CELEX: 62014TJ0331
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika
Reštriktívne opatrenia prijaté s ohľadom na situáciu na Ukrajine
Zmrazenie finančných prostriedkov
Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov
Zahrnutie mena žalobcu
Dôkaz o odôvodnenosti zápisu do zoznamu

Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobca Mykola Janovyč Azarov bol predsedom vlády Ukrajiny od 11. marca 2010 do 28. januára 2014.
Dňa 5. marca 2014 prijala Rada Európskej únie na základe článku 29 ZEÚ rozhodnutie 2014/119/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine (
Ú. v. EÚ L 66, s. 26
).
Článok 1 ods. 1 a 2 rozhodnutia 2014/119 stanovoval:
„1.   Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria osobám identifikovaným ako osoby zodpovedné za spreneveru ukrajinských štátnych finančných prostriedkov a osobám zodpovedným za porušovanie ľudských práv na Ukrajine, a fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom, ktoré sú s nimi spriaznené, uvedeným v prílohe, ako aj všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré sú vo vlastníctve takýchto osôb, subjektov alebo orgánov, v ich držbe alebo pod ich kontrolou.
2.   Fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným v prílohe sa priamo ani nepriamo nesprístupnia žiadne finančné prostriedky ani hospodárske zdroje, a to ani v ich prospech.“
Podmienky dotknutých reštriktívnych opatrení sú definované v ďalších odsekoch tohto článku.
Ten istý deň Rada prijala na základe článku 215 ods. 2 ZFEÚ nariadenie (EÚ) č. 208/2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine (
Ú. v. EÚ L 66, s. 1
).
V súlade s rozhodnutím 2014/119 nariadenie č. 208/2014 ukladá prijatie dotknutých reštriktívnych opatrení a definuje podmienky uvedených reštriktívnych opatrení v podstate rovnakým spôsobom ako uvedené rozhodnutie.
Mená osôb, na ktoré sa vzťahujú rozhodnutie 2014/119 a nariadenie č. 208/2014, sú uvedené v zozname nachádzajúcom sa v prílohe uvedeného rozhodnutia a v prílohe I uvedeného nariadenia (ďalej len „zoznam“) spolu najmä s odôvodnením ich zápisu.
Meno žalobcu sa nachádza v zozname spolu s informáciou o totožnosti „predseda vlády Ukrajiny do januára 2014“ a týmto odôvodnením:
Dňa 6. marca 2014 Rada v
Úradnom vestníku Európskej únie
uverejnila oznámenie určené osobám, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia ustanovené v rozhodnutí 2014/119 a v nariadení č. 208/2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine (
Ú. v. EÚ C 66, s. 1
). Podľa tohto oznámenia „dotknuté osoby môžu predložiť Rade spolu s podpornou dokumentáciou žiadosť o prehodnotenie rozhodnutia zaradiť ich [do]… zoznam[ov]“. Oznámenie upozorňuje dotknuté osoby aj „na možnosť napadnúť rozhodnutie Rady na Všeobecnom súde… v súlade s podmienkami ustanovenými v článku 275 druhom odseku a článku 263 štvrtom a šiestom odseku [ZFEÚ]“.
Rozhodnutie 2014/119 bolo zmenené a doplnené rozhodnutím Rady (SZBP) 2015/143 z 29. januára 2015 (
Ú. v. EÚ L 24, s. 16
), ktoré nadobudlo účinnosť 31. januára 2015. Pokiaľ ide o kritériá označenia osôb, na ktoré sa vzťahujú dotknuté reštriktívne opatrenia, z článku 1 rozhodnutia 2015/143 vyplýva, že článok 1 ods. 1 rozhodnutia 2014/119 sa nahrádza takto:
„1.   Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria osobám identifikovaným ako osoby zodpovedné za spreneveru ukrajinských štátnych finančných prostriedkov a osoby zodpovedné za porušovanie ľudských práv na Ukrajine, a fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom, ktoré sú s nimi spriaznené, uvedeným v prílohe, ako aj všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré sú vo vlastníctve takýchto osôb, subjektov alebo orgánov, v ich držbe alebo pod ich kontrolou.
