötasu vähenemist, mida maksti enne [2015. aasta föderaalraudtee seadust]. Kui töötasu määramine lõike 5 alusel toob kaasa töötasu vähenemise võrreldes selle töötasuga, mida maksti viimasel kuul enne [2015. aasta föderaalraudtee seaduse] avaldamist, säilitatakse viimasena nimetatud töötasu seni, kuni lõike 5 alusel määratud töötasu astme alusel makstav töötasu jõuab vastavalt [Austria föderaalraudtee töötajate töölepingute üldtingimuste] lisadele 2 ja 2a selle töötasu tasemeni, mis säilitati.
[…]“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
G. Stollwitzer alustas 17. jaanuarist 1983 töötamist ÖBB ühe õiguseellase juures. Arvestades enne G. Stollwitzeri tööleasumist töötatud aega, määrati tema kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäevaks 2. juuli 1980.
See kuupäev määrab muu hulgas töötasu astme palgaastmestikus, milles töötaja liigub regulaarsete ajavahemike järel järgmisele töötasu astmele. Tol ajal arvestati selle kuupäeva kindlaksmääramiseks enne tööleasumist töötatud aega, kuid ei võetud arvesse enne 18aastaseks saamist töötatud aega. Kõrgemale töötasu astmele tõusmiseks nõutav ajavahemik oli kõikide töötasu astmete puhul kaks aastat.
2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a vastuvõtmisega otsustas Austria seadusandja viia ÖBB‑d puudutavas osas läbi täielik ja tagasiulatuv reform varasemate tööperioodide arvessevõtmiseks, et kaotada vanuse alusel diskrimineerimine, mille Euroopa Kohus 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsuses ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
) tuvastas.
Tuginedes 18. juuni 2009. aasta kohtuotsusele Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
) ja 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsusele ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
), esitas G. Stollwitzer Landesgericht Innsbruckile (Innsbrucki liidumaa kohus, Austria) ÖBB vastu hagi, milles palus ÖBB‑lt tema kasuks välja mõista summa, mis vastab aastatel 2008–2015 saadud töötasu ja selle töötasu vahele, mis tema sõnul oleks tulnud talle maksta, kui kõrgemale töötasu astmele tõusmiseks nõutav ajavahemik oleks arvutatud õiguslikus olukorras, mis kehtis enne 2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a jõustumist, kuid mis võttis arvesse enne tema 18. eluaasta täitumist töötatud aega.
Landesgericht Innsbruck (Innsbrucki liidumaa kohus) jättis hagi rahuldamata, leides, et 2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a kaotas vanuse alusel diskrimineerimise. Kuna G. Stollwitzer ei olnud suuteline nimetatud seaduse § 53a lõike 2 kohaselt nõutud tööperioodide kohta tõendeid esitama, ei tehtud tema kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäeva arvutuses muudatusi.
G. Stollwitzer esitas selle otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud Oberlandesgericht Innsbruckile (Innsbrucki kõrgeim üldkohus, Austria). Samal ajal esitas ta kaebuse ka Verfassungsgerichtshofile (Austria konstitutsioonikohus), kes tunnistas pärast asja läbivaatamist, et 2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a on Austria põhiseadusliku süsteemiga kooskõlas. Verfassungsgerichtshof (konstitutsioonikohus) märkis sellega seoses, et 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsusest ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
) tulenevalt on ettevõtte kõigi töötajate lähtekuupäev kõrgemale töötasu astmele tõusmiseks täpselt ümber arvutatud. Juhul kui kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäeva muutmine seab mõne töötaja ebasoodsamasse olukorda, säilitatakse õiguspärase ootuse põhimõtte järgimiseks vastavalt asjaomase seaduse § 53a lõikele 6 olemasolev töötasu (edaspidi „kaitseklausel“).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et on vaja hinnata, kas 2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a kaotas tegelikult vanuse alusel diskrimineerimise. Seejuures tuleb hinnata, kas see säte põhjustab muul alusel diskrimineerimist võrreldes varem kehtinud õigusnormidega.
Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Innsbruck (Innsbrucki kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas kehtivat liidu õigust, eelkõige liidu õiguse üldpõhimõtteks olevat võrdse kohtlemise põhimõtet, vanuse tõttu diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet ELL artikli 6 lõike 3 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 21 tähenduses, diskrimineerimiskeeldu, mis on seotud töötajate liikumisvabadusega vastavalt ELTL artiklile 45 ja direktiivile 2000/78, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, mis võtab selleks, et kaotada vanuse alusel diskrimineerimine (nimelt asjaolu, et [ÖBB] töötajate enne 18aastaseks saamist töötatud aega ei võetud arvesse), mille Euroopa Kohus [28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsuses ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
)] tuvastas, küll väikese osa ÖBB töötajate puhul, keda varasema korra alusel diskrimineeriti, arvesse enne 18aastaseks saamist töötatud aega (siiski ainult sisuliselt ÖBB ja sarnaste avalik‑õiguslike raudteeinfrastruktuuri‑ ja/või raudteetranspordiettevõtetes liidus, EMÜ‑s ning riikides, millega liit on sõlminud assotsieerimis‑ ja/või vaba liikumise lepingud), kuid ei võta ÖBB töötajate ülekaaluka osa puhul, keda algul diskrimineeriti, arvesse kogu muud enne 18. eluaasta täitumist töötatud aega, eelkõige ka seda aega, mis võimaldab asjaomastel ÖBB töötajatel oma tööülesandeid edukamalt täita, nagu eelnevalt töötatud aega era‑ ja muude avalik‑õiguslikes transpordiettevõtetes ja/või infrastruktuuriettevõtetes, kes toodavad, turustavad või hooldavad [ÖBB] tööandja infrastruktuuri (veeremit, rööpaid, juhtmestikke, elektri‑ ja elektroonikaseadmeid, signalisatsiooni‑ ja blokeerimisseadmeid, raudteejaamu jms), või sarnastes ettevõtetes, ning mis säilitab seega tegelikult ÖBB töötajate ülekaaluka osa jaoks, keda varasema korra alusel diskrimineeriti, lõplikult erineva kohtlemise vanuse alusel?
2.
Kas sellise liikmesriigi tegevus, kes on raudteetranspordiettevõtja ainuomanik ja tegelikkuses selle ettevõtja töötajate tööandja, vastab juhul, kui kõnealune liikmesriik püüab jätta kõnealused töötajad ilma neile liidu õigusest tulenevast õigusest nõuda töötasu tagantjärele maksmist selle tõttu, et Euroopa Kohus on mitmes otsuses [(18. juuni 2009. aasta kohtuotsus Hütter,
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
; 16. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Pohl,
C‑429/12
,
EU:C:2014:12
, ja 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus ÖBB Personenverkehr,
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
)] tuvastanud diskrimineerimise muu hulgas vanuse tõttu, mida on kinnitatud ka mitmes siseriiklikus kohtuotsuses, muu hulgas ka Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim kohus) otsuses […] puht fiskaalpoliitilistel põhjustel tagasiulatuvate seadusemuudatustega aastatel 2011 ja 2015, sellele liikmesriigile liidu õigusest tuleneva vastutuse tekkimise tingimustele, mis on Euroopa Kohtu praktikas kehtestatud, eelkõige tingimusele, et liidu õigust, nagu direktiivi 2000/78 artikli 2 lõiget 1 koosmõjus artikliga 1, mida on Euroopa Kohtu [eespool nimetatud otsustes] tõlgendatud, on piisavalt selgelt rikutud?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELTL artiklit 45 ning direktiivi 2000/78 artikleid 2, 6 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis selleks, et kaotada vanuse alusel diskrimineerimine, mis on tingitud niisuguse liikmesriigi õigusnormi kohaldamisest, mis võtab ettevõtte töötajate töötasu astmete määramisel palgaastmestikus arvesse üksnes pärast 18aastaseks saamist töötatud aega, tühistab tagasiulatuvalt ja kõikide asjaomaste töötajate puhul sellise vanusepiiri, ent lubab arvesse võtta üksnes töökogemust, mis on omandatud samas majandussektoris tegutsevas ettevõttes.
