CELEX: 62015CJ0245
Преюдициално запитване
Автомобилен транспорт
Социални разпоредби
Дерогации
Регламент (ЕО) № 561/2006
Член 3, буква а)
Регламент (ЕО) № 1073/2009
Член 2, точка 3
Редовни превози на пътници
Понятие
Безплатни превози, организирани от икономически оператор за неговите работници до работното място и обратно с коли, които са негова собственост и са управлявани от негови работници

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, буква а) от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета (
ОВ L 102, 2006 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214), както и на член 2, точка 3 от Регламент (ЕО) № 1073/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно общите правила за достъп до международния пазар на автобусни превози и за изменение на Регламент (ЕО) № 561/2006 (
ОВ L 300, 2009 г., стр. 88
и поправка
ОВ L 272, 2015 г., стр. 15
).
Запитването е отправено в рамките на спор между SC Casa Noastră SA (наричано по-нататък „Casa Noastră“) и Ministerul Transporturilor — Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportului Rutier (ISCTR) [Министерство на транспорта — Държавна инспекция по контрол на автомобилния транспорт (ISCTR), Румъния] във връзка с глоба, наложена от ISCTR на един от служителите на Casa Noastră за неспазване на времето за почивка и управление на превозното средство.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент № 561/2006
Член 2, точка 1, буква б) от Регламент № 561/2006, гласи:
„1.   Настоящият регламент се прилага към автомобилен превоз:
[…]
б)
на пътници с превозни средства, които са конструирани или трайно адаптирани за превоз на повече от девет лица, включително водача, и са предназначени за тази цел“.
Член 3, буква a) от този регламент гласи:
„Настоящият регламент не се прилага към автомобилен превоз с:
a)
превозни средства, използвани по редовни линии, когато маршрутът на въпросната линия не надвишава 50 километра“.
Член 4, буква н) от посочения регламент гласи:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
[…]
н)
„редовни пътнически линии“ означава национални и международни линии съгласно определението в член 2 от Регламент (ЕИО) № 684/92 на Съвета от 16 март 1992 г. относно общите правила за международен автобусен превоз на пътници [(
ОВ L 74, 1992 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 34]“.
Регламент № 684/92
Член 2, точка 1 от Регламент (ЕИО) № 684/92, изменен с Регламент (ЕО) № 1791/2006 на Съвета от 20 ноември 2006 година (
ОВ L 363, 2006 г., стр. 1
) (наричан по-нататък „Регламент № 684/92“), гласи:
„1. Редовни превози
1.1.
Редовни превози са тези превози, които предвиждат превоз с определена честота и по определени маршрути, като вземането или оставянето на пътници става на предварително определени места за спиране. Редовните превози са открити за всички, при условие на задължителна резервация там, където е необходимо.
Редовният характер на превозите не се изменя поради адаптирането на условията за експлоатация на линиите.
1.2.
Превози, независимо от организатора им, които предвиждат превоз на определени категории пътници, с изключение на всички останали пътници, при условие че се спазват изискванията, посочени в точка 1.1.
Специалните редовни превози включват:
а)
превоз на работници от и до дома и работното място;
б)
превоз на ученици и студенти от и до учебното заведение;
в)
превоз на войници и членове на техните семейства между държавата, от която произхождат и мястото, където се намира казармата им;
Фактът, че специалният редовен превоз се променя в зависимост от нуждите на потребителите, не се отразява върху определянето му като редовен превоз.
[…]“.
Регламент № 1073/2009
Регламент № 684/92 е отменен с член 30 от Регламент № 1073/2009. Съгласно този член позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на Регламент № 1073/2009 и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение III към последния. Вследствие на тази отмяна на член 2, точка 1.1 от Регламент № 684/92 съответстват член 2, точка 2 и член 5, параграф 1 от Регламент № 1073/2009, а на член 2, точка 1.2 от Регламент № 684/92 съответстват член 2, точка 3 и член 5, параграф 2 от Регламент № 1073/2009.
Член 2 от Регламент 1073/2009 съдържа следните определения:
„[…]
2.
„редовни превози“ означава услуги по извършване на превоз на пътници с определена честота и по определени маршрути, като пътниците се качват и слизат на предварително определени места за спиране.
3.
„специализирани редовни превози“ означава редовни превози, независимо от организатора им, при които се превозват определени категории пътници, като се изключват всички останали пътници;
[…]
5.