Na účely tohto rozhodnutia patria medzi osoby identifikované ako osoby zodpovedné za spreneveru ukrajinských štátnych finančných prostriedkov osoby, proti ktorým vedú ukrajinské orgány vyšetrovanie z dôvodu:
a)
sprenevery ukrajinských verejných finančných prostriedkov alebo aktív alebo spolupáchateľstva pri takejto sprenevere, alebo
b)
zneužívania právomoci verejného činiteľa s cieľom získať pre seba alebo tretiu stranu neoprávnenú výhodu a tým spôsobiť škodu, pokiaľ ide o ukrajinské verejné finančné prostriedky alebo aktíva, alebo spolupáchateľstva pri takomto zneužívaní.“
Nariadenie Rady (EÚ) 2015/138 z 29. januára 2015, ktorým sa mení nariadenie č. 208/2014 (
Ú. v. EÚ L 24, s. 1
), zmenilo a doplnilo toto nariadenie v súlade s rozhodnutím 2015/143.
Rozhodnutie 2014/119 a nariadenie č. 208/2014 boli neskôr zmenené a doplnené rozhodnutím Rady (SZBP) 2015/364 z 5. marca 2015, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/119 (
Ú. v. EÚ L 62, s. 25
), a vykonávacím nariadením Rady (EÚ) 2015/357 z 5. marca 2015, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 208/2014 (
Ú. v. EÚ L 62, s. 1
). Rozhodnutie 2015/364 zmenilo a doplnilo článok 5 rozhodnutia 2014/119 takým spôsobom, že predĺžilo reštriktívne opatrenia voči žalobcovi do 6. marca 2016. Vykonávacie nariadenie 2015/357 následne nahradilo prílohu I nariadenia č. 208/2014.
Rozhodnutím 2015/364 a vykonávacím nariadením 2015/357 bolo meno žalobcu ponechané v zozname s informáciou o totožnosti „predseda vlády Ukrajiny do januára 2014“ a novým odôvodnením:
Rozhodnutie 2015/364 a vykonávacie nariadenie 2015/357 sú predmetom novej žaloby, ktorú žalobca podal na Všeobecný súd 29. apríla 2015 (vec T‑215/15, Azarov/Rada).
Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 12. mája 2014 podal žalobca žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie. Okrem toho podal návrh na prejednanie veci v skrátenom konaní na základe článku 76a Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu z 2. mája 1991.
Rozhodnutím z 5. júna 2014 Všeobecný súd zamietol návrh na prejednanie veci v skrátenom konaní.
Podaniami podanými do kancelárie Všeobecného súdu 28. augusta 2014 a 2. septembra 2014 Európska komisia a Poľská republika požiadali o vstup do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Rady. Uznesením zo 7. novembra 2014 predseda deviatej komory Všeobecného súdu vyhovel týmto návrhom. Poľská republika podala vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania a žalobca podal svoje pripomienky k tomuto vyjadreniu v stanovených lehotách. Komisia sa možnosti podať vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania vzdala.
Dňa 19. decembra 2014 Rada predložila odôvodnenú žiadosť v súlade s článkom 18 ods. 4 druhým pododsekom Pokynov pre tajomníka Všeobecného súdu, v ktorej žiadala, aby obsah prílohy k duplike nebol citovaný v dokumentoch patriacich k tejto veci, ku ktorým má prístup verejnosť.
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 25. marca 2015 žalobca upravil svoje žalobné návrhy tak, aby sa vzťahovali aj na zrušenie rozhodnutia 2015/143 a nariadenia 2015/138 v rozsahu, v akom sa ho týkajú.
Rozhodnutím predsedu deviatej komory Všeobecného súdu zo 7. augusta 2015 po vypočutí účastníkov konania boli veci T‑331/14 a T‑332/14, Azarov/Rada, spojené do spoločného konania na účely ústnej časti konania podľa článku 68 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté počas pojednávania z 30. septembra 2015.
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil rozhodnutie 2014/119 a nariadenie č. 208/2014, ako aj rozhodnutie 2015/143 a nariadenie 2015/138 v rozsahu, v akom sa ho tieto akty týkajú,
—
zaviazal Radu na náhradu trov konania.
Rada podporovaná Komisiou navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
zamietol úpravu návrhov žaloby v rozsahu, v akom sa týka rozhodnutia 2015/143 a nariadenia 2015/138, z dôvodu nedostatku právomoci Všeobecného súdu alebo z dôvodu neprípustnosti,
—
zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
Poľská republika v podstate navrhuje žalobu zamietnuť.