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale nähtub nii direktiivi 2000/78 pealkirjast, preambulist kui ka selle sisust ja eesmärgist, et sellega on soovitud kehtestada üldine raamistik igaühe võrdse kohtlemise tagamiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, pakkudes tõhusat kaitset diskrimineerimise vastu direktiivi artiklis 1 viidatud alustel, mille hulka kuulub ka vanus (vt eelkõige 10. novembri 2016. aasta kohtuotsus, de Lange,
C‑548/15
,
EU:C:2016:850
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
On oluline meelde tuletada, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 kohaselt tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi direktiivi artiklis 1 nimetatud alusel, mille hulka kuulub ka vanus.
Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti a kohaselt on otsene diskrimineerimine see, kui ühte isikut koheldakse vanuse tõttu halvemini kui koheldakse, on koheldud või koheldaks teist isikut samalaadses olukorras. Direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b kohaselt peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui ilmselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse vanusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õiguspärane eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Nagu Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, sätestab 2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a kolm etappi. Esimeses etapis arvutatakse tagasiulatuvalt ümber asjassepuutuva töötaja kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäev tema töökohaga seotud palgaastmestikus. Seega võtab asjaomane säte uue kuupäeva arvutamiseks täies ulatuses ja sõltumata töötaja vanusest töötamise ajal arvesse üksnes seda varasemat aega, mil töötaja töötas Austria, muu liikmesriigi, Türgi Vabariigi või Šveitsi Konföderatsiooni raudtee‑ettevõttes. Seevastu töötaja muud varasemat töötamise aega uues õigusnormis enam arvesse ei võeta.
Teises etapis määratakse asjassepuutuvale töötajale kõrgemale töötasu astmele tõusmiseks uue kindlaksmääratud lähtekuupäeva alusel uus töötasu aste, see tähendab töötajale kohaldatakse 2015. aasta föderaalraudtee seaduse §‑s 53a kehtestatud korda. Sellest tulenevalt võib kõrgemale töötasu astmele tõusmisel arvessevõetav uus lähtekuupäev tuua kaasa töötasu tõusu ja saamata jäänud töötasu maksmise. Kaitseklausel näeb ette, et kui kõrgemale töötasu astmele tõusmise uus lähtekuupäev toob kaasa selle, et asjassepuutuvale töötajale määratakse madalam töötasu aste, säilitatakse omandatud õiguste kaitsmisega seotud põhjustel töötasu, mida uue lähtekuupäeva kindlaksmääramisel tegelikult maksti. Sellise töötasu maksmine on töötajale tagatud seni, kuni ta on töötanud uue lähtekuupäeva kohaselt kõrgemale töötasu astmele tõusmiseks vajaliku aja.
Kolmandas etapis, mille Austria seadusandja on ette näinud, kehtestatakse kõikidele ÖBB töötajatele täiendav töötasu aste enne viimast töötasu astet, mille eesmärk on hüvitada negatiivsed rahalised tagajärjed, mis võivad vastasel korral kõrgemale töötasu astmele tõusmise lähtekuupäeva muutmisega kaasneda.
Tuleb hinnata, kas selle õigusnormiga jätkub varasemast korrast tulenev diskrimineerimine vanuse alusel ja kas see põhjustab ÖBB töötajate vahel uut diskrimineerimist vanuse tõttu.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et 2015. aasta föderaalraudtee seaduse §‑ga 53a kehtestatud kord muudab töötasu tõusu, mis tuleneb 18. juuni 2009. aasta kohtuotsuse Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
) ja 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsuse ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
ECLI:EU:C:2015:38
) kohaselt arvessevõetavatest tööperioodidest enne 18aastaseks saamist, praktiliselt olematuks esiteks seetõttu, et 18. eluaasta ja tööleasumise vahele jäävaid tööperioode ei võeta peaaegu üldse arvesse, kuigi sellised perioodid võimaldavad asjassepuutuval töötajal oma tööülesandeid edukamalt täita, teiseks seetõttu, et on kehtestatud uus aste enne viimast töötasu astet, ja kolmandaks kaitseklausli tõttu. Igal juhul on nende meetmete tagajärg see, et väheneb kogu nende töötajate töökarjääri jooksul makstud töötasu, keda seni ei ole diskrimineeritud.