„транспортни операции за собствена сметка“ означава операции, които се извършват с нетърговска или с нестопанска цел от физическо или юридическо лице, когато:
—
транспортната дейност представлява за това физическо или юридическо лице само допълнителна дейност, и
—
използваните превозни средства са собственост на това физическо или юридическо лице или са получени от това лице на изплащане, или са предмет на дългосрочен договор за лизинг и се управляват от член на персонала на това физическо или юридическо лице или от самото физическо лице, или от служители, назначени от или предоставени на разположение на предприятието съгласно договорно задължение;
[…]“.
Член 3 от този регламент, озаглавен „Свобода на предоставяне на услуги“, гласи:
„1.   Всеки превозвач, който извършва дейност за чужда сметка или срещу възнаграждение, посочен в член 1, има възможност съгласно настоящия регламент да извършва редовни превози, включително специализирани редовни превози, и случайни превози с автобус, без дискриминация, основана на неговата националност или място на установяване, ако той:
a)има
разрешително да извършва в държавата на установяване автобусни превози под формата на редовни превози, включително и специализирани редовни превози или случайни превози с автобус, в съответствие с условията за достъп до пазара, предвидени в националното законодателство;
[…]
2.   На всеки превозвач, който извършва дейност за собствена сметка, посочен в член 1, се разрешава да извършва транспортните услуги по член 5, параграф 5 без дискриминация, основана на неговата националност или място на установяване, ако той:
a)
е получил разрешително в държавата членка на установяване да извършва превоз с автобус в съответствие с условията за достъп до пазара, предвидени в националното законодателство;
[…]“.
Член 5 от посочения регламент, озаглавен „Достъп до пазара“, гласи
„1.   Редовните превози трябва да са достъпни за всички при спазване на изискването за задължителна резервация, когато е уместно.
За тези превози се изисква разрешително в съответствие с разпоредбите на глава III.
За редовни превози от държава членка до трета държава и обратно се изисква разрешително в съответствие с двустранното споразумение между държавата членка и третата държава и когато е подходящо, държавата членка на транзитно преминаване, докато не бъде сключено съответното споразумение между Общността и съответната трета държава.
Редовният характер на превоза не се засяга от адаптирането на условията за експлоатация на линиите.
Организирането на паралелни или временни превози, които обслужват същите клиенти, които се обслужват от съществуващите редовни превози, необслужването на определени спирки и обслужването на допълнителни спирки в рамките на съществуващите редовни превози се ръководят от същите правила като приложимите към съществуващите редовни превози.
2.   Специализираните редовни превози включват по-специално:
а)
превоз на работници между дома и работното място;
б)
превоз на ученици и студенти от и до учебната институция.
Фактът, че специализираният превоз може да се променя в зависимост от нуждите на потребителите, не се отразява върху определянето му като редовен превоз.
За специализираните редовни превози не се изисква разрешително в съответствие с глава III, когато са обхванати от договор, сключен между организатора и превозвача.
[…]
5.   Транспортните операции за собствена сметка са освободени от прилагането на разрешителен режим, но подлежат на режим на издаване на сертификати.
Сертификатите се издават от компетентните органи на държавата членка, в която е регистрирано превозното средство, и важат за цялото пътуване, включително за транзита.
[…]“.
Румънското законодателство
Член 3 от Ordonanța Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (Правителствено постановление № 27/2011 относно автомобилните превози) в редакцията, която е в сила към момента на настъпване на обстоятелствата по главното производство (наричано по-нататък „Постановление № 27/2001“), предвижда, че „превозите за собствена сметка на пътници са операции, които се извършват с нетърговска или с нестопанска цел от физически или юридически лица при условията, предвидени в член 2, точка 5 от Регламент № 1073/2009“.
Член 4, част I, параграф 2 от това постановление гласи във връзка с класифицирането на автомобилните превози:
„(2)   класифициране според търговския характер на дейността:
a)
автомобилен превоз срещу заплащане;
b)
автомобилен превоз за собствена сметка“.
Член 52 от приложението към Ordin Ministrului Transporturilor nr. 980/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind aplicarea prevederilor referitoare la organizarea şi efectuarea transporturilor rutiere şi a activităţilor conexe acestora stabilite prin Ordonanţa Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (Наредба на Министъра на транспорта № 980/2011 за одобряване на Методологичните правила за прилагането на разпоредбите за организиране и извършване на автомобилните превози и на свързаните с тях дейности, предвидени в Правителствено постановление № 27/2011 относно автомобилните превози) в редакцията, която е в сила към момента на възникване на обстоятелствата в главното производство, предвижда, че редовните превози, специализираните редовни превози и случайните превози се извършват срещу заплащане.