Právny stav
O návrhoch na zrušenie rozhodnutia 2014/119 a nariadenia č.208/2014 v rozsahu, v akom sa týkajú žalobcu
O pretrvaní záujmu žalobcu na konaní
Ako bolo uvedené v bodoch 12 a 13 vyššie, rozhodnutie 2015/364 a vykonávacie nariadenie 2015/357 zmenili a doplnili odôvodnenie zápisu mena žalobcu do zoznamu a predĺžili uplatňovanie reštriktívnych opatrení, pokiaľ ide o žalobcu, do 6. marca 2016.
Rada vo svojich pripomienkach k návrhu na úpravu žalobných návrhov uviedla pochybnosti o pretrvávaní záujmu žalobcu na konaní, pokiaľ ide o návrhy na zrušenie rozhodnutia 2014/119 a nariadenia č. 208/2014 v rozsahu, v akom sa ho tieto akty týkajú, a predkladá ich na posúdenie Všeobecnému súdu.
Podľa ustálenej judikatúry predmet sporu, rovnako ako záujem na konaní žalobcu, musí pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu – inak by muselo byť konanie zastavené –, čo predpokladá, že výsledok konania môže priniesť prospech účastníkovi konania, ktorý žalobu podal (pozri rozsudok zo 6. júna 2013, Ayadi/Komisia,
C‑183/12 P
,
EU:C:2013:369
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho z judikatúry vyplýva, že hoci uznanie protiprávnosti napadnutého aktu samo osebe nemôže viesť k náhrade majetkovej ujmy alebo náprave zásahu do súkromného života, svojou povahou môže rehabilitovať dotknutú osobu alebo predstavovať spôsob náhrady nemajetkovej ujmy, ktorá jej bola spôsobená touto protiprávnosťou, a odôvodňovať tak pretrvávanie jej záujmu na konaní (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. mája 2013, Abdulrahim/Rada a Komisia,
C‑239/12 P
, Zb.,
EU:C:2013:331
, body
až
).
V prejednávanej veci treba konštatovať, ako to potvrdil aj žalobca v návrhu na úpravu žalobných návrhov a na pojednávaní, že jeho verejné označenie za osobu, proti ktorej sa na Ukrajine vedie trestné konanie v súvislosti so spreneverou štátnych finančných prostriedkov, môže poškodiť najmä jeho politickú a podnikateľskú povesť.
Treba uviesť, ako to zdôraznil aj žalobca na pojednávaní, že uznanie nezákonnosti rozhodnutia 2014/119 a nariadenia č. 208/2014 môže založiť právo na následnú žalobu na náhradu ujmy, ktorú na základe týchto aktov utrpel počas obdobia ich uplatňovania, teda za obdobie od 5. marca 2014 do 6. marca 2015 (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Abdulrahim/Rada a Komisia, už citovaný v bode 28 vyššie, EU C:2013:331, bod 82).
V tejto súvislosti v rozpore s tým, čo tvrdí Rada, okolnosť, že rozhodnutie 2014/119 a nariadenie č. 208/2014 už nie sú v platnosti, pretože boli zmenené a doplnené, pokiaľ ide o žalobcu, rozhodnutím 2015/364 a vykonávacím nariadením 2015/357, nemožno porovnať s prípadným zrušením pôvodne prijatých aktov Všeobecným súdom, keďže táto zmena a doplnenie nie je uznaním protiprávnosti dotknutých aktov (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 11. júna 2014, Syria International Islamic Bank/Rada,
T‑293/12
,
EU:T:2014:439
, body
až
a citovanú judikatúru).
Treba teda dospieť k záveru, že záujem na konaní žalobcu pretrváva napriek zmene a doplneniu rozhodnutia 2014/119 a nariadenia č. 208/2014 v rozsahu, v akom sa ho týkajú, rozhodnutím 2015/364 a vykonávacím nariadením 2015/357, ktoré sú okrem iného predmetom novej žaloby (pozri bod 14 vyššie).
O odôvodnenosti návrhov na zrušenie rozhodnutia 2014/119 a nariadenia č. 208/2014 v rozsahu, v akom sa týkajú žalobcu
Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza päť žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení povinnosti odôvodnenia. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení základných práv. Tretí žalobný dôvod je založený na zneužití právomoci. Štvrtý žalobný dôvod je založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných a piaty žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom posúdení.
Všeobecný súd považuje za vhodné preskúmať najprv piaty žalobný dôvod.