Esiteks tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on juhindunud nende kohtuotsuste ebaõigest tõlgendusest. Nimelt ei tähenda siseriikliku õiguse kooskõlla viimine 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsusega ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
) tingimata seda, et Euroopa Kohtu tuvastatud diskrimineerimise ohvriks olnud töötajatel on õigus niisugusele töötasu tõusule. Nagu Euroopa Kohus nimetatud kohtuotsuse punktides 43–45 märkis, siis kuigi liikmesriigid on direktiivi 2000/78 artikli 16 kohaselt kohustatud tühistama kõik võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevad õigus‑ ja haldusnormid, ei pane see artikkel neile siiski kohustust võtta diskrimineerimiskeelu rikkumise korral konkreetseid meetmeid, vaid laseb neil ettetulevast olukorrast lähtudes vabalt valida taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivate eri lahenduste vahel neile kõige sobivama lahenduse.
Järelikult ei ole kõnealuse direktiivi artikli 16 kohaselt vanuse alusel diskrimineerimise kaotamiseks niisuguse kooskõlla viimise tagajärg tingimata see, et töötajale, kelle puhul ei võetud kõrgemale töötasu astmele tõusmise kindlaksmääramisel diskrimineeriva riigisisese õiguse kohaldamise tõttu arvesse enne 18aastaseks saamist töötatud aega, antakse õigus nõuda rahalist hüvitist, mis vastab selle töötasu, mis ta oleks saanud diskrimineerimise puudumisel, ja tegelikult makstud töötasu vahele.
Teisisõnu ei tähenda diskrimineerimise kaotamine seda, et isikul, keda varem kehtinud korra alusel diskrimineeriti, on automaatselt õigus saada tagasiulatuvalt selline töötasu vahe või edaspidi kõrgemat töötasu. See on nii ainult juhul, kui ja seni, kuni liikmesriigi seadusandja ei ole võtnud võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid. Nimelt saab sellisel juhul võrdsuse põhimõtte järgimise tagada üksnes sellega, et ebasoodsamasse olukorda seatud isikute kategooriale antakse samad eelised, mis on soodsamas olukorras olevate isikute kategoorial; liidu õiguse nõuetekohaselt rakendamata jätmise korral on soodsamas olukorras olevate isikute kategooria suhtes kohaldatav kord ainus kehtiv lähtepunkt (28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus, ÖBB Personenverkehr,
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 36 märkis, võis Austria seadusandja selleks, et kõrvaldada vanuselist diskrimineerimist, mille Euroopa Kohus tuvastas 18. juuni 2009. aasta kohtuotsuses Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
), seega vabalt otsustada, et ta muudab tagasiulatuvalt varasemate tööperioodide arvessevõtmise korda tervikuna – mida ta tegigi. Enne 18. eluaastat omandatud töökogemuse arvessevõtmise keelu pelk kõrvaldamine oli vaid üks mitmest võimalusest, mis seadusandjal direktiivi 2000/78 järgimiseks oli.
Samuti tuleb tõdeda, et kuna see seadusemuudatus jõustus tagasiulatuvalt, on vanuse kriteerium formaalselt tühistatud, mistõttu on võimalik arvesse võtta töökogemust olenemata sellest, mis vanuses see omandati.
Peale selle kohaldatakse föderaalraudtee seaduse § 53a kõikidele ÖBB töötajatele ühtemoodi, see tähendab ühtemoodi nii nendele töötajatele, keda varasema korra alusel diskrimineeriti, kui ka nendele töötajatele, kelle varasem süsteem seadis soodsamasse olukorda, ning sellega viiakse kõik töötajad üle selle sättega loodud uuele töötasusüsteemile.