Член 54, параграфи 1 и 2 от приложението към това постановление гласи:
„(1)   Междуградският автомобилен превоз на пътници срещу заплащане по редовните линии може да се извършва от оператор на автомобилни превози единствено ако последният има валиден лиценз за експлоатация на съответния маршрут, така както той е предвиден в транспортната схема.
(2)   Лицензът за експлоатация на линията е валиден само ако е придружен от пътното разписание за цялата продължителност на превоза и единствено ако отпътуването от началната точка на линията се извършва в деня и часа, предвидени в пътното разписание“.
Член 80 от това приложение гласи:
„(1)   Автомобилният превоз на хора за собствена сметка се извършва от предприятия за автомобилни превози за собствена сметка единствено с автобуси, в които през цялото време на превоза е налице заверен препис от удостоверението за превоз за собствена сметка, както и превозният документ.
(2)   По смисъла на параграф 1 превозен документ означава списък, съдържащ името на превозваните лица, подписан и подпечатан от законния представител на предприятието“.
Член 81, буква a) от посоченото приложение гласи:
„Освен превозния документ при автомобилния превоз на хора за собствена сметка в автобуса трябва да са налични следните документи:
a)
валидна служебна карта на шофьора, от която да е видно, че той е служител на предприятието за автомобилни превози за собствена сметка“.
Член 8, параграф 1 от Ordonanţa Guvernului nr. 37/2007 privind stabilirea cadrului de aplicare a regulilor privind perioadele de conducere, pauzele şi perioadele de odihnă ale conducătorilor auto şi utilizarea aparatelor de înregistrare a activităţii acestora (Правителствено постановление № 37/2007 за определяне на рамка за прилагането на правилата относно времето за управление, прекъсването и времето за почивка на водачите на моторни превозни средства и за ползване на контролните уреди за регистриране на данните за тяхното движение) в редакцията, която е била в сила към момента на настъпване на обстоятелствата в главното производство (наричано по-нататък „Правителствено постановление № 37/2007“), гласи:
„1)   Следните деяния съставляват много тежки нарушения на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета и на Регламент (ЕИО) № 3821/85, както и съответно на Европейската [спогодба за работата на екипажите на превозните средства, извършващи международни автомобилни превози (AETR)], и за тях се налагат административни наказания в случаите, когато не съставляват престъпления по наказателното право:
1.
превишаване от два или повече часа на дневното време за управление или на максималното дневно време за управление;
[…]
6.
несъблюдаването на минималната дневна почивка, когато тя е намалена с два или повече часа“.
Член 9 от Правителствено постановление № 37/2007 гласи:
„1.   За нарушенията, посочени в член 8, се налагат следните санкции:
[…]
c)
глоба от 4000 до 8000 RON [румънски леи], която се налага на водача на автомобила в случаите по параграф 1, точки 15, 16, 18—20, 22—26, 28—30, 36 и 38, и на предприятието/оператора на автомобилния превоз в случаите по параграф 1, точки 1—11, 31 и 32“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Casa Noastră е предприятие с предмет на дейност производство и търговия с PVC дограма, чиято производствена база е в Пиелещи (Румъния), или на около 13 km от Крайова (Румъния).
Предприятието осигурява превоз на своите работници до местоработата и обратно с три автобуса с по 44 места и два микробуса с по 20 места, като тези превозни средства са собственост на предприятието. За целта то е наело на постоянен договор петима шофьори.
Работниците на Casa Noastră работят на три смени, поради което превозите се извършват трикратно с отиване и връщане всеки работен ден. Един от маршрутите, по които се извършва такъв превоз, е от Пиелещи (където се намира производствената база) до Бранец и обратно, като разстоянието между тези две селища е 21 km.
На 26 ноември 2014 г. на едно от превозните средства на Casa Noastră, управлявано от шофьор на това предприятие по посочения маршрут, е извършена проверка от инспектор на ISCTR. При проверката е било поискано шофьорът да представи данните от тахографа в управлявания от него автобус, от които е установено неспазване на времето за почивка и за управление. За това на Casa Noastră е наложена глоба за административно нарушение на основание член 8, параграф 1, точки 1 и 6 от Правителствено постановление № 37/2007 за превишаване на дневното време за управление, и по-конкретно на максималното време за управление, както и за неспазване на минималното време за дневна почивка.