Na podporu piateho žalobného dôvodu žalobca v podstate tvrdí, že prijatie reštriktívnych opatrení voči jeho osobe sa neopiera o dostatočne silný skutkový základ.
Podľa žalobcu rozhodnutie 2014/119 a nariadenie č. 208/2014 obsahujú iba veľmi stručné odôvodnenia zápisu jeho mena do zoznamu, v ktorých sa len uvádza, že je osobou, proti ktorej sa na Ukrajine vedie vyšetrovanie pre účasť na trestných činoch v súvislosti so spreneverou štátnych finančných prostriedkov a ich protiprávny prevod mimo Ukrajiny. Osobitne tvrdí, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď sa na odôvodnenie uvedeného zápisu oprela zjavne iba o skutočnosť, že zastával na Ukrajine politickú pozíciu, zatiaľ čo nebol na Ukrajine predmetom ani len vyšetrovania pre účasť na uvedených trestných činoch. Okrem toho jediný dôvod uvedený na odôvodnenie tohto zápisu je nejasný a všeobecný, keďže výhrady nie sú dostatočne detailné, ani pokiaľ ide o čas, ani pokiaľ ide o miesto alebo obsah jeho účasti na uvádzaných trestných činoch.
Žalobca v replike spochybňuje tvrdenie Rady, podľa ktorého cieľom dotknutých reštriktívnych opatrení je zabrániť protiprávnemu použitiu štátnych finančných prostriedkov, pretože na jednej strane nemajú preventívny účinok a na druhej strane takýto cieľ nemôže v každom prípade odôvodniť zápis mena žalobcu do zoznamu. Rovnako tvrdí, že list kancelárie generálneho prokurátora Ukrajiny vysokému predstaviteľovi Európskej únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku z 3. marca 2014 (ďalej len „list z 3. marca 2014“) nepredstavuje dostatočne silný skutkový základ.
Žalobca v odpovedi na tvrdenie Poľskej republiky v jej vyjadrení vedľajšieho účastníka konania uvádza, že v čase zaslania listu z 3. marca 2014 neprebiehalo žiadne konanie týkajúce sa sprenevery štátnych finančných prostriedkov. Podporujú to listy kancelárie generálneho prokurátora Ukrajiny z 8. júla 2014 a 10. októbra 2014. Prvý list totiž uvádza odlišné trestné činy a druhý sa týka začatia vyšetrovania až po prijatí dotknutých reštriktívnych opatrení.
Rada odpovedá, že z odôvodnení rozhodnutia 2014/119 a nariadenia č. 208/2014, ako aj zo všeobecného kontextu, v akom boli tieto akty prijaté, vyplýva, že sa týkajú najmä upevnenia a podpory právneho štátu vrátane pomoci ukrajinským orgánom bojovať proti korupcii a sprenevere finančných prostriedkov vo vlastníctve štátu. Medzi tieto ciele patrí aj zabránenie protiprávnemu používaniu štátnych finančných prostriedkov, a to najmä osobami, ktoré zastávajú alebo zastávali na Ukrajine politické funkcie.
Dôvody zápisu mena žalobcu do zoznamu sa tak opierajú o silný skutkový základ a sú v súlade s judikatúrou. Tieto dôvody sa totiž opierajú o list z 3. marca 2014, ktorý Radu informoval o tom, že prebiehajú vyšetrovania, ktorých predmetom je najmä účasť žalobcu na trestných činoch v súvislosti so spreneverou štátnych finančných prostriedkov a ich protiprávny prevod mimo Ukrajiny, čo zodpovedá odôvodneniu týkajúcemu sa žalobcu v rozhodnutí 2014/119 a nariadení č. 208/2014.
Okrem toho prísnejšie požiadavky by škodili účinnosti reštriktívnych opatrení prijatých z dôvodu sprenevery štátnych finančných prostriedkov. Rada uvádza, že treba rozlišovať medzi na jednej strane trestnými konaniami prebiehajúcimi na Ukrajine, v ktorých môže žalobca odvrátiť podozrenia voči nemu v súlade s ustanoveniami ukrajinského trestného konania, a na druhej strane reštriktívnymi opatreniami prijatými na úrovni Európskej únie, ktoré sú dočasné a nie nezvratné. V tomto kontexte sú potrebné urgentné opatrenia vo forme zmrazenia finančných prostriedkov z dôvodu sprenevery štátnych finančných prostriedkov, pretože inak hrozí riziko prevodu týchto finančných prostriedkov mimo Únie a cieľ uvedených opatrení by z tohto dôvodu nebolo možné dosiahnuť.