2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a on selles aspektis erinev liikmesriigi õigusnormist, mis oli vaidluse all kohtuasjades, milles tehti 11. novembri 2014. aasta otsus Schmitzer (
C‑530/13
,
EU:C:2014:2359
) ja 28. jaanuari 2015. aasta otsus ÖBB Personenverkehr (
C‑417/13
,
EU:C:2015:38
), kus uus õigusnorm kehtis vaid töötajate suhtes, keda varasema süsteemi alusel diskrimineeriti, ja säilitas seega töötasu astme määramisel erineva kohtlemise nende kahe töötajate kategooria vahel.
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et töötajate puhul, kelle töötatud aeg või väljaõppeaeg enne 18aastaseks saamist ei kuulu selle aja hulka, mida võetakse 2015. aasta föderaalraudtee seaduse §‑s 53a kehtestatud korra alusel arvesse (edaspidi „mitteasjakohane töökogemus“), ei võeta seda aega – nii nagu enne nimetatud seaduse jõustumist – arvesse ei enne selle seaduse avaldamist makstud töötasu kindlaksmääramiseks, mille säilitamine on sellest seadusest tuleneva kaitseklausli alusel tagatud, ega saamata jäänud töötasu maksmiseks, mille nõue ei ole veel aegunud.
Selline töötajate kategooria koosneb aga eranditult töötajatest, kellel on üksnes mitteasjakohane töökogemus.
Seega seab eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoht, mille kohaselt võib enne 18aastaseks saamist teistes ettevõtetes töötatud aja arvesse võtmata jätmine põhjustada vanuse tõttu diskrimineerimist, kahtluse alla uued tingimused, mis liikmesriigi seadusandja töökogemuse arvessevõtmiseks kehtestas.
Austria valitsus väidab sellega seoses, et varem kehtinud õigusnormis mitteasjakohase töökogemuse poole ulatuses ja ilma piiranguteta arvessevõtmine läks konkreetses valdkonnas omandatud töökogemuse eest töötasu lisa maksmisest kaugemale ja nägi ette sisuliselt samasugused ebasoodsad tingimused nagu vanuse kriteerium, kuna see ei tuginenud töökogemusele, mis võimaldab asjassepuutuval töötajal oma tööülesandeid ÖBBs edukamalt täita.
Siinkohal olgu esiteks meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on töötasu lisa maksmine konkreetses valdkonnas omandatud töökogemuse eest, mis võimaldab töötajal oma tööülesandeid edukamalt täita, palgapoliitika õigustatud eesmärk (vt selle kohta 3. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus, Cadman,
C‑17/05
,
EU:C:2006:633
, punktid
ja sellele järgnevad punktid, ja 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus Hütter,
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Seega on tööandjal põhimõtteliselt vabadus võtta töötasu määramisel arvesse üksnes niisuguseid varasemaid tööperioode.
Teiseks on Euroopa Kohus leidnud, et kuigi liikmesriigi õigusnorm, mis võtab arvesse üksnes teatavaid varasemaid tööperioode ja jätab teised kõrvale, võib tõepoolest põhjustada töötajate vahel erinevat kohtlemist sõltuvalt sellest, millal nad on asjaomases ettevõttes tööle asunud, ei toimu selline erinev kohtlemine siiski ei otseselt ega kaudselt vanuse alusel või vanusega seotud sündmuse alusel. Arvesse ei võeta nimelt teistes ettevõtetes omandatud töökogemust, olenemata sellest, mis vanuses töökogemus omandati või mis vanuses asjassepuutuv töötaja tööle asus (vt selle kohta 7. juuni 2012. aasta kohtuotsus, Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft,
C‑132/11
,
EU:C:2012:329
, punkt
).
Kolmandaks, mis puudutab kaitseklauslit, mille kohaselt juhul, kui kõrgemale töötasu astmele tõusmise uus lähtekuupäev toob kaasa selle, et asjassepuutuvale töötajale määratakse madalam töötasu aste, säilitatakse töötasu, mida uue lähtekuupäeva kindlaksmääramisel tegelikult maksti, tuleneb Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et see klausel annab töötajale tagatise, et uuele töötasusüsteemile üleminek ei too kaasa töötasu kaotust, arvestades omandatud õigusi ja järgides õiguspärase ootuse kaitset, mis on tööhõive‑ ja tööturupoliitika õiguspärane eesmärk.