Casa Noastră оспорва това наказание, като поддържа по-конкретно, че при тази проверка то е извършвало автомобилен превоз на хора, попадащ в категорията „специализирани редовни превози“ на работници между дома и местоработата им, по маршрут, който не надвишава 50 km, и че вследствие на това намира приложение предвидената в член 3, буква a) от Регламент № 561/2006 дерогация.
ISCTR поддържа, че Casa Noastră извършва автомобилен превоз на хора за собствена сметка, като се има предвид, че този превоз не е извършван със стопанска и с търговска цел, докато автомобилният превоз на хора в рамките на специализираните редовни превози е срещу заплащане и предполага спазването на други условия, предвидени в националното законодателство. Вследствие на това според тази инспекция посоченият превоз не попада в приложното поле на предвидената в член 3, буква a) от Регламент № 561/2006 дерогация.
Запитващата юрисдикция счита, че следва да се разгледа правната възможност за стопанските субекти да организират превоза на своите работници до тяхната месторабота и обратно, както и въпросът в каква степен за времето на превоза работникът е пътник, който ползва специализиран редовен превоз, и то с оглед на обстоятелството, че Casa Noastră не получава никакво заплащане за съответната превозна услуга.
При тези условия Judecătoria Balş — Judeţul Olt (Районен съд на Балш, окръг Олт, Румъния) решава да спре производство и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
До каква степен изразът „[превози,] независимо от организатора им“, използван в член 2, точка 3 от Регламент № 1073/2009, може да се тълкува в смисъл, че редовен превоз може да бъде организиран от икономически оператор за целите на превоза на собствените му работници до местоработата им и обратно?
2)
До каква степен изразът „редовни линии, когато маршрутът на въпросната линия не надвишава 50 километра“, употребен в член 3, буква а) от Регламент № 561/2006, може да се тълкува в смисъл, че се прилага по отношение на работници при тяхното пътуване до местоработата им и обратно?“.
По преюдициалните въпроси
С тези два въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали превозът до местоработата и обратно на работници, организиран от работодателя на последните, като маршрутът на съответната линия не надвишава 50 km, попада в приложното поле на предвидената в член 3, буква a) от Регламент № 561/2006 дерогация, съгласно която този регламент не се прилага към този вид превоз.
В това отношение е важно да се припомни, че съгласно съображение 17 и член 1 от Регламент № 561/2006 последният има за цел хармонизиране на условията за конкуренция между видовете сухопътен транспорт, особено в автомобилния сектор, и подобряване на условията на труд на заетите в този сектор, както и безопасността по пътищата, като тези цели намират израз именно в задължението по принцип превозните средства, извършващи автомобилен превоз, да бъдат оборудвани с одобрен тахограф, позволяващ да се контролира спазването на изискванията относно времето за управление и за почивка на водачите (вж. по-конкретно решения от 3 октомври 2013 г., Lundberg,
C‑317/12
,
EU:C:2013:631
, т.
и цитираната съдебна практика, както и от 19 октомври 2016 г., EL-EM-2001,
C‑501/14
,
EU:C:2016:777
, т.
).
Съгласно член 3, буква а) от Регламент № 561/2006 той не се прилага към автомобилен превоз, извършван с превозни средства, използвани по редовни линии, когато маршрутът на линията не надвишава 50 km.
Съгласно член 4, буква н) от същия регламент „редовни пътнически линии“ означава национални и международни линии, така както те са определени в член 2, точка 1 от Регламент № 684/92.
Съдът уточнява в това отношение, че посоченият член 2, точка 1 предвижда две категории такива превози, като прави разлика между редовни превози и специализирани редовни превози. Първите са общодостъпни и осигуряват превоз на пътници на определени интервали по определени маршрути, като пътниците се вземат и свалят на предварително определени спирки. Вторите се извършват при същите условия, но единствено за определени категории пътници (решение от 30 април 1998 г., Clarke & Sons и Ferne,
C‑47/97
,
EU:C:1998:185
, т.
), а именно за превоз „от дома до местоработата на работниците“, за превоз „от дома до учебното заведение“ на ученици и студенти и за превоз „от дома до казармата“ на военнослужещи и техните семейства.