Poľská republika uvádza v podstate tvrdenia zhodné z veľkej časti s tvrdeniami Rady. Osobitne tvrdí, že Rada mala v prejednávanej veci konkrétne dôkazy existencie trestného konania voči žalobcovi a spoľahlivosť predložených tvrdení v súvislosti s predloženými dôkazmi nie je spochybnená.
Treba pripomenúť, že hoci Rada disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o všeobecné kritériá, ktoré treba pri prijímaní reštriktívnych opatrení zohľadniť, účinnosť súdneho preskúmania zaručená v článku 47 Charty základných práv Európskej únie vyžaduje, aby sa súd Únie pri preskúmaní zákonnosti dôvodov, o ktoré sa opiera rozhodnutie zapísať meno určitej osoby do zoznamu osôb, na ktoré sa uplatňujú reštriktívne opatrenia, alebo ho tam ponechať, uistil o tom, či sa toto rozhodnutie, ktoré má, pokiaľ ide o túto osobu, individuálny dosah, opiera o dostatočne silný skutkový základ. To zahŕňa overenie skutočností uvádzaných v zhrnutí dôvodov uvedeného rozhodnutia tak, aby súdne preskúmanie nebolo obmedzené len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale aby sa týkalo otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich, ktorý je sám osebe dostatočný na odôvodnenie tohto rozhodnutia, dostatočne presné a konkrétne podložené (pozri rozsudok z 21. apríla 2015, Anbouba/Rada,
C‑605/13 P
, Zb.,
EU:C:2015:248
, body
a
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci kritérium stanovené v článku 1 ods. 1 rozhodnutia 2014/119 stanovuje, že reštriktívne opatrenia sa prijímajú voči osobám identifikovaným ako osoby zodpovedné za spreneveru ukrajinských štátnych finančných prostriedkov. Okrem toho z odôvodnenia 2 uvedeného rozhodnutia vyplýva, že Rada prijala tieto opatrenia „s cieľom upevniť a podporiť právny štát… na Ukrajine“.
Meno žalobcu bolo zapísané do zoznamu z dôvodu, že išlo o „osobu, proti ktorej sa na Ukrajine vedie vyšetrovanie pre účasť na trestných činoch v súvislosti so spreneverou ukrajinských štátnych finančných prostriedkov a ich protiprávny prevod mimo Ukrajin[y]“. Z toho vyplýva, že Rada zastáva názor, že žalobca je osobou, v súvislosti s ktorou sa robí preverovanie alebo sa vedie predbežné vyšetrovanie, ktoré neviedlo (alebo zatiaľ neviedlo) k formálnemu vzneseniu obvinenia z dôvodu jeho predpokladanej účasti na činoch sprenevery štátnych finančných prostriedkov.
Na podporu odôvodnenia zápisu mena žalobcu do zoznamu Rada uviedla list z 3. marca 2014, ako aj iné dôkazy nasledujúce po rozhodnutí 2014/119 a nariadení č. 208/2014.
Prvá časť listu z 3. marca 2014 spresňuje, že „represívne ukrajinské zložky“ začali určité množstvo trestných konaní, aby sa vyšetrilo kriminálne konanie bývalých vysokých úradníkov, ktorých mená sú následne vymenované a pri ktorých vyšetrovanie vyššie uvedených trestných činov umožnilo preukázanie sprenevery vysokých súm štátnych finančných prostriedkov a ich neskorší protiprávny prevod mimo Ukrajiny.
Druhá časť listu z 3. marca 2014 dodáva, že „vyšetrovanie overuje účasť iných vysokých úradníkov predstavujúcich bývalé autority na rovnakých trestných činoch“ a že sa v krátkom čase predpokladá, že budú informovaní o začatí tohto vyšetrovania. Mená týchto iných vysokých úradníkov, medzi ktorými je aj meno žalobcu, sú tiež následne vymenované.
Pokiaľ ide o spis k tejto veci, list z 3. marca 2014 je medzi dôkazmi predloženými Radou v tomto konaní jediným dôkazom, ktorý predchádza rozhodnutiu 2014/119 a nariadeniu č. 208/2014. Zákonnosť týchto aktov sa preto musí posúdiť vzhľadom na tento jediný dôkaz.