Tuleb märkida, et kõnealune klausel puudutab igal juhul üksnes töötajaid, kellel ei ole enam võimalik oma mitteasjakohasele töökogemusele tugineda. Seega ei saa kaitseklausli kohaldamise tagajärgedega seotud väidetava diskrimineerimise aluseks mingil juhul olla vanuse kriteerium, vaid varasema töökogemuse arvessevõtmise tingimused. Käesoleva kohtuotsuse punktidest 39 ja 40 tuleneb, et niisugust alust ei saa käesoleval juhul kahtluse alla seada.
Öeldu kehtib ka töötasu eelviimase astme kehtestamise kohta, millega soovitakse korvata madamala töötasu määramisega seotud tagajärgi, nagu tuleneb eelkõige vastustest Euroopa Kohtu esitatud küsimusele.
Seega, arvestades liidu õiguse alusel liikmesriikidele pandud kohustusi seoses vanuse alusel diskrimineerimise kaotamisega varasemate tööperioodide arvessevõtmisel ning vabadust, mis liikmesriigi seadusandjale on ÖBB töötajate töötasusüsteemi ümberkorraldamiseks antud, tuleb sedastada, et kehtivasse seadusse tehtud vajalik muudatus ei lakka olemast mittediskrimineeriv seetõttu, et kõikide töötajate üleminekul varasema töökogemuse arvessevõtmiseks kehtestatud uuele süsteemile – mis ei põhjusta erinevat kohtlemist vanuse alusel – ei saa sellest muudatusest kasu kõik töötajad. Selle taustal näib niisiis, et Austria seadusandja ei ületanud talle kõnealuses küsimuses antud pädevuse piire.
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et võttes arvesse liikmesriikidele antud ulatuslikku kaalutlusõigust mitte üksnes selles osas, millist kindlat eesmärki peaksid nad sotsiaal‑ ja tööhõivepoliitika vallas järgima, vaid ka selle eesmärgi saavutamist võimaldada võivate vahendite valikul, tagas Austria seadusandja 2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a vastuvõtmisel tasakaalu ühelt poolt vanuse tõttu diskrimineerimise kaotamise ja teiselt poolt varem kehtinud õigusnormide alusel omandatud õiguste säilitamise vahel.
Mis puudutab lõpuks ELTL artiklit 45 osas, milles 2015. aasta föderaalraudtee seaduse § 53a näeb sõnaselgelt ette, et võetakse arvesse varasemat raudteesektoris töötatud aega teistes liikmesriikides, tuleb sedastada, et Euroopa Kohtul puuduvad andmed, mis annaks alust tuvastada nimetatud artiklis sätestatud töötajate liikumisvabaduse võimalikku rikkumist.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 45 ning direktiivi 2000/78 artikleid 2, 6 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis selleks, et kaotada vanuse alusel diskrimineerimine, mis on tingitud niisuguse liikmesriigi õigusnormi kohaldamisest, mis võtab ettevõtte töötajate töötasu astmete määramisel palgaastmestikus arvesse üksnes pärast 18aastaseks saamist töötatud aega, tühistab tagasiulatuvalt ja kõikide asjaomaste töötajate puhul sellise vanusepiiri, ent lubab arvesse võtta üksnes töökogemust, mis on omandatud samas majandussektoris tegutsevas ettevõttes.
Teine küsimus
Esimesele eelotsuse küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

ELTL artiklit 45 ning nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikleid 2, 6 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis selleks, et kaotada vanuse alusel diskrimineerimine, mis on tingitud niisuguse liikmesriigi õigusnormi kohaldamisest, mis võtab ettevõtte töötajate töötasu astmete määramisel palgaastmestikus arvesse üksnes pärast 18aastaseks saamist töötatud aega, tühistab tagasiulatuvalt ja kõikide asjaomaste töötajate puhul sellise vanusepiiri, ent lubab arvesse võtta üksnes töökogemust, mis on omandatud samas majandussektoris tegutsevas ettevõttes.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.