От това следва, че специализираните редовни превози съставляват специална категория редовни превози, като единствената разлика между тези две категории се състои в обстоятелството, че редовните специализирани превози се извършват за превоз на определени групи лица, като други пътници се изключват, докато редовните превози са достъпни без ограничения за всички пътници. От гледна точка обаче на преследваните от Регламент № 561/2006 цели, посочени в точка 28 от настоящото съдебно решение, качеството на превозваните лица не може да съставлява решаващ критерий за прилагането на този регламент.
С оглед на систематиката на Регламент № 684/92, както и на определението на понятието „специализирани редовни превози“ е видно, че намерението на законодателя на Европейския съюз е било да изключи от приложното поле на Регламент № 561/2006 както редовните превози, така и специализираните редовни превози, при условие че маршрутът на съответната линия не надвишава 50 km.
Тази констатация не се поставя под съмнение от обстоятелството, че Регламент № 684/92 е заменен с Регламент № 1073/2009, който прави разлика между „редовни превози“ и „специализирани редовни превози“. Всъщност дефинициите на тези понятия по същество не са изменени, като специализираните редовни превози продължават да бъдат определяни като особена категория редовни превози.
Освен това превозът на работници между дома и работното място е изрично уреден в член 5, параграф 2, буква а) от Регламент № 1073/2009 като една от формите на специализираните редовни превози. Вследствие на това съждението, което е в основата на тълкуването на Регламент № 684/92, се прилага mutatis mutandis по отношение на Регламент № 1073/2009.
От това следва, че приложното поле на предвидената в член 3, буква а) от Регламент № 561/2006 дерогация не е изменено с Регламент № 1073/2009, като тази дерогация се прилага както по отношение на редовните, така и по отношение на специализираните редовни превози когато маршрутът на въпросната линия не надвишава 50 km.
На второ място, следва да се посочи, че Регламент № 1073/2009 съдържа в член 2, точка 5, подобно на член 2, точка 4 от Регламент № 684/1992, определение за „транспортни операции за собствена сметка“, съгласно което става въпрос за операции, които се извършват с нетърговска или с нестопанска цел от физическо или юридическо лице. От друга страна, посоченото определение предвижда, че превозните средства трябва да бъдат собственост на това лице, да бъдат закупени на изплащане или да са предмет на дългосрочен договор за лизинг и че те трябва да се управляват от член на персонала на това физическо или юридическо лице или от самото физическо лице, или от служители, назначени или предоставени на разположение на предприятието съгласно договорно задължение.
В случая се установява, че от една страна, разглежданият в главното производство превоз очевидно отговаря на условията, които се изискват, за да бъде квалифициран като „специализиран редовен превоз“.
Посоченият превоз се извършва трикратно през всеки работен ден с отиване и връщане, което съответства на три дневни работни места на Casa Noastră. Като се има предвид, че видно от данните, с които разполага Съдът, превозът от дома до местоработата и обратно на работниците на това предприятие се извършва между селищата Пиелещи и Бранец, съответният маршрут е „определен“, по смисъла на член 2, точка 2 от Регламент № 1073/2009, като работниците се качват и слизат на предварително определени места за спиране. Освен това разглежданият в главното производство превоз е предназначен само за точно определена категория пътници, в случая работниците от посоченото предприятие, като се изключват други пътници.
От друга страна, разглежданият в главното производство превоз отговаря и на изискванията, установени в член 2, точка 5 от Регламент № 1073/2009, за „транспортните операции за собствена сметка“.
Всъщност съгласно същите данни съответните превози не се извършват за работниците на Casa Noastră нито за търговски, нито за стопански цели. Запитващата юрисдикция уточнява, от друга страна, че за извършвания превоз не се получава заплащане. Освен това основната дейност на това дружество не е превоз на хора, а производството и търговията с PVC дограма, като превозът на работници за него е само спомагателна дейност. И накрая, Casa Noastră е собственик на използваните превозни средства, които освен това се управляват от работници на това предприятие.
Както беше установено в точка 36 от настоящото съдебно решение, дерогацията, предвидена в член 3, буква a) от Регламент № 561/2006, се прилага към редовните превози, включително и към специализираните редовни превози. Вследствие на това, тази дерогация не се отнася a priori за превозите за собствена сметка.
Следва да се установи обаче, че категорията на редовните превози, която включва специализираните редовни превози, и категорията на превозите за собствена сметка не се изключват взаимно. Превозите за собствена сметка могат да бъдат под формата на специализирани редовни превози, като последните са определени в член 2, точка 4 от Регламент № 1073/2009 като превози, които не попадат в определението за редовни превози, включително за специализирани редовни превози, и чиято основна характеристика се състои в превоза на групи пътници, образувани по инициатива на клиента или на самия превозвач.
В това отношение следва да се посочи, че нищо в текста на регламенти № 561/2006 и № 1073/2009 не се противопоставя на това тълкуване. По принцип, както изтъква това Европейската комисия в писменото си становище, превозите могат да се класират в две категории, а именно, от една страна, превози, извършвани за трети лица, и от друга страна, превози за собствена сметка.
Първата от тези две категории може да взема различни форми, а именно: на редовни превози, на специализирани редовни превози и на случаен превоз.
Превозите за собствена сметка могат също така да вземат формата на специализирани редовни превози и на случайни превози, ако те отговарят на условията, предвидени в Регламент № 1073/2009. И обратно, от тях са изключени редовните превози, които по дефиниция са достъпни за всички пътници.
Това тълкуване се подкрепя от обстоятелството, че всъщност както Регламент № 684/92, така и Регламент № 1073/2009 включват в приложното си поле специализираните редовни превози, както беше посочено вече в точка 35 от настоящото съдебно решение, превоза между дома и местоработата на работниците. Освен това дефиницията, която се съдържа в член 2, точка 1.2 от Регламент № 684/92, уточнява, че този вид превози осигуряват превоза на определени категории пътници „независимо от организатора им“.
Всъщност такова тълкуване се подкрепя и от обстоятелството, че превозите за собствена сметка в Регламент № 1073/2009, който определя общите правила за достъп до международния пазар на автобусни превози, по принцип се уреждат от по-малко стриктни правила от правилата, които се прилагат по отношение на редовните превози, включително и по отношение на специализираните редовни превози. Последните всъщност могат да бъдат извършвани само с разрешение, докато превозите за собствена сметка се уреждат единствено от режим на издаване на удостоверения и са освободени от разрешения. Вследствие на това издаването на удостоверение в зависимост от условията за извършване на превоза не е необходимо, тъй като удостоверението за превозите за собствена сметка обхваща всички условия за извършване на превоза, без да бъде необходимо да се извършва специална идентификация по категория на съответните превози.
Вследствие на това единствената разлика, която съществува между специализиран редовен превоз, предназначен за трети лица, и същия превоз, извършван в рамките на превоз за собствена сметка, е свързана с качеството на организатора на превоза. Тази разлика обаче не може да оправдае изключването на специализирани редовни превози, извършвани в рамките на превоз за собствена сметка, от приложното поле на дерогацията, предвидена в член 3, буква а) от Регламент № 561/2006.
Това тълкуване не засяга и преследваните от Регламент № 561/2006 цели. Последният има за цел, както беше посочено в точка 28 от настоящото съдебно решение, хармонизирането на условията за конкуренция между видовете сухопътен транспорт, особено в автомобилния сектор, и подобряването на условията на труд на заетите в този сектор, както и безопасността по пътищата. Специализираните редовни превози обаче за собствена сметка не представляват нелоялна конкуренция в ущърб на други видове превози, предлагани за трети лица, щом като единствено работниците на предприятието могат да се ползват от тях. От друга страна, когато става дума за подобряване на условията на труд и на безопасност по пътищата, нищо не би оправдало въвеждането на разлика между водач, който извършва специализирани редовни превози за трети лица на разстояния, по-малки от 50 km, и водач, който извършва специализирани редовни превози в рамките на превози за собствена сметка на същото разстояние.
Видно от всички съображения, изложени по-горе, член 3, буква а) от Регламент № 561/2006, както и член 2, точка 3 от Регламент № 1073/2009 трябва да се тълкуват в смисъл, че организираните от работодателя превози на работници до местоработата и обратно, маршрутът на които не надвишава 50 km, попадат в приложното поле на дерогацията, предвидена в член 3, буква а) от Регламент № 561/2006, съгласно която този регламент не се прилага по отношение на този вид превози.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:

Член 3, буква а) от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета, както и член 2, точка 3 от Регламент (ЕО) № 1073/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно общите правила за достъп до международния пазар на автобусни превози и за изменение на Регламент (ЕО) № 561/2006 трябва да се тълкуват в смисъл, че организираните от работодателя превози на работници до местоработата и обратно, маршрутът на които не надвишава 50 km, попадат в приложното поле на дерогацията, предвидена в член 3, буква а) от Регламент № 561/2006, съгласно която посоченият регламент не се прилага по отношение на този вид превози.

Подписи
(
)	Език на производството: румънски.