Treba teda overiť, či list z 3. marca 2014 predstavuje dostatočný dôkaz na záver, podľa ktorého bol žalobca identifikovaný „ako osoba zodpovedná za spreneveru ukrajinských štátnych finančných prostriedkov“ v zmysle článku 1 ods. 1 rozhodnutia 2014/119.
List z 3. marca 2014 napriek tomu, že pochádza, ako to zdôrazňuje Rada, od vysoko postaveného súdneho orgánu tretej krajiny, a to kancelárie generálneho prokurátora Ukrajiny, pritom obsahuje iba všeobecné a nešpecifické tvrdenie spájajúce meno žalobcu spolu s inými bývalými vysokými úradníkmi s vyšetrovaním, ktoré by v podstate malo stanoviť skutkové okolnosti sprenevery štátnych finančných prostriedkov. List totiž neobsahuje žiadne spresnenie v súvislosti s činmi, ktoré vyšetrovanie vedené ukrajinskými orgánmi overuje, a ešte menej v súvislosti s individuálnou zodpovednosťou žalobcu, hoci iba predpokladanou, za tieto trestné činy.
Je pravda, ako tvrdí Rada, že súd Únie pri uplatnení reštriktívnych opatrení zistil, že identifikácia osoby ako osoby zodpovednej za trestný čin nezahŕňa nevyhnutne odsúdenie za takýto trestný čin (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. marca 2015, Ezz a i./Rada,
C‑220/14 P
, Zb.,
EU:C:2015:147
, bod
, a z 27. februára 2014, Ezz a i./Rada,
T‑256/11
, Zb.,
EU:T:2014:93
, body
až
).
V kontexte vecí, na základe ktorých bola prijatá judikatúra citovaná v bode 52 vyššie, sa však na žalobcov vzťahoval prinajmenšom príkaz generálneho prokurátora dotknutej tretej krajiny o zaistení ich majetku, ktorý bol schválený trestným súdom (rozsudok Ezz a i./Rada, už citovaný v bode
vyššie,
EU:T:2014:93
, bod
). Následne sa uplatnenie reštriktívnych opatrení na žalobcov dotknutých v daných veciach zakladalo na konkrétnych skutkových okolnostiach, o ktorých bola Rada informovaná.
V prejednávanej veci treba konštatovať, že Rada jednak nedisponuje informáciami, ktoré sa týkajú skutkových okolností alebo konaní vytýkaných ukrajinskými orgánmi priamo žalobcovi a že jednak list z 3. marca 2014, na ktorý sa odvoláva, aj keby sa posudzoval s ohľadom na jeho kontext, nemôže predstavovať dostatočne silný skutkový základ v zmysle judikatúry citovanej v bode 43 vyššie na to, aby bolo meno žalobcu zapísané do zoznamu z dôvodu, že bol identifikovaný „ako osoba zodpovedná“ za spreneveru štátnych finančných prostriedkov.
Bez ohľadu na štádium, v ktorom sa nachádza konanie, ktorého predmetom je údajne žalobca, Rada nemôže prijať reštriktívne opatrenia voči žalobcovi bez toho, aby poznala skutkové okolnosti sprenevery štátnych finančných prostriedkov, ktoré mu boli osobitne vytýkané ukrajinskými orgánmi. Iba na základe znalosti týchto skutkových okolností by totiž Rada mohla prísť k záveru, že ich na jednej strane možno považovať za spreneveru štátnych finančných prostriedkov a že na druhej strane môžu spochybniť právny štát na Ukrajine, ktorého upevnenie a podpora predstavujú, ako to bolo pripomenuté v bode 44 vyššie, cieľ sledovaný prijatím dotknutých reštriktívnych opatrení.
Okrem toho v prípade pochybností je úlohou príslušného orgánu Únie, aby preukázal, či sú dôvody uplatňované proti dotknutej osobe podložené, pričom táto osoba nie je povinná predložiť dôkazy o opaku svedčiace o nepodloženosti uvedených dôvodov (rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
, Zb.,
EU:C:2013:518
, body
a
, a z 28. novembra 2013, Rada/Fulmen a Mahmoudian,
C‑280/12 P
, Zb.,
EU:C:2013:775
, body
a
).
S ohľadom na uvedené zápis mena žalobcu do zoznamu nie je v súlade s kritériami označovania osôb, na ktoré sa vzťahujú dotknuté reštriktívne opatrenia stanovené rozhodnutím 2014/119.
Treba teda žalobe vyhovieť, pokiaľ sa týka zrušenia rozhodnutia 2014/119 v rozsahu, v akom sa toto rozhodnutie týka žalobcu, bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné žalobné dôvody predložené žalobcom alebo jeho návrh na prijatie opatrení na zabezpečenie priebehu konania.
Z tých istých dôvodov treba zrušiť nariadenie č. 208/2014 v rozsahu, v akom sa týka žalobcu.
O návrhoch na zrušenie rozhodnutia 2015/143 a nariadenia 2015/138 v rozsahu, v akom sa týkajú žalobcu
V návrhu na úpravu žalobných návrhov žalobca žiada aj zrušenie rozhodnutia 2015/143 a nariadenia 2015/138 v podstate v rozsahu, v akom zmenili a doplnili článok 1 ods. 1 rozhodnutia 2014/119 a článok 3 nariadenia č. 208/2014.
Rada vo svojich pripomienkach k návrhu na úpravu žalobných návrhov na jednej strane tvrdí, že Všeobecný súd nie je príslušný vzhľadom na článok 275 ZFEÚ rozhodnúť o žalobe proti rozhodnutiu 2015/143, ktoré bolo prijaté najmä na základe článku 29 ZEÚ, a na druhej strane uvádza, že rozšírenie žalobných návrhov na toto rozhodnutie, ako aj na nariadenie 2015/138 je neprípustné z dôvodu neexistencie aktívnej legitimácie žalobcu. Rada podporovaná Komisiou okrem toho uvádza, že návrh žalobcu neobsahuje žiadne vysvetlenie dôvodov návrhu v zmysle článku 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článku 44 ods. 1 rokovacieho poriadku z 2. mája 1991.
Pokiaľ ide na úvod o otázku príslušnosti súdu Únie, treba pripomenúť, že článok 275 druhý odsek ZFEÚ výslovne uvádza, a to odchylne od ustanovení v prvom odseku tohto článku, že súd Únie má právomoc „rozhodovať o žalobách podaných v súlade s podmienkami ustanovenými v článku 263 štvrtom odseku [ZFEÚ], ktorými sa preskúmava zákonnosť rozhodnutí upravujúcich reštriktívne opatrenia voči fyzickým alebo právnickým osobám, ktoré boli prijaté Radou na základe hlavy V kapitoly 2 Zmluvy [EÚ]“. Uvedené ustanovenie sa tak v rozpore s tým, čo tvrdí Rada, týka všetkých rozhodnutí Rady týkajúcich sa reštriktívnych opatrení voči fyzickým alebo právnickým osobám, ktoré boli prijaté na základe hlavy V kapitoly 2 Zmluvy o EÚ, bez toho, aby sa rozlišovalo, či ide o všeobecne záväzné rozhodnutia alebo individuálne rozhodnutia. Nevylučuje najmä možnosť napadnúť zákonnosť všeobecne záväzného ustanovenia v rámci návrhu na úpravu žalobných návrhov na podporu žaloby o neplatnosť podanú proti individuálnemu reštriktívnemu opatreniu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. septembra 2015, NIOC a i./Rada,
T‑577/12
, vec v odvolacom konaní,
EU:T:2015:596
, body
a
).
Všeobecný súd je teda, v rozpore s tým, čo tvrdí Rada, príslušný preskúmať zákonnosť rozhodnutia 2015/143 v rozsahu, v akom zmenilo a doplnilo článok 1 ods. 1 rozhodnutia 2014/119.
Pokiaľ ide ďalej o námietku neprípustnosti z dôvodu neexistencie záujmu na konaní žalobcu, treba uviesť, že rozhodnutie 2014/119 a nariadenie č. 208/2014 boli zmenené a doplnené rozhodnutím 2015/143 a nariadením 2015/138 iba v rozsahu, v akom boli pri zmrazení finančných prostriedkov spresnené kritériá označovania osôb zodpovedných za spreneveru finančných prostriedkov v Ukrajine.
Rozhodnutie 2015/143 a nariadenie 2015/138 neoznačujú menovite žalobcu a ani neboli prijaté v nadväznosti na úplné preskúmanie zoznamov osôb podliehajúcich reštriktívnym opatreniam. Tieto akty sa totiž týkajú iba všeobecných kritérií zápisu, ktoré sa uplatňujú na objektívne určené situácie a ktoré majú právne účinky na kategórie osôb a subjektov, ktoré sú vymedzené všeobecným a abstraktným spôsobom, a netýkajú sa zápisu mena žalobcu do zoznamu. V dôsledku toho sa priamo ani osobne netýkajú žalobcu, a preto nie je prípustné, ako to uviedla aj Rada, aby žalobca upravil svoje žalobné návrhy s cieľom žiadať ich zrušenie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. septembra 2013, Bank Refah Kargaran/Rada,
T‑24/11
, Zb.,
EU:T:2013:403
, bod
).
Okrem toho zmeny a doplnenia všeobecných kritérií zápisu, ktoré sú uvedené v rozhodnutí 2015/143 a nariadení 2015/138, nie sú relevantné na posúdenie zákonnosti zápisu mena žalobcu do zoznamu, ktorý urobila Rada na základe jediného kritéria uvedeného v článku 1 ods. 1 rozhodnutia 2014/119 (pozri bod 44 vyššie).
Vzhľadom na predchádzajúce treba zamietnuť žalobu ako neprípustnú v rozsahu, v akom smeruje proti rozhodnutiu 2015/143 a nariadeniu 2015/138, bez toho, aby bolo potrebné vyjadriť sa k druhej námietke neprípustnosti predloženej Radou a Komisiou.
O časových účinkoch čiastočného zrušenia rozhodnutia 2014/119
Rada pokladá za potrebné, že ak Všeobecný súd zruší rozhodnutie 2014/119 v rozsahu, v akom sa týka žalobcu, aby sa účinky tohto rozhodnutia voči žalobcovi ponechali v platnosti v súlade s článkom 264 druhým odsekom ZFEÚ do nadobudnutia účinnosti čiastočného zrušenia nariadenia č. 208/2014, aby sa zabezpečila právna istota, ako aj koherencia a jednotnosť právneho poriadku.
Žalobca namieta voči tejto argumentácii.
Treba pripomenúť, že rozhodnutie 2014/119 bolo zmenené a doplnené rozhodnutím 2015/364, ktoré nahradilo zoznam od 7. marca 2015 a predĺžilo uplatňovanie reštriktívnych opatrení, pokiaľ ide o žalobcu, do 6. marca 2016. Na základe týchto zmien a doplnení bolo meno žalobcu ponechané v zozname s novým odôvodnením zápisu (pozri body 12 a 13 vyššie).
K dnešnému dňu je teda žalobca predmetom nového reštriktívneho opatrenia. Z toho vyplýva, že zrušenie rozhodnutia 2014/119 v rozsahu, v akom sa týka žalobcu, nemá za následok vyškrtnutie zápisu mena žalobcu zo zoznamu.
V dôsledku toho netreba ponechať účinky rozhodnutia 2014/119 v rozsahu, v akom sa týka žalobcu.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 2 rokovacieho poriadku v prípade, že je viac účastníkov konania, ktorí vo veci nemali úspech, Všeobecný súd rozdelí náhradu trov konania medzi nich.
Keďže Rada nemala v prejednávanej veci úspech, pokiaľ ide o návrh na zrušenie uvedený v žalobe, treba ju zaviazať na náhradu trov konania, ktoré vznikli v súlade s týmto návrhom, a to v súlade s návrhmi žalobcu. Keďže žalobca nemal úspech, pokiaľ ide o návrh na zrušenie uvedený v návrhu na úpravu žalobných návrhov, treba ho zaviazať na náhradu trov konania, ktoré vznikli v súlade s týmto návrhom, a to v súlade s návrhmi Rady.
Okrem toho podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku znášajú členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, svoje vlastné trovy konania. Poľská republika a Komisia teda znášajú svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozhodnutie Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine a nariadenie Rady (EÚ) č. 208/2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine sa zrušujú v rozsahu, v akom sa týkajú Mykolu Janovyča Azarova.

2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3.
Rada Európskej únie je povinná znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené M. J. Azarovom, pokiaľ ide o návrh na zrušenie uvedený v žalobe.

4.
M. J. Azarov je povinný znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené Radou, pokiaľ ide o návrh na zrušenie uvedený v návrhu na úpravu žalobných návrhov.

5.
Poľská republika a Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.

Berardis
Czúcz
Popescu
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 28. januára 2016.
Podpisy
(
*1
)   Jazyk konania: nemčina.