CELEX: 62015TJ0292
Szerződésen kívüli felelősség
Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések
Közbeszerzési eljárás
Elfogadhatóság
Eljárással való visszaélés
Összeférhetetlenség
Gondossági kötelezettség
Esély elvesztése

I.

A jogvita előzményei
A felperes, a Vakakis kai Synergates – Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton egy elsősorban a fejlődő országok műszaki segítségnyújtása területén működő társaság.
E társaság részt vett „Az albániai élelmiszer‑biztonsági rendszer megerősítése” (EuropeAid/129820/C/SER/AL) elnevezésű, szolgáltatásnyújtási szerződésre vonatkozó és az Európai Unió Albániában található küldöttsége (a továbbiakban: az Unió küldöttsége) által az Európai Bizottság nevében szervezett közbeszerzési eljárásban. Az ajánlatkérő szerv az Albániában található küldöttségén keresztül eljáró, a Bizottság által képviselt Európai Unió volt (a továbbiakban: ajánlatkérő szerv).
Az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló, 2002. június 25‑i 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet (
HL 2002. L 248., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 74. o.; helyesbítés:
HL 2007. L 99., 18. o.
; a továbbiakban: költségvetési rendelet) által szabályozott ezen ajánlati felhívás azon uniós fellépésbe illeszkedik, amelyet az ezen állam élelmiszer‑biztonsági rendszere szervezeti, jogi és igazgatási keretének a fejlesztéséhez való hozzájárulásra szánnak, és amely 2007‑ben lehetővé tette egy szolgáltatásnyújtásra irányuló első közbeszerzési szerződés A. társaság részére azzal a céllal történő odaítélését, hogy az említett államban felállítsanak egy nemzeti élelmiszer‑hatóságot.
2010. március 17‑én egy arról szóló előzetes tájékoztatót tettek közzé, hogy ugyanazon év júliusában közbeszerzési eljárást indítanak egy szolgáltatásnyújtásra irányuló, az albániai élelmiszer‑biztonsági rendszer megerősítésére vonatkozó közbeszerzési szerződés odaítélése céljából.
2010 júniusában az Unió küldöttségének projektvezetője felkérte P.‑t, az A. társaság egyik szakértőjét, hogy e közbeszerzési eljárás előkészítése céljából közöljön vele bizonyos információkat, különösen a feladatmeghatározásokat (a továbbiakban: feladatmeghatározások). P. átadta a kért információkat.
A szolgáltatásnyújtásra irányuló EuropeAid/129820/C/SER/AL szerződésre vonatkozó, közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény 2010. július 16‑i közzétételét és a részvételi jelentkezések vizsgálatát követően először nyolc részvételre jelentkezőt választottak ki, köztük az A. társaságot, illetve a felperest a tagjukként számon tartó konzorciumokat.
Az ajánlattételi felhívások 2010. szeptember 15‑i megküldését követően a felperes 2010 októberében jelezte az ajánlatkérő szervnek, hogy az A. társaságot bízták meg a korábbi projekttel, és hogy – annak a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvételétől függetlenül – ezen oknál fogva információkkal rendelkezik, és előnnyel bír a rövid listán szereplő, többi részvételre jelentkezővel szemben.
Az Unió küldöttsége a 2010. október 22‑i ajánlati felhívásra vonatkozó magyarázatban azt válaszolta a felperesnek, hogy teljesülnek a tisztességes versenyre vonatkozó feltételek, és hogy a feladatmeghatározásokat a célból dolgozták ki, hogy az ajánlat elkészítéséhez valamennyi ajánlattevő a lehető legtöbb információval rendelkezzen.
Az ajánlatkérő szervhez hat kiválasztott részvételre jelentkező nyújtott be ajánlatot, köztük az A. társaságot, illetve a felperest a tagjukként számon tartó konzorciumok.
2010 novemberében a felperes és két másik részvételre jelentkező jelezte az Unió küldöttségének, hogy úgy tűnik, hogy az A. társaság szakértője, P. a feladatmeghatározásokat tartalmazó Word‑dokumentum szerzője, és hogy ez az Unió külső fellépéseivel kapcsolatos szerződéses eljárásokra vonatkozó gyakorlati útmutató (a továbbiakban: PRAG) értelmében összeférhetetlenséghez vezet.
2010. november 12‑én az értékelőbizottság elnöke egy tájékoztatáskérést címzett az A. társasághoz, amelyre ez utóbbi november 15‑én válaszolt. Rámutatott először is arra, hogy P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásához való hozzájárulása az e szöveg 1.4. és 1.5. szakaszára vonatkozó általános információkra korlátozódott; másodszor, hogy a P. által szolgáltatott információk valamennyi részvételre jelentkező számára hozzáférhetőek voltak, és hogy a helyzet nem vezetett tisztességtelen versenyhez; harmadszor pedig, hogy P.‑t csak azt követően nevezték ki a projekt vezetőjévé, hogy az ajánlattételre engedélyezett részvételre jelentkezők rövid listáját közétették.
2010. november 19‑én és 23‑án a felperes megismételte az Unió küldöttségének szóló, azzal a körülménnyel kapcsolatos figyelmeztetését, hogy P. a feladatmeghatározásokat tartalmazó Word‑dokumentum szerzője, és hogy e helyzet összeférhetetlenséghez vezet.
2011. január 27‑én az Unió küldöttsége tájékoztatta az elutasított ajánlattevőket arról, hogy a szerződést annak a konzorciumnak ítélték oda, amelynek az A. társaság a tagja, és magyarázatokat szolgáltatott az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat illetően.
2011. február 7‑én a felperes az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokkal kapcsolatban új vizsgálatot kért az Unió küldöttségétől. 2011. február 15‑én az Unió küldöttsége azt válaszolta, hogy nem áll fenn összeférhetetlenség, és hogy az eljárás nem vezetett tisztességtelen versenyhez.
2011. május 3‑án a felperes az európai ombudsmanhoz fordult, aki megállapította, hogy – mivel engedélyezte, hogy a sikeres ajánlattevőnek egy szakértője részt vegyen a feladatmeghatározások kidolgozásában, ami legalábbis látszólagos összeférhetetlenséghez vezetett – a Bizottság hivatali visszásságot követett el.
II.

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2015. június 3‑án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
Mivel módosult a Törvényszék összetétele, az ügyet új előadó bírónak osztották ki.
Mivel módosult a Törvényszék tanácsainak összetétele, az előadó bírót a harmadik tanácsba osztották be, következésképpen a jelen ügyet e tanács elé utalták.
A Törvényszék harmadik tanácsának javaslatára a Törvényszék az eljárási szabályzatának 28. cikke alapján úgy határozott, hogy kibővített tanács elé utalja az ügyet.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (kibővített harmadik tanács) úgy határozott, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát.
A Törvényszék az eljárási szabályzata 89. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében írásbeli kérdéseket intézett a Bizottsághoz. A Bizottság a megadott határidőn belül válaszolt ezekre.
Az eredetileg 2016. december 9‑ére kitűzött tárgyalást a felperes kérésére 2017. január 10‑ére halasztották.
A felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által szóban feltett kérdésekre adott válaszait a 2017. január 10‑i tárgyaláson meghallgatták.
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
állapítsa meg, hogy a Bizottság az EUMSZ 340. cikk alapján köteles megtéríteni a jogellenes magatartásával okozott valamennyi kárt, amely magában foglalja a teljes közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatban felmerült költségeket és kiadásokat, a közbeszerzési eljárás jogszerűségének a vitatásához kapcsolódó költséget, az elmaradt hasznot és az esély elvesztését, a teljes közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatban felmerült költségek és kiadások címén megítélt összeg után állapítson meg kompenzációs kamatokat, és a fizetendő teljes összeg után ítéljen meg az ítélet időpontjától a végleges kifizetés időpontjáig számított 8%‑os késedelmi kamatot;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant vagy legalábbis mint megalapozatlant;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
III.

A jogkérdésről
A.

Az elfogadhatóságról
1.

A kereset elfogadhatóságáról
A Bizottság – anélkül, hogy formálisan elfogadhatatlansági kifogást terjesztene elő – azzal érvel, hogy a kereset elfogadhatatlan, mivel a felperes olyan kártérítést követel, amely – ha annak helyt adnak – olyan helyzetbe hozza őt, amelyben akkor lenne, ha a szóban forgó közbeszerzési szerződést neki nyújtották volna. Ugyanis a kereset valójában egy jogerőssé vált egyedi határozat visszavonására irányul, és azzal a következménnyel jár – ha a keresetnek helyt adnak –, hogy megszünteti a szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak odaítélő, jogerőssé vált határozat joghatásait. Így a kártérítési kereset a szerződés odaítéléséről szóló határozat megkérdőjelezésére irányul, mivel a felperes által hivatkozott jogsértés az említett határozathoz kapcsolódik. Ezenkívül a kereset elfogadhatatlan, mivel a kért kártérítés összege és azon haszon összege közötti összehasonlításból, amelyhez a felperes jutott volna, ha a szerződést elnyerte volna, kitűnik, hogy ezen összegek egyformák.
A felperes vitatja a Bizottság érvelését, és azt állítja, hogy a kereset elfogadható. Ezzel kapcsolatban először is megjegyzi, hogy a Bizottság nem bizonyította a kereset elfogadhatatlanságát, holott azt köteles megtenni. Másodszor rámutat, hogy a kereset nem a szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak odaítélő határozat megsemmisítésére irányul, hanem annak megállapítására, hogy e határozat neki kárt okozott. Harmadszor a felperes hangsúlyozza, hogy az Unió szerződésen kívüli felelősségét és számára kártérítést megállapító ítéletnek semmiféle következménye sincs az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorcium tekintetében, mivel az ilyen ítélet nem kérdőjelezné meg a közbeszerzési szerződés odaítélését, és
de facto
nem semmisítené meg az odaítélésről szóló határozatot. Negyedszer azzal érvel, hogy bármely személynek, aki úgy véli, hogy kárt szenvedett el, lehetősége kell hogy legyen felelősség megállapítása iránti keresetet benyújtania, és hogy a jelen ügyben a kereset elfogadható a tények súlyossága és a hivatali visszásságra vonatkozó bizonyítékok miatt. Ötödször a felperes megjegyzi, hogy a kért kártérítés nem pontosan felel meg annak az összegnek, amelyhez juthatott volna, ha a közbeszerzési szerződést neki ítélték volna oda, hanem az a viselt költségeknek és azon becsült összegnek felel meg, amelyet részben keresett volna, ha a szerződést elnyerte volna.
Mivel a kártérítési kereset elfogadhatatlansága eljárásgátló ok, és azt a Törvényszéknek hivatalból kell vizsgálnia (lásd ebben az értelmében: 2002. október 17‑iAstipesca kontra Bizottság ítélet,
T‑180/00
,
EU:T:2002:249
,
139.
pont), nem megalapozott a felperes azon állítása, miszerint a Bizottság a jelen ügyben nem tett eleget azon kötelezettségének, hogy bizonyítsa a kereset elfogadhatatlanságát.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 268. cikk és az EUMSZ 340. cikk második bekezdése szerinti kártérítési keresetet a jogorvoslati rendszerben sajátos szerepet betöltő, önálló kereseti formaként vezették be (1986. február 26‑iKrohn kontra Bizottság ítélet,
175/84
,
EU:C:1986:85
,
26.
pont). Ezért a kártérítési kereset más jogorvoslatokhoz képest fennálló önállóságának az elvétől való bármely eltérés kivételes jellegű, és azt szigorúan kell értelmezni (lásd: 2015. október 7‑iAccorinti és társai kontra EKB ítélet,
T‑79/13
,
EU:T:2015:756
,
62.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Azonban, jóllehet valamely fél anélkül nyújthat be felelősség megállapítása iránti keresetet, hogy kérnie kellene a neki kárt okozó jogellenes aktus megsemmisítését, ezen az úton azonban nem kerülheti meg az ugyanezen jogellenesség megállapítása és az ugyanezen anyagi követelések iránti kérelem elfogadhatatlanságát (1966. december 15‑iSchreckenberg kontra Bizottság ítélet,
59/65
,
EU:C:1966:60
). Következésképpen a kártérítés iránti kérelem elfogadhatóságának értékelése céljából meg kell vizsgálni, hogy e fél az ilyen kérelemmel ugyanazt az eredményt kívánja‑e elérni, mint amellyel számára a megsemmisítés iránti kereset sikeressége járt volna, amelyet azonban nem terjesztett elő határidőn belül a neki sérelmet okozó aktussal szemben (2016. szeptember 29‑iInvestigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT kontra Bizottság végzés,
C‑102/14 P
, nem tették közzé,
EU:C:2016:737
,
80.
pont).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a kártérítési kereset önállóságával és a Szerződés által felállított jogorvoslati rendszer hatékonyságával ellentétes lenne annak megállapítása, hogy valamely kártérítési kereset csupán azon oknál fogva elfogadhatatlan, hogy a megsemmisítés iránti keresetéhez hasonló eredményre vezethet. Csak abban az esetben tekinthető valamely kártérítési kereset eljárással való visszaélésnek, ha e kártérítési kereset valójában egy, a felperesnek címzett egyedi és jogerőssé vált határozat visszavonására irányulna, és így a megsemmisítési keresettel azonos tárgya és joghatása lenne (lásd: 2014. január 13‑iInvestigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT kontra Bizottság végzés,
T‑134/12
, nem tették közzé,
EU:T:2014:31
,
60.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Így a döntő tényező, amelytől e kérelem elfogadhatósága függ, az a kérdés, hogy a kártérítési kereset a megsemmisítési keresettel azonos eredményre irányul‑e, és nem az, hogy a kártérítési keresettel követelt összeg és az az összeg, amelyet a felperes ilyen aktus hiányában kaphatott volna, pontosan megegyezik‑e. Egyébiránt a Bíróság e tekintetben csupán a kártérítés iránti kérelem és a megsemmisítés iránti kereset közötti szoros kapcsolatot követel meg az említett kérelem elfogadhatatlanságának megállapításához (lásd: 2016. szeptember 29‑iInvestigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT kontra Bizottság végzés,
C‑102/14 P
, nem tették közzé,
EU:C:2016:737
,
80.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E megállapítások fényében kell értékelni a kereset elfogadhatóságát.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy – mivel a felperes nem nyújtott be azon határozat megsemmisítése iránti keresetet, amelyben ajánlatát elutasították és a közbeszerzési szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak ítélték oda – ezen aktus jogerőssé vált tekintetében.
Márpedig meg kell állapítani, hogy figyelembe véve az uniós közbeszerzésekre vonatkozó jogvitáknak a sajátosságát, a jelen kártérítési keresetnek nem ugyanaz a tárgya, sem pedig a jog‑ és gazdasági hatásai, mint egy, a fenti 34. pontban említett határozat megsemmisítésére irányuló keresetnek, és hogy következésképpen az nem járhat azzal a következménnyel, hogy megszünteti az említett határozat hatásait.
Ugyanis egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy míg a megsemmisítés iránti kereset arra irányul, hogy szankcionálja valamely jogilag kötelező erejű aktus jogellenességét, a kártérítési kereset tárgya a valamely uniós intézménynek vagy szervnek betudható aktusból vagy jogellenes magatartásból eredő sérelem orvoslása iránti kérelem (lásd ebben az értelemben: 2015. október 7‑iAccorinti és társai kontra EKB ítélet,
T‑79/13
,
EU:T:2015:756
,
61.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Márpedig a jelen ügyben a felperes megsemmisítés iránti keresetének a tárgya csak az ajánlatát elutasító és a szerződést egy másik ajánlattevőnek odaítélő határozat lenne, és – amennyiben a Törvényszék annak helyt ad – az csak az említett határozat megsemmisítését eredményezheti. Ezzel szemben kártérítési keresetével a felperes nem e határozat megsemmisítését, hanem az annak elfogadásából állítólagosan keletkezett kárának a megtérítését kívánja elérni. A felperes a jelen kártérítési keresettel tehát nem a megsemmisítés iránti keresettel elérni kívánt eredményhez hasonló vagy akár azzal azonos eredményt céloz meg.
Másrészt, amint a Bizottság a tárgyaláson elismerte, a megsemmisítés iránti keresetnek és a kártérítési keresetnek nem ugyanazok a joghatásai. A megsemmisítés iránti kereset keretében valamely aktus jogellenessége megállapításának, következésképpen az említett aktust megsemmisítő ítélet rendelkező részének
ex tunc
hatálya van, míg a Törvényszék azon megállapításának, hogy valamely aktus az Unió felelősségének a megállapítását igazoló jogsértésnek minősül,
ex nunc
hatálya van, és főszabály szerint nem törli visszaható hatállyal az említett aktus jogalapját (2011. december 16‑iEnviro Tech Europe és Enviro Tech International kontra Bizottság ítélet,
T‑291/04
,
EU:T:2011:760
,
89.
pont).
Különösen hangsúlyozni kell, hogy az uniós közbeszerzésekre vonatkozó jogviták keretében azok a körülmények, amelyeket az EUMSZ 264. és EUMSZ 266. cikk alapján a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása céljából figyelembe kell venni, nem csupán a megsemmisített rendelkezéshez és az említett ítélet hatályához, hanem más olyan körülményekhez is kapcsolódnak, mint a szerződés aláírásának az időpontja, a szerződés esetleges teljesítése vagy a költségvetési rendelet 103. cikkének a végrehajtása. Ugyanis nem zárható ki, hogy a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatot megsemmisítő ítéletet követően az intézménynek meg kell szüntetnie a szóban forgó szerződést, és új közbeszerzési eljárást kell lebonyolítania (lásd: 2013. január 29‑iCosepuri kontra EÉBH ítélet,
T‑339/10 és T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
26.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezzel szemben az Unió felelősségét megállapító ítélet szükségszerűen a felperes részére történő kártérítés‑fizetéssel jár, ha ez utóbbi ilyen, és nem természetbeni kártérítést kért (lásd ebben az értelemben: 2006. május 10‑iGalileo International Technology és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑279/03
,
EU:T:2006:121
,
63.
pont; 2011. november 8‑iIdromacchine és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑88/09
,
EU:T:2011:641
,
–
83.
pont).
Abban az esetben, ha a jelen keresetnek helyt adnak, a felperes a kérelmének megfelelően kártérítést kap, azonban a Törvényszék ítéletének semmiképpen nem lehet az a következménye, hogy jogilag megkérdőjelezi a szóban forgó közbeszerzési eljárást és az említett szerződésnek az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak történő odaítélését. Így a felperes nem lenne ahhoz hasonló jogi helyzetben, mint amelybe az ajánlatát elutasító és a szerződést egy másik ajánlattevőnek odaítélő határozatot megsemmisítő ítéletből következően kerülne.
Ebből következik, hogy a Bizottság érvelésével ellentétben a jelen keresetnek nem ugyanaz a tárgya, sem pedig a hatása, mint egy, a felperes ajánlatát elutasító és a szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak odaítélő határozat megsemmisítése iránti keresetnek. E következtetést nem kérdőjelezhetik meg a Bizottság érvei.
Először is nincs döntő jelentősége annak a körülménynek, hogy a felperes a jelen kereset alátámasztására az ajánlatát elutasító és a szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak odaítélő határozat jogellenességére hivatkozik, figyelembe véve a jogorvoslatok önállóságának elvét, és azt a tényt, hogy e körülmény önmagában nem bizonyíthatja a kártérítés iránti kérelem és a megsemmisítés iránti kereset közötti szoros kapcsolat fennállását. Ugyanis a döntő kérdés az, hogy a kártérítési keresettel a felperes ugyanazt az eredményt kívánja‑e elérni, mint amellyel számára a megsemmisítés iránti kereset sikeressége járt volna (lásd ebben az értelemben: 2010. október 4‑iIvanov kontra Bizottság végzés,
C‑532/09 P
, nem tették közzé,
EU:C:2010:577
,
24.
pont). Márpedig, amint a fenti 36–40. pontban megállapításra került, a jelen kártérítési keresetnek nem ugyanaz a tárgya, sem pedig a hatásai, mint a felperest a tagjaként számon tartó konzorcium ajánlatát elutasító és a szerződést azon konzorciumnak odaítélő határozat megsemmisítése iránti keresetnek, amelynek az A. társaság a tagja.
Másodszor azon érvvel kapcsolatban, miszerint a felperes azáltal, hogy azon nyereséggel azonos mértékű, kamatokkal növelt kártérítést követel, amelyhez állítólag a szerződés elnyerésével jutott volna, a jelen keresettel az ajánlatát elutasító és a szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak odaítélő határozat hatásait próbálja érvényteleníteni, elegendő megállapítani, hogy ezen érvet el kell utasítani, mivel a fenti 36–40. pontból kitűnik, hogy a jelen kártérítési keresetnek nem ugyanaz a tárgya, sem pedig a hatásai, mint a felperest a tagjaként számon tartó konzorcium ajánlatát elutasító és a szerződést azon konzorciumnak odaítélő határozat megsemmisítése iránti keresetnek, amelynek az A. társaság a tagja.
Ebből következik, hogy a kereset elfogadható.
2.

A jogsértések és a felperes által hivatkozott érvek elfogadhatóságáról
Először is a Bizottság azzal érvel, hogy mivel a felperes semmiféle érvet nem hozott fel a bizalomvédelem elvének az ajánlatkérő szerv általi megsértésére alapított jogalap alátámasztására, e jogalap az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontja alapján elfogadhatatlan.
Válaszában a felperes pontosítja, hogy sérült a bizalomvédelem elve, mivel az Unió küldöttségét tájékoztatta az összeférhetetlenségről, és mivel jogszerűen várhatta el, hogy az megfelelő intézkedéseket tesz ezen információ vizsgálata és a megfelelő válaszlépés érdekében. Márpedig azáltal, hogy ezen információ ellenére a szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak ítélte oda, az Unió küldöttsége nem tett eleget a felperes elvárásainak.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió Bírósága alapokmánya – az említett alapokmány 53. cikkének első bekezdésével és a Törvényszék 1991. május 2‑i eljárási szabályzata 44. cikke 1. §‑ának c) pontjával összefüggésben értelmezett – 21. cikkének első bekezdése értelmében minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. Ennek kellően világosnak és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes részére védekezésének előkészítését, és hogy a Törvényszék adott esetben további erre vonatkozó információ nélkül gyakorolhassa bírósági felülvizsgálati jogkörét. A jogbiztonság és a megfelelő igazságszolgáltatás biztosítása érdekében a kereset elfogadhatóságához szükséges, hogy maga a keresetlevél tartalmazza az alapjául szolgáló alapvető jogi és ténybeli elemeket, legalább összefoglaló jelleggel, de összefüggő és érthető módon (2014. szeptember 18‑iHolcim [Románia] kontra Bizottság ítélet,
T‑317/12
,
EU:T:2014:782
,
55.
pont).
A jelen ügyben a keresetlevél 19. és 42. pontjából kitűnik, hogy a kártérítési kereset alátámasztására a felperes különösen az egyenlő bánásmód elvének, a megfelelő ügyintézés elvének és a bizalomvédelem elvének a megsértéséből adódó jogellenességre hivatkozik. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a keresetlevél olvasatából világosan kitűnik, hogy az e jogellenesség alátámasztására hivatkozott valamennyi érv a fent említett elvek – köztük a bizalomvédelem elvének – a közbeszerzési eljárás során történő megsértésére vonatkozik.
Ebből következik, hogy a Bizottság érvét el kell utasítani, és hogy a felperesnek a bizalomvédelem elvének a megsértésére alapított állításai elfogadhatóak.
Másodszor a Bizottság azzal érvel, hogy a felperes az alapvető jogainak és különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. cikkének a megsértésére első alkalommal a válasz szakaszában hivatkozik, és megállapítja, hogy a felperes a válasz szakaszában nem állíthatja, hogy „a hivatali visszásság az alapvető jogok megsértését rejti”. A Bizottság továbbá azt állítja, hogy az alapvető jogok megsértésére alapított e jogalap nem tartja tiszteletben az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontjában előírtakat.
Az eljárási szabályzat 84. cikkének (1) bekezdése alapján az eljárás további részében semmilyen új jogalapot nem lehet felhozni, kivéve, ha az olyan jogi és ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel. Ráadásul a keresetlevélben korábban közvetlenül vagy hallgatólagosan már kifejtett jogalap kiterjesztésének minősülő és ahhoz szorosan kapcsolódó jogalapot elfogadhatónak kell nyilvánítani. Egyébiránt nem lehet új jogalapnak tekinteni azokat az érveket, amelyek lényege szoros kapcsolatban áll a keresetlevélben bemutatott valamely jogalappal, és így ezek bemutatása megengedhető a válaszban vagy a tárgyalás során (lásd: 2012. szeptember 12‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet,
T‑394/06
, nem tették közzé,
EU:T:2012:417
,
48.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a keresetlevél 39., 42., 43. 46. és 48. pontjából kitűnik, hogy a felperes a jelen kártérítési kereset alátámasztására a megfelelő vagy helyes ügyintézés elvének a megsértésére hivatkozik.
Ezt követően az ellenkérelem 42. pontjából kitűnik, hogy a Bizottság hangsúlyozta, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a megfelelő ügyintézés elve önmagában nem ruház jogokat magánszemélyekre, kivéve ha olyan meghatározott jogokat nevesít, amelyekre a felperes nem hivatkozik a jelen ügyben.
Végül a felperes a válasz 15. és 16. pontjában a Bizottság ezen állítására azzal érvelve válaszolt, hogy a megfelelő ügyintézés elve az összeférhetetlenséggel kapcsolatos megfelelő fellépés hiánya, valamint a panaszát követő teljes és átlátható információk hiánya miatt sérült, noha joga van ahhoz, hogy ügyét a Bizottság a Charta 41. cikkének (1) bekezdése alapján tisztességes módon intézze.
Ezen elemekből kitűnik, hogy a felperes a válaszában csupán a Bizottság érveire, és különösen azon érvére válaszolt, miszerint a felperes nem hivatkozott a megfelelő ügyintézés elvéből eredő meghatározott jogainak megsértésre. A Bizottság ezért nem állíthatja megalapozottan azt, hogy a felperes az első alkalommal a válasz szakaszában hivatkozott az alapvető jogainak a megsértésére.
A Charta 41. cikkének a megsértésével kapcsolatban mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az e rendelkezésben szereplő megfelelő ügyintézéshez való jog az uniós jog egyik alapelvét fejezi ki (2014. május 8‑iN. ítélet,
C‑604/12
,
EU:C:2014:302
,
49.
pont; 2014. június 19‑iCommune de Millau és SEMEA kontra Bizottság ítélet,
C‑531/12 P
,
EU:C:2014:2008
,
97.
pont). Ezt követően a Chartára vonatkozó magyarázatok (
HL 2007. C 303., 17. o.
) szerint a 41. cikk az Unió jogállami létén alapszik, melynek jellemzői olyan ítélkezési gyakorlatból fejlődtek ki, amely nevezetesen a megfelelő ügyintézést általános jogi alapelvként vezette be. Végül a keresetlevél 43. pontjából kitűnik, hogy a felperes többek között azzal érvel, hogy a Bizottságnak gondossággal kell eljárnia, és hogy az ilyen kötelezettség a megfelelő ügyintézés általános elvéből adódik. Márpedig meg kell állapítani, hogy ezáltal a felperes lényegében a Charta 41. cikkében elismert meghatározott jogra hivatkozik. Ugyanis a felperes állításai e szöveg 41. cikkének (1) bekezdésében elismert joghoz kapcsolódnak, amely rendelkezés szerint „mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit az Unió intézményei, szervei és hivatalai részrehajlás nélkül, tisztességes módon és észszerű határidőn belül intézzék”, mivel az ítélkezési gyakorlat szerint a gondossági kötelezettség a megfelelő ügyintézés szerves részét képezi, mivel általános jelleggel alkalmazandó az uniós adminisztráció által a nyilvánossággal fennálló kapcsolatai során tanúsított tevékenységre, és mivel megköveteli, hogy az uniós igazgatás gondosan és körültekintően járjon el (lásd ebben az értelemben: 2008. december 16‑iMasdar [UK] kontra Bizottság ítélet,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
92.
és
93.
pont).
Ebből következik, hogy egyrészt a Charta 41. cikkének a válaszban való említése legalábbis szoros kapcsolatban áll a megfelelő ügyintézés elvének a megsértésére alapított érvekkel, másrészt pedig, hogy a felperes az említett elv szerves részét képező gondossági kötelezettségre hivatkozva már a keresetlevélben a Charta 41. cikkének a megsértésére hivatkozik. Ennélfogva a Bizottság érvelésével ellentétben a Charta 41. cikkére alapított érvek nem új érvek, következésképpen pedig elfogadhatóak.
A Bizottság azon érvét illetően, miszerint e jogalap elfogadhatatlan, mivel a felperes nem jelölte meg a hivatkozott jogsértést és az e jogsértést alátámasztó érveket, meg kell jegyezni, hogy a megfelelő ügyintézés elvének és a Charta 41. cikkének a megsértése címén hivatkozott jogellenesség megfelel a fenti 46. pontban említett azon feltételeknek, amelyek a jelen ügy keretében
mutatis mutandis
alkalmazandóak. Ugyanis a felperes által a megfelelő ügyintézés elvének a megsértése címén előadott érveket úgy kell tekinteni, mint amelyeket ezen elvnek és a Charta 41. cikke megsértésének az alátámasztására adott elő.
Harmadszor a Bizottság azzal érvel, hogy a felperes első alkalommal a válaszban hozza fel a 89/665/EGK és a 92/13/EGK tanácsi irányelvnek a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó jogorvoslati eljárások hatékonyságának javítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2007. december 11‑i 2007/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2007. L. 335., 31
. o.) megsértésére alapított jogalapot, és hogy e jogalap következésképpen elfogadhatatlan.
E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy a felperes a válasz 36. pontjában világosan előadja, hogy a „2007/66 irányelv nem alkalmazandó a Bizottság ajánlati felhívásaira”. Így a Bizottság érvelésével ellentétben a felperes az állításainak alátámasztására anélkül említi a 2007/66 irányelvet, hogy annak megsértésére hivatkozna.
Következésképpen a Bizottság ezen érvét el kell utasítani.
B.

Az ügy érdeméről
1.

Az Unió szerződésen kívüli felelőssége megállapításának feltételeiről
Az EUMSZ 340. cikk második bekezdése értelmében szerződésen kívüli felelősség esetén az Unió a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően megtéríti az intézményei vagy alkalmazottai által feladataik teljesítése során okozott károkat.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az Uniónak a szervei jogellenes magatartásáért fennálló, a fent említett rendelkezés értelmében vett szerződésen kívüli felelősségének megállapításához három feltétel együttes teljesülése szükséges, nevezetesen az intézménnyel szemben kifogásolt magatartás jogellenessége, a kár tényleges jellege, valamint a felrótt magatartás és a hivatkozott kár közötti okozati összefüggés (2000. július 4‑iBergaderm és Goupil kontra Bizottság ítélet,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
–
42.
pont; 2008. szeptember 9‑iFIAMM és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet,
C‑120/06 P és C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
,
106.
és
–
166.
pont; 2014. október 16‑iEvropaïki Dynamiki kontra Bizottság ítélet,
T‑297/12
, nem tették közzé,
EU:T:2014:888
,
28.
pont).
Az intézmény magatartásának jogellenességére vonatkozó feltétel teljesüléséhez az szükséges, hogy megállapítható legyen valamely, a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértése (2000. július 4‑iBergaderm és Goupil kontra Bizottság ítélet,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
42.
és
43.
pont; 2008. szeptember 9‑iFIAMM és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet,
C‑120/06 P és C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
,
173.
pont).
Ekképpen csak valamely intézmény kellően súlyos sérelmet okozó jogellenes magatartása alapozhatja meg az Unió felelősségét. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jog kellően súlyos megsértésének megállapítását lehetővé tévő döntő tényező az, hogy az intézmény a mérlegelési jogkörének korlátait nyilvánvalóan és súlyosan túllépte‑e (2000. július 4‑iBergaderm és Goupil kontra Bizottság ítélet,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
43.
pont). Különösen, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a Bíróság által az Unió szerződésen kívüli felelősségének a területén kialakított rendszer többek között figyelembe veszi a megoldandó helyzetek összetettségét, a jogszabályszövegek alkalmazásának vagy értelmezésének nehézségeit, és különösképpen azt a mérlegelési mozgásteret, amellyel a kérdéses jogi aktus megalkotója rendelkezik (2000. július 4‑iBergaderm és Goupil kontra Bizottság ítélet,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
,
40.
pont; 2002. december 10‑iBizottság kontra Camar és Tico ítélet,
C‑312/00 P
,
EU:C:2002:736
,
52.
pont; 2003. július 10‑iBizottság kontra Fresh Marine ítélet,
C‑472/00 P
,
EU:C:2003:399
,
24.
pont).
A kár ténylegességére vonatkozó feltételt illetően emlékeztetni kell arra, hogy az Unió felelőssége csak akkor állapítható meg, ha a felperes valóban „valós és tényleges” kárt szenvedett el. E tekintetben a felperes feladata az uniós bíróság számára döntő bizonyítékokat szolgáltatni mind az ilyen kár fennállásának, mind annak mértékének a bizonyítása céljából (lásd: 2009. július 16‑iSELEX Sistemi Integrati kontra Bizottság ítélet,
C‑481/07 P
, nem tették közzé,
EU:C:2009:461
,
36.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2011. november 8‑iIdromacchine és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑88/09
,
EU:T:2011:641
,
25.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ami az okozati összefüggés fennállására vonatkozó feltételt illeti, az akkor teljesül, ha az érintett intézmény által elkövetett jogellenesség és a hivatkozott kár között közvetlen okozati összefüggés áll fenn, amit a felperesnek kell bizonyítania. Az Unió csak olyan károkért tehető felelőssé, amelyek az érintett intézmény jogellenes magatartásából kellőképpen közvetlen módon következnek (lásd ebben az értelemben: 2007. július 5‑iYedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret kontra Tanács és Bizottság végzés,
C‑255/06 P
, nem tették közzé,
EU:C:2007:414
,
61.
pont).
Amennyiben az Unió szerződésen kívüli felelőssége megállapításának három feltétele közül valamelyik nem teljesül, a kártérítési keresetet anélkül kell elutasítani, hogy vizsgálni kellene a másik két feltétel teljesülését (1994. szeptember 15‑iKYDEP kontra Tanács és Bizottság ítélet,
C‑146/91
,
EU:C:1994:329
,
81.
pont; 2014. október 16‑iEvropaïki Dynamiki kontra Bizottság ítélet,
T‑297/12
, nem tették közzé,
EU:T:2014:888
,
33.
pont).
Meg kell vizsgálni, hogy e feltételek teljesülnek‑e a jelen ügyben.
a)

A jogellenességről
A felperes lényegében két különböző jogellenességre hivatkozik, vagyis egyrészt a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának az elégtelenségére és az összeférhetetlenség A. társaság javára való fennállására, másrészt pedig azon késedelemre, amellyel a közbeszerzési szerződés odaítéléséről és a szerződés aláírásáról szóló határozatról őt tájékoztatták.
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy a felperes a jelen kereset alátámasztására, és azon jogellenesség fennállásának a bizonyítására, amely lehetővé teszi az Unió felelősségének jelen ügyben történő megállapítását, az európai ombudsman 2014. január 27‑i határozatára hivatkozik, amelyben az megállapította, hogy – mivel engedélyezte, hogy a sikeres ajánlattevőnek egy szakértője részt vegyen a feladatmeghatározások kidolgozásában, ami legalábbis látszólagos összeférhetetlenséghez vezetett – a Bizottság hivatali visszásságot követett el. E tekintetben a Bizottsághoz hasonlóan emlékeztetni kell arra, hogy mint olyanok, az ombudsman megállapításai nem kötik az uniós bíróságot, és csak a megfelelő ügyintézés elve érintett intézmény általi megsértése valószínűsítő körülményének minősülnek. Az ombudsman előtti eljárás ugyanis, amelynek során az ombudsman nem rendelkezik kötelező erejű határozatok meghozatalára vonatkozó hatáskörrel, olyan, az uniós polgárok rendelkezésére álló, peren kívüli út, amely alternatívát jelent az uniós bíróság előtt indított keresethez képest, különleges szempontoknak felel meg, és célja nem szükségszerűen azonos a bírósági eljárás céljával. Következésképpen az ombudsman általi „hivatali visszásságnak” való minősítés önmagában nem jelenti azt, hogy az érintett intézmény magatartása az ítélkezési gyakorlat értelmében véve valamely jogszabály kellően súlyos megsértésének minősül (2007. október 25‑iKomninou és társai kontra Bizottság ítélet,
C‑167/06 P
, nem tették közzé,
EU:C:2007:633
,
44.
pont).
E megfontolásokból következik, hogy egyrészt a Törvényszék feladata saját értékelése alapján megállapítani azt, hogy a jelen ügyben a hivatkozott jogellenességek a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértésének minősülnek‑e, másrészt pedig, hogy e célból az ombudsman határozata – a Bizottság állításával ellentétben – releváns, azonban azt kizárólag a megfelelő ügyintézés elvének Bizottság általi megsértésének esetleges valószínűsítő körülményeként lehet figyelembe venni.
1)

A közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának elégtelenségére és az összeférhetetlenség A. társaság javára való fennállására alapított állítólagos jogellenességről
A hivatkozott első jogellenességgel kapcsolatban a felperes az egyenlő bánásmód, a megfelelő ügyintézés és a bizalomvédelem költségvetési rendeletben és a PRAG‑ban is szereplő elvének a megsértésére alapított két érvcsoportot ad elő. Egyrészt a felperes azt állítja, hogy a gondossági kötelezettséggel és a megfelelő ügyintézés elvével ellentétesek a következők: a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának és az összeférhetetlenségre vonatkozó állítások vizsgálatának különösen amiatti elégtelensége, hogy elmaradt a P. és az A. társaság azon nyilatkozatait követő vizsgálat, hogy esetükben nem áll fenn összeférhetetlenség, az összeférhetetlenségre vonatkozó vizsgálat elégtelensége, az A. társaság számára azáltal nyújtott előny értékelésének a hiánya, hogy P. részt vett a feladatmeghatározások kidolgozásában, az értékelőbizottság pártatlanságának a hiánya és a vizsgálat tárgyában szolgáltatott információk pontatlansága.
Másrészt a felperes rámutat, hogy ha az összeférhetetlenségre vonatkozó vizsgálat elégtelensége sérti a megfelelő ügyintézés elvét, az a gondossági kötelezettség megsértésével is jár, amely a költségvetési rendelet 89. cikkének a tiszteletben tartására kötelez. Ezenkívül alkalmazni kellett volna a költségvetési rendelet 94. cikkét az A. társaság és P. arra vonatkozó nyilatkozatait követően, hogy esetükben nem állt fenn összeférhetetlenség. Végül P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele a felperes szerint olyan összeférhetetlenségnek minősül, amely megsértette az ajánlattevők közötti egyenlőséget, és amelyet a Bizottság nem akadályozott meg a vizsgálat elégtelensége miatt.
A Bizottság emlékeztet arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint összeférhetetlenség kockázata esetén az ajánlattevőt ki kell zárni az eljárásból, és hogy a kockázatot konkrét helyzetben kell értékelni. Ezenkívül a PRAG‑ból kitűnik, hogy ki kell zárni azt a részvételre jelentkezőt, aki valamely ajánlati felhívás tervének az előkészítésében részt vett, hacsak nem bizonyítják, hogy ez nem minősül tisztességtelen versenynek.
A Bizottság azzal érvel, hogy az a körülmény, hogy P. az A. társaság szakértője volt a korábbi szerződés során, nem minősül annak a közbeszerzési eljárásból való kizárását igazoló összeférhetetlenségnek, mivel az összeférhetetlenség fennállását és adott esetben annak a következményeit konkrét helyzetben kell értékelni. Ezenkívül a feladatmeghatározásokat a tisztességes verseny biztosítása céljából dolgozták ki. Ezért, feltéve hogy korábbi nyertes ajánlattevőként az A. társaság előnyben részesült, a többi részvételre jelentkező szintén hozzájuthatott ugyanazon műszaki ismeretekhez.
Bár a Bizottság elismeri, hogy az ajánlatkérő szerv gondatlansága látszólagos összeférhetetlenségre adhatott alapot, azzal érvel, hogy a körülményekre tekintettel nem állt fenn összeférhetetlenség. Ezenkívül úgy véli, hogy az ajánlatkérő szerv eleget tett arra vonatkozó kötelezettségének, hogy alapos vizsgálatot végezzen az esetleges összeférhetetlenséget illetően.
A fenti 63. és 64. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat szerint meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a felperes bizonyította‑e a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértését.
i)

A magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabályok fennállásáról
Annak megállapításának a szükségességével kapcsolatban, hogy az intézmény megsértett‑e egy, a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabályt, a felperes azzal érvel, hogy a Bizottság számos, a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogi szabályt megsértett, vagyis megsértette a bizalomvédelemnek, az egyenlő bánásmódnak és a megfelelő ügyintézésnek a költségvetési rendelet és a PRAG 2.3.6. pontjában is szereplő elvét, valamint a gondossági kötelezettséget, amely arra kötelezi, hogy ügyeljen a költségvetési rendelet 89. pontjának a tiszteletben tartására, az említett rendelet 94. cikkét és a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezetnek (OECD) az összeférhetetlenségek közszolgálatban történő kezelésére vonatkozó iránymutatásait.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a bizalomvédelem elve olyan jogi szabály, amely a magánszemélyek számára jogokat keletkeztet (lásd: 2001. december 6‑iEmesa Sugar kontra Tanács ítélet,
T‑43/98
,
EU:T:2001:279
,
64.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az egyenlő bánásmód elvét illetően, amely áthatja a költségvetési rendelet 89. és 94. cikkét, valamint a PRAG 2.3.6. pontját, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az önmagában jogokat keletkeztet a magánszemélyek számára (1979. október 4‑iIreks‑Arkady kontra EGK ítélet,
238/78
,
EU:C:1979:226
,
11.
pont). Következésképpen a költségvetési rendelet 89. cikkének (1) bekezdését, miszerint minden, a költségvetés által egészében vagy részben finanszírozott közbeszerzési szerződés megfelel az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének, és az említett rendelet 94. cikkét, amely értelmében az említett szerződés nem ítélhető oda azon részvételre jelentkezőknek vagy ajánlattevőknek, akik a közbeszerzési eljárás során összeférhetetlen helyzetben vannak, vagy hamis nyilatkozatot tettek, szintén a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogi szabályoknak kell minősíteni, mivel azok célja az egyenlő bánásmód elve tiszteletben tartásának a közbeszerzési eljárások során való biztosítása.
Ami a megfelelő ügyintézés elvét illeti, az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a gondossági kötelezettség, amely ezen elv szerves részét képezi, általános jelleggel alkalmazandó az uniós adminisztráció által a nyilvánossággal fennálló kapcsolatai során tanúsított tevékenységre (2008. december 16‑iMasdar [UK] kontra Bizottság ítélet,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
92.
pont; 2008. szeptember 9‑iMyTravel kontra Bizottság ítélet,
T‑212/03
,
EU:T:2008:315
,
50.
pont; 2015. december 16‑iChart kontra EKSZ ítélet,
T‑138/14
,
EU:T:2015:981
,
113.
pont), és megköveteli, hogy a hatáskörrel rendelkező intézmény az adott ügy valamennyi releváns elemét gondosan és pártatlanul vizsgálja meg (lásd: 2015. december 16‑iChart kontra EKSZ ítélet,
T‑138/14
,
EU:T:2015:981
,
113.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezenkívül az ítélkezési gyakorlat elismerte, hogy jogellenes magatartás miatt beállhat az uniós adminisztráció szerződésen kívüli felelőssége, amennyiben nem a megkövetelt gondossággal jár el, és ezáltal kárt okoz (lásd: 2008. december 16‑iMasdar [UK] kontra Bizottság ítélet,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
91.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Különösen az olyan szabálytalanság megállapítása, amelyet a szokásosan elővigyázatos és gondos közigazgatási szerv hasonló körülmények között nem követett volna el, lehetővé teszi annak megállapítását, hogy az intézmény magatartása olyan jogellenességnek minősül, ami az EUMSZ 340. cikk alapján az Unió felelősségét vonja maga után (2001. július 12‑iComafrica és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság,
T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 és T‑225/99
,
EU:T:2001:184
,
134.
pont).
A jelen ügyben a felperes azzal érvel, hogy a közbeszerzési eljárás elégtelen felülvizsgálatára vonatkozó jogellenesség a megfelelő ügyintézés elve tiszteletben tartásának az elmulasztásából adódik. E tekintetben – különösen a keresetlevél 28. és 43. pontjában, valamint a válasz 15. pontjában – azt állítja, hogy e jogellenesség a gondossági kötelezettség megsértésének a következménye. Így a felperes szerint a Bizottság feladata, hogy kellően alapos és tisztességes vizsgálatot végezzen annak megállapítása céljából, hogy P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele a közbeszerzési eljárás keretében előnyt nyújtott‑e az A. társaságnak.
Márpedig ennek során a felperes nem csupán a Bizottságot a célból általánosan terhelő kötelezettségre hivatkozik, hogy ez utóbbi eleget tegyen a jogi unió tiszteletben tartását biztosító szabályoknak. Épp ellenkezőleg, a felperes a gondossági kötelezettségre hivatkozik, mivel e kötelezettség betartásának célja a magánszemélyek védelme és azoknak jogok biztosítása, annak garantálásán keresztül, hogy a Bizottság komolyan és alaposan megvizsgálja egyrészt a P. feladatmeghatározások kidolgozásában való közreműködéséhez, másrészt pedig a közbeszerzési szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak történő odaítéléséhez kapcsolódó körülményeket.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a megfelelő ügyintézés elve és a Charta 41. cikke, amint azokra a felperes hivatkozik, e rendelkezés értelmében véve meghatározott jogok kifejeződésének minősülnek, vagyis azon jog, hogy ügyét részrehajlás nélkül és tisztességes módon intézzék, következésképpen pedig a hatáskörrel rendelkező intézmény azon kötelezettsége kifejeződésének, hogy gondosan és részrehajlás nélkül vizsgálja meg az adott ügy összes releváns körülményét. Ezért a megfelelő ügyintézés elvét és a Charta 41. cikkét a jelen ügyben olyan jogi szabályoknak kell minősíteni, amelyek jogokat keletkeztetnek magánszemélyek számára.
Végül, mivel az OECD‑nek az összeférhetetlenségek közszolgálatban történő kezelésére vonatkozó iránymutatásai nem kötik az uniós intézményeket (2014. június 11‑iCommunicaid Group kontra Bizottság ítélet,
T‑4/13
, nem tették közzé,
EU:T:2014:437
,
82.
pont), azokat nem lehet olyan jogi szabályoknak minősíteni, amelyek magánszemélyek számára jogokat keletkeztetnek.
ii)

A kellően súlyos jogsértések fennállásáról
A kellően súlyos jogsértések fennállásával kapcsolatban a felperes két érvcsoportot ad elő, amelyek egyrészt a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának és az összeférhetetlenségre vonatkozó állítások vizsgálatának olyan elégtelenségére vonatkoznak, amely továbbá megakadályozta az ajánlatkérő szervet abban, hogy tiszteletben tartsa a költségvetési rendeletet és az egyenlő bánásmód elvét, másrészt pedig arra a körülményre, hogy az A. társaság összeférhetetlen helyzetben volt, annak bizonyítása céljából, hogy a Bizottság az egyenlő bánásmód, a megfelelő ügyintézés és a bizalomvédelem elvének, valamint a költségvetési rendelet 89. és 94. cikkének a kellően súlyos megsértését követte el.
A bizalomvédelem elve kellően súlyos megsértésének a fennállására alapított állításokat mindjárt az elején el kell utasítani.
Ugyanis az ítélkezési gyakorlat szerint a bizalomvédelem elvére történő hivatkozás lehetősége minden olyan gazdasági szereplőt megillet, akiben valamely intézmény megalapozott várakozásokat keltett (lásd: 1995. július 13‑iO’Dwyer és társai kontra Tanács ítélet,
T‑466/93, T‑469/93, T‑473/93, T‑474/93 és T‑477/93
,
EU:T:1995:136
,
48.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig a közbeszerzési szerződés odaítélése az ajánlatok ajánlatkérő szerv általi összehasonlító értékelését követően történik, és egyetlen ajánlattevő sem jogosult arra, hogy a szerződést automatikusan neki ítéljék oda.
Ezenkívül a felperes egyáltalán nem állította azt, hogy a jelen ügyben az ajánlatkérő szerv bizonyos várakozásokat keltett a közbeszerzési eljárás kimenetelét vagy az összeférhetetlenségre vonatkozó állítások vizsgálatát illetően.
Ezért a felperes nem hivatkozhat a bizalomvédelem elvének a megsértésére, és ezt az állítást, mint megalapozatlant, el kell utasítani. Ellenben meg kell állapítani, hogy más érveivel a felperes bizonyította‑e a jelen ügyben az uniós jog kellően súlyos megsértésének a fennállását.
Először is a felperes azt állítja, hogy a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának és az összeférhetetlenségre vonatkozó állítások vizsgálatának elégtelensége az uniós jog, és különösen a gondossági kötelezettség, mint a megfelelő ügyintézés elvének és a Charta 41. cikkének az alkotóeleme, kellően súlyos megsértésének minősül. Hozzáteszi, hogy a gondossági kötelezettség e megsértése a költségvetési rendelet 89. és 94. cikkének és az egyenlő bánásmód elvének a megsértéséhez vezetett. Ezen állítás alátámasztására a felperes azzal érvel, hogy a vizsgálat az értékelőbizottság összetétele miatt nem lehetett pártatlan, hogy az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat követően végzett vizsgálat tárgyában szolgáltatott információk pontatlanok, hogy a közbeszerzési eljárást nem felügyelték kielégítően, és hogy az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat követően végzett vizsgálat elégtelen volt.
E tekintetben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy ajánlatkérő szerv a közbeszerzési eljárás minden szakaszában köteles ügyelni az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód elvének, és következésképpen valamennyi ajánlattevő esélyegyenlőségének a tiszteletben tartására (lásd: 2007. július 12‑iEvropaïki Dynamiki kontra Bizottság ítélet,
T‑250/05
, nem tették közzé,
EU:T:2007:225
,
45.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód elve, amelynek célja a közbeszerzési eljárásban részt vevő vállalkozások közötti egészséges és hatékony verseny kialakulásának elősegítése, megköveteli, hogy valamennyi ajánlattevő azonos esélyekkel rendelkezzen ajánlata összeállításakor, és ebből következően azt a követelményt is magában foglalja, hogy valamennyi versenytárs tekintetében ugyanazon feltételek vonatkozzanak az ajánlatokra (lásd: 2009. szeptember 9‑iBrink’s Security Luxembourg kontra Bizottság ítélet,
T‑437/05
,
EU:T:2009:318
,
114.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezenkívül az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy az ajánlattevőknek egyenlő helyzetben kell lenniük mind az ajánlatuk kidolgozása, mind pedig annak az ajánlatkérő általi elbírálása időpontjában (2014. június 11.Communicaid Group kontra Bizottság ítélet,
T‑4/13
, nem tették közzé,
EU:T:2014:437
,
580.
pont).
Márpedig, ha valamely személy, bár maga is ajánlattevő a szóban forgó közbeszerzésben, akár önkéntelenül is a számára kedvező irányba befolyásolhatja annak feltételeit, olyan helyzetbe kerülhet, amely összeférhetetlenséghez vezethet. Az ilyen helyzet az ajánlattevők közötti verseny torzulásával járhat (2005. március 3‑iFabricom ítélet,
C‑21/03 és C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
30.
pont; 2014. június 11‑iCommunicaid Group kontra Bizottság ítélet,
T‑4/13
, nem tették közzé,
EU:T:2014:437
,
53.
pont), és e helyzetet az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód sérelme jellemzi.
Különösen az ítélkezési gyakorlat és a PRAG 2.3.6. pontja szerint összeférhetetlenség kockázata áll fenn, ha a közbeszerzési eljárás keretében előkészítő munkálatokkal megbízott személy részt vesz ugyanebben az eljárásban, mivel ebben az esetben olyan helyzetbe kerülhet, amely összeférhetetlenséghez vezethet (2005. március 3‑iFabricom ítélet,
C‑21/03 és C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
–
30.
pont).
Azonban, bár a költségvetési rendelet 94. cikke értelmében e szerződés nem ítélhető oda azon részvételre jelentkezőknek vagy ajánlattevőknek, akik a közbeszerzési eljárás során összeférhetetlen helyzetben vannak, e rendelkezés kizárólag akkor teszi lehetővé az ajánlattevőnek a közbeszerzési eljárásból való kizárását, ha az abban említett összeférhetetlenség nem hipotetikus, hanem valós. E célból az ajánlatnak és az ajánlattevő helyzetének a konkrét értékelését követően az összeférhetetlenség kockázatának ténylegesen megállapíthatónak kell lennie (lásd ebben az értelemben: 2005. március 3‑iFabricom ítélet,
C‑21/03 és C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
–
36.
pont; 2009. május 19‑iAssitur ítélet,
C‑538/07
,
EU:C:2009:317
,
–
30.
pont; 2007. április 18‑iDeloitte Business Advisory kontra Bizottság ítélet,
T‑195/05
,
EU:T:2007:107
,
67.
pont).
Így az ajánlatkérő szerv feladata, hogy értékelje és megvizsgálja azon gyakorlat előfordulása valós kockázatának a fennállását, amely veszélyeztetheti az átláthatóságot, és torzíthatja az ajánlattevők közötti versenyt, és hogy lehetővé tegye azon ajánlattevő számára, akit az eljárásból való kizárás fenyeget, annak bizonyítását, hogy esetében nem áll fenn az ilyen összeférhetetlenség valós kockázata (lásd ebben az értelemben: 2005. március 3‑iFabricom ítélet,
C‑21/03 és C‑34/03
,
EU:C:2005:127
,
–
35.
pont; 2009. május 19‑iAssitur ítélet,
C‑538/07
,
EU:C:2009:317
,
30.
pont; 2009. december 23‑iSerrantoni és Consorzio stabile edili ítélet,
C‑376/08
,
EU:C:2009:808
,
39.
pont).
Mindazonáltal az ajánlatkérő szervet terhelő azon abszolút kötelezettség hiánya ellenére, hogy szisztematikusan kizárja az összeférhetetlen helyzetben lévő ajánlattevőket, egy ilyen helyzetben lévő ajánlattevő kizárása elengedhetetlen, ha nem áll fenn megfelelőbb eszköz az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód és az átláthatóság elve bármely megsértésének az elkerülésére (lásd: 2013. március 20‑iNexans France kontra Entreprise commune Fusion for Energy ítélet,
T‑415/10
,
EU:T:2013:141
,
116.
és
117.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben, mivel az ajánlatkérő szervnek a gazdasági szereplőket egyenlő és hátrányos megkülönböztetéstől mentes bánásmódban kell részesítenie, és átlátható módon kell eljárnia, e szervnek aktív szerep jut ezen elvek tiszteletben tartásában és alkalmazásában. Különösen, az ajánlatkérő szerv minden esetben köteles ellenőrizni az esetleges összeférhetetlenségek fennállását, és meghozni a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy meg lehessen előzni és fel lehessen tárni az összeférhetetlenségeket, valamint hogy orvosolni lehessen azokat (lásd ebben az értelemben: 2015. március 12‑ieVigilo ítélet,
C‑538/13
,
EU:C:2015:166
,
42.
és
43.
pont).
A fentiek összességéből következik, hogy az ajánlatkérő szerv feladata, hogy egyrészt a közbeszerzési eljárás minden szakaszában ügyeljen az egyenlő bánásmód elvének a tiszteletben tartására, másrészt pedig hogy esetről esetre és konkrét értékelést követően megállapítsa, hogy valamely személy vagy részvételre jelentkező a szerződés odaítéléséről szóló, arra vonatkozó határozatot megelőzően, hogy a közbeszerzési eljárásból kizárják‑e, vagy sem, összeférhetetlen helyzetben van‑e.
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy az olyan szabálytalanság megállapítása, amelyet a szokásosan elővigyázatos és gondos közigazgatási szerv hasonló körülmények között nem követett volna el, lehetővé teszi annak megállapítását, hogy az intézmény magatartása olyan jogellenességnek minősül, ami az EUMSZ 340. cikk alapján az Unió felelősségét vonja maga után (2001. július 12‑iComafrica és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság,
T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 és T‑225/99
,
EU:T:2001:184
,
134.
pont).
Így a gondossági kötelezettség megköveteli, hogy az intézmények gondosan és körültekintően járjanak el (lásd ebben az értelemben: 2008. december 16‑iMasdar [UK] kontra Bizottság ítélet,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
92.
és
93.
pont), és az adott ügy valamennyi releváns eleme gondos és pártatlan vizsgálatának követelményét vonja maga után (lásd ebben az értelemben: 1991. november 21‑iTechnische Universität München ítélet,
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
,
14.
pont; 2008. november 6‑iHollandia kontra Bizottság ítélet,
C‑405/07 P
,
EU:C:2008:613
,
56.
pont; 2011. szeptember 9‑iDow AgroSciences és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑475/07
,
EU:T:2011:445
,
154.
pont).
Különösen, a közbeszerzések területén az összeférhetetlenség kockázatával szembesülő ajánlatkérő szervnek a szóban forgó közbeszerzési eljárás kimeneteléről szóló határozatát a megkövetelt gondossággal és valamennyi releváns információ alapján kell megfogalmaznia és meghoznia. Az ilyen kötelezettség különösen a megfelelő ügyintézés és az egyenlő bánásmód elvéből következik, mivel az ajánlatkérő szerv a közbeszerzési eljárás minden szakaszában köteles ügyelni az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód elvének, és következésképpen valamennyi ajánlattevő esélyegyenlőségének a tiszteletben tartására (2005. március 17‑iAFCon Management Consultants és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
75.
pont).
Végül emlékeztetni kell arra, hogy amikor az adminisztrációt vizsgálat lefolytatására hívják fel, annak a lehető legnagyobb körültekintéssel kell lefolytatnia a vizsgálatot, hogy eloszlassa a fennálló kételyeket, és tisztázza a helyzetet (lásd ebben az értelemben: 1986. november 11‑iIrish Grain Board ítélet,
254/85
,
EU:C:1986:422
,
16.
pont).
Ezen elemek összességének a fényében kell értékelni a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának az elégtelenségére és az összeférhetetlenség A. társaság javára való fennállására alapított jogellenességet.
Először is, mint megalapozatlant, el kell utasítani több, a felperes által a gondossági kötelezettség megsértésének a bizonyítására előadott körülményt.
Így azon állítást, miszerint a vizsgálat nem volt pártatlan azon értékelőbizottság összetétele miatt, amely az összeférhetetlenség fennállásának értékelése és ajánlásainak az ajánlatkérő szerv számára történő kidolgozása céljából végzett vizsgálatot, azzal az indokkal kell elutasítani, hogy egyrészt az a körülmény, hogy az értékelőbizottság lényegében a Bizottság tisztviselőiből állt, önmagában nem bizonyítja a vizsgálat pártatlanságának a hiányát, másrészt pedig a felperes semmiféle bizonyítékot nem szolgáltat, amely bizonyíthatná, hogy e körülmény a gondossági kötelezettség megsértésének minősül.
Azon állítást illetően, miszerint az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat követően végzett vizsgálattal kapcsolatban szolgáltatott információk pontatlanok voltak, és a megfelelő ügyintézés elvét megsértve nem tették lehetővé a felperes számára annak megértését, hogy miként bizonyították az összeférhetetlenség hiányát, hangsúlyozni kell, hogy az iratokból kitűnik, hogy az Unió küldöttsége a felperes, valamint valamennyi részvételre jelentkező és ajánlattevő számára szolgáltatott információkat e vizsgálat lefolytatására és eredményére vonatkozóan.
Így a felperes 2010. október 15‑i tájékoztatáskérésére az Unió küldöttsége 2010. október 22‑én azt válaszolta, hogy a feladatmeghatározásokat az ajánlatkérő szerv dolgozta ki a célból, hogy ajánlata elkészítéséhez valamennyi ajánlattevő a lehető legtöbb információval rendelkezzen, és hogy teljesültek a tisztességes verseny feltételei. Hasonlóképpen, a felperest az ajánlatának az elutasításáról tájékoztató 2011. január 27‑i levélből kitűnik, hogy az értékelőbizottság végzett vizsgálatot az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat illetően. Ezzel kapcsolatban e levél említi a vizsgálatot, és konkrétabban a dokumentumok vizsgálatát, a levélváltásokat és a kommunikációt, előadja azokat az okokat, amelyek miatt P. tűnt a feladatmeghatározásokat tartalmazó Word‑dokumentum szerzőjének.
Ezen információk összességét figyelembe véve a felperes minden kétséget kizáróan megérthette, hogy az értékelőbizottság és az Unió küldöttsége milyen elemek alapján zárta ki mind az összeférhetetlenség kockázatát, mind annak fennállását. Ezért, és függetlenül azon kérdéstől, hogy ezen elemek elegendőek‑e az összeférhetetlenségre vonatkozó állítások elutasításához, nem róható fel a Bizottságnak, hogy olyan pontatlan információkat szolgáltatott, amelyek nem tették lehetővé a felperes számára annak megértését, hogy hogyan bizonyították az összeférhetetlenség hiányát, és hogy nem tett eleget a gondossági kötelezettségének.
Másodszor ugyanakkor meg kell állapítani, hogy a felperes által előadott többi körülmény összessége bizonyítja a gondossági kötelezettség közbeszerzési eljárás során történő kellően súlyos megsértését.
Az eljárás felülvizsgálatának amiatti hiányával kapcsolatban, hogy nem végeztek vizsgálatot az A. társaság, majd P. arra vonatkozó nyilatkozatait követően, hogy esetükben nem áll fenn összeférhetetlenség, meg kell jegyezni, hogy a költségvetési rendelet 94. cikkének b) pontja értelmében azokat a részvételre jelentkezőket vagy ajánlattevőket, akik a közbeszerzési eljárás során az ajánlatkérő szerv által a közbeszerzési eljárásban való részvétel feltételeként megkövetelt információk tekintetében hamis nyilatkozatot tettek, kizárják az említett közbeszerzési eljárásból.
A jelen ügyben, amint a felperes érvel, alig hihető, hogy az ajánlatkérő szerv nem tudott arról a körülményről, hogy P. az A. társaság szakértője volt a korábbi közbeszerzési eljárás keretében, és hogy őt az Unió küldöttségének projektvezetője kérte fel a feladatmeghatározások kidolgozására.
Ugyanis egyrészt az Unió küldöttségének projektvezetője pontosan az A. társaságnak az első szerződés keretében eljáró szakértőjeként kérte fel P.‑t a feladatmeghatározások kidolgozására. Másrészt a Bizottság soha nem állította, hogy az Unió küldöttsége nem tudta, hogy P.‑t felkérték a feladatmeghatározások kidolgozására.
Ezenkívül nem vitatott, hogy az A. társaság aláírta a részvételi jelentkezés formanyomtatványát, és tudta, hogy valamely részvételre jelentkező kizárható az eljárásból, ha olyan szakértőt javasol, aki részt vett a közbeszerzési eljárás előkészítésében, és hogy az A. társaság által küldött szakértőként P. úgy nyilatkozott, hogy vele szemben nem áll fenn összeférhetetlenség.
Márpedig, mivel az Unió küldöttsége nem hagyhatta figyelmen kívül, hogy P. részt vett a feladatmeghatározások kidolgozásában, az ajánlatkérő szerv feladata volt annak vizsgálata, hogy a költségvetési rendelet 94. cikke b) pontja alkalmazásának a feltételei teljesültek‑e. Ugyanis egyrészt meg kell állapítani, hogy a költségvetési rendelet 94. cikke b) pontjának értelme nem kelthet félreértést, mivel úgy rendelkezik, hogy valamennyi részvételre jelentkezőt vagy ajánlattevőt, akik hamis nyilatkozatot tettek, ki kell zárni az eljárásból. Másrészt a jelen ügy körülményeire tekintettel az ajánlatkérő szerv nem hagyhatta figyelmen kívül, hogy P. részt vett a feladatmeghatározások kidolgozásában. Ezért az ajánlatkérő szerv köteles volt megbizonyosodni arról, hogy e rendelkezést nem kell alkalmazni.
A felperes azon érvével kapcsolatban, miszerint az Unió küldöttsége a jelen ügyben köteles volt hivatalból vizsgálni az esetleges összeférhetetlenség fennállását, meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem bizonyította, és még csak nem is állította, hogy az Unió küldöttsége – a többi részvételre jelentkező vagy ajánlattevő azon érvelését megelőzően, hogy az A. társaság összeférhetetlen helyzetben volt – felkérte az A. társaságot annak bizonyítására, hogy nem volt összeférhetetlen helyzetben P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele miatt.
E tekintetben, bár valóban igaz, hogy a PRAG 2.3.6. pontja, amelynek értelmében egyrészt fennáll az összeférhetetlenség kockázata a közbeszerzési eljárás keretében előkészítő munkálatokkal megbízott azon személy esetében, aki ugyanebben az eljárásban részt vesz, másrészt pedig a közbeszerzési eljárásból ki kell zárni az összeférhetetlen helyzetben lévő részvételre jelentkezőt vagy ajánlattevőt, hacsak nem bizonyítja, hogy ez a körülmény nem minősül tisztességtelen versenynek, nem írja kifejezetten elő az ajánlatkérő szerv számára azt a kötelezettséget, hogy hivatalból végezzen vizsgálatot, mindazonáltal meg kell állapítani, hogy e rendelkezés nem zár ki ilyen kötelezettséget.
Ezenkívül a költségvetési rendelet 94. cikke és a PRAG 2.3.6 pontja rendelkezéseinek a tiszteletben tartása annál is inkább szükségesnek bizonyul, hogy e rendelkezések az átláthatóság, az arányosság, az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elve konkrét kifejeződésének minősülnek, amely elveket a költségvetési rendelet 89. cikke értelmében az Unió költségvetése által egészében vagy részben finanszírozott valamennyi közbeszerzési szerződés esetében tiszteletben kell tartani. E rendelkezések tiszteletben tartásának és hatékony érvényesülésének a biztosítása céljából az ajánlatkérő szerv kötelezhető lehet arra, hogy hivatalból vizsgálatot folytasson, amennyiben a körülmények összeférhetetlenségre utalnak.
Márpedig, mivel a jelen ügyben az Unió küldöttségének projektvezetője maga kérte fel P.‑t a feladatmeghatározások kidolgozására, az ajánlatkérő szerv nem hagyhatta figyelmen kívül, hogy P. részt vett a feladatmeghatározások kidolgozásában, és hogy az ajánlati felhívást megelőző szakaszokban való e részvétel összeférhetetlenségnek minősülhet, és tisztességtelen versenyhez vezethet.
Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben az Unió küldöttsége nem tekinthet el valamely részvételre jelentkező és annak egyik szakértője nyilatkozatainak az ellenőrzésétől és a hivatalbóli vizsgálattól a célból, hogy megállapítsa, hogy az említett részvételre jelentkező összeférhetetlen helyzetben volt‑e.
Azon érvvel kapcsolatban, amellyel a felperes azt állítja, hogy a vizsgálat nem volt kielégítő, mivel P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvételének a mértékére összpontosított, és hogy nem vizsgálták az e részvétel által az A. társaságnak nyújtott stratégiai előnyt, holott az ajánlatára adott pontokból kitűnik, hogy ezen előny valós volt, emlékeztetni kell arra, hogy a fenti 106. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat szerint az összeférhetetlenség feltárását követően az ajánlatkérő szervnek, amelynek a közbeszerzési eljárás minden szakaszában ügyelnie kell az egyenlő bánásmód elvének a tiszteletben tartására, a szóban forgó közbeszerzési eljárás kimeneteléről szóló határozatát a megkövetelt gondossággal és valamennyi releváns információ alapján kell megfogalmaznia és meghoznia.
Márpedig, mivel az ajánlatkérő szervnek a közbeszerzési eljárás minden szakaszában ügyelnie kell az egyenlő bánásmód elvének a tiszteletben tartására, ilyen gondossági kötelezettség szükségszerűen terheli az ajánlatkérő szervet, amennyiben összeférhetetlenség kockázatára vonatkozó információk állnak rendelkezésére, és amennyiben – amint a jelen ügyben is – meg kell állapítania, hogy e kockázat fennáll‑e, vagy sem.
E kötelezettség a jelen ügy körülményeire tekintettel annál is inkább fennáll, mivel egyrészt az Unió küldöttségének projektvezetője olyan társaság szakértőjét kérte fel a feladatmeghatározások kidolgozása céljából, amely egy ajánlattevő konzorcium tagja volt, és e szakértő tűnt a feladatmeghatározásokat tartalmazó Word‑dokumentum szerzőjének, megteremtve így az összeférhetetlenség nyilvánvaló kockázatát, másrészt pedig több más részvételre jelentkező érvelt a közbeszerzési eljárás során azzal, hogy az ilyen helyzet összeférhetetlenséget teremt.
Ebből következik, hogy a jelen ügyben a gondossági kötelezettség alapján az ajánlatkérő szerv feladata, hogy gondosan, körültekintően és részrehajlás nélkül vizsgálja meg az összes releváns elemet az összeférhetetlenség megerősítése, vagy épp ellenkezőleg, annak kizárása céljából.
E tekintetben az értékelő‑bizottság jelentéséből kitűnik, hogy számos ajánlattevő összeférhetetlenségre vonatkozó állítását követően e bizottság úgy vélte, hogy az A. társaság nyilatkozata, az Unió küldöttsége projektvezetőjének nyilatkozatai és azon dokumentumok alapján, amelyek bizonyítják, hogy a feladatmeghatározások szakértőkre vonatkozó rendelkezéseit módosították az ajánlatkérő szerv és a szerződés kedvezményezettje közötti levélváltást követően, valamint az 1. és 2. szakértőre vonatkozó leírások és az ajánlatok szakértőkkel kapcsolatos értékelésének az eredményei alapján nem áll fenn összeférhetetlenség.
A felperest az ajánlatának az elutasításáról tájékoztató 2011. január 27‑i levélből továbbá kitűnik, hogy az értékelőbizottság végzett vizsgálatot az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat illetően. Ezzel kapcsolatban e levél említi a vizsgálatot, és konkrétabban a dokumentumok vizsgálatát, a levélváltásokat és a kommunikációt, valamint rámutat, hogy bár P. tűnik a feladatmeghatározásokat tartalmazó Word‑dokumentum szerzőjének, csupán a feladatmeghatározások 1.4. és 1.5. szakaszára vonatkozóan szolgáltatott általános információkat.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az ajánlatkérő szerv nem járt el körültekintően és a megkövetelt gondossággal annak megállapításakor, hogy ezen elemek alapján nem áll fenn összeférhetetlenség.
Ugyanis a költségvetési rendelet és a PRAG 2.3.6 pontja rendelkezéseinek együttes értelmezéséből következik, hogy az ajánlatkérő szerv feladata, hogy esetről esetre és konkrét értékelést követően megállapítsa, hogy valamely személy vagy részvételre jelentkező a szerződés odaítéléséről szóló, arra vonatkozó határozatot megelőzően, hogy a közbeszerzési eljárásból kizárják‑e, vagy sem, összeférhetetlen helyzetben van‑e.
Ezt követően figyelembe véve azt a tényt, hogy az összeférhetetlenség sérti a részvételre jelentkezők közötti egyenlőséget, egy arról szóló határozat, hogy nem zárják ki azt a részvételre jelentkezőt, akivel kapcsolatban összeférhetetlenséget fogalmaztak meg, csak azzal a feltétellel fogadható el, hogy az ajánlatkérő szerv meg tudott bizonyosodni arról, hogy az említett ajánlattevő nincs ilyen helyzetben.
A jelen ügyben az értékelőbizottság, következésképpen pedig az ajánlatkérő szerv megállapításai olyan nyilatkozatokon és levélváltásokon alapulnak, amelyek azt mutatják, hogy a feladatmeghatározások bizonyos szakaszait módosították, valamint a szakértőkkel kapcsolatos értékelés eredményein.
Így az értékelőbizottság jelentéséből kitűnik, hogy az A. társaságnak és az Unió küldöttsége projektvezetőjének nyilatkozatai azon előfeltevésen alapulnak, miszerint P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele a megbízási feltételek 1.4. és 1.5. szakaszára vonatkozó általános információk nyújtására korlátozódott.
Azonban az ítélkezési gyakorlat szerint valamely okirat hitelessége, következésképpen bizonyító ereje annak eredetétől, kidolgozási körülményeitől, címzettjétől, valamint tartalma értelmétől és megbízhatóságától függ (2000. március 15‑iCimenteries CBR és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 és T‑104/95
,
EU:T:2000:77
,
1053.
pont). Egyébiránt valamely eskü alatt tett nyilatkozatnak és
a fortiori
valamely nyilatkozatnak csak akkor tulajdonítható bizonyító erő, ha azt más bizonyítékok alátámasztják (lásd ebben az értelemben: 2014. március 12‑iGlobosat Programadora kontra OHIM – Sport TV Portugal [SPORT TV INTERNACIONAL],
T‑348/12
, nem tették közzé,
EU:T:2014:116
,
33.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig a jelen ügyben figyelembe kell venni azt a tényt, hogy az A. társaság nyilatkozatát olyan jogalany tette, amelynek közvetlen érdekeltsége lehet az ügyben (lásd ebben az értelemben: 2011. március 3‑iSiemens kontra Bizottság ítélet,
T‑110/07
,
EU:T:2011:68
,
69.
és
70.
pont).
Ezenkívül, mivel a nyilatkozatokat nem támasztották alá más bizonyítékok, amelyek lehetővé tették volna az összeférhetetlenség fennállásának bizonyossággal való kizárását, nem tekinthető bizonyítottnak az a körülmény, hogy P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele a megbízási feltételek 1.4. és 1.5. szakaszára vonatkozó általános információk nyújtására korlátozódott.
Az értékelőbizottság jelentése valóban pontosítja, hogy először is a feladatmeghatározások szakértőkre vonatkozó rendelkezéseit módosították az ajánlatkérő szerv és a szerződés kedvezményezettje közötti levélváltást követően, és hogy e módosítások azt jelzik, hogy az ajánlati felhívás dokumentumainak előkészítése során a követelmények a minőséget tekintve megváltoztak, másodszor pedig, hogy az ötödik ajánlattevő kapta a legjobb pontot a 3. és 4. szakértővel kapcsolatban, miközben az A. társaság kapta a legtöbb pontot az 1. és 2. szakértő tekintetében.
Ezen elemekből következik, hogy az értékelőbizottság és az ajánlatkérő szerv igyekezett meghatározni P. feladatmeghatározások kidolgozásában való részvételének a mértékét, és felmérni azon esetleges stratégiai előnyt, amellyel e részvétel a szakértők értékelése szempontjából lehetett.
Ugyanis az értékelőbizottság jelentése hangsúlyozza, hogy P.‑nek a részvétele csak a feladatmeghatározások 1.4. és 1.5. szakaszát érintette, amelyek a szerződésre vonatkozó háttérinformációkat, és nem többek között a szakértőkre vonatkozó követelményeket tartalmazták. Ezenkívül e jelentés kiemeli a feladatmeghatározások szakértőkre vonatkozó követelményeket tartalmazó szakaszainak az ajánlatkérő szerv és a szerződés kedvezményezettje közötti levélváltást követő módosításait, annak bizonyítása céljából, hogy e követelmények jelentősen átalakultak a feladatmeghatározások módosításainak köszönhetően. Végül a jelentés magában foglalja az ajánlatok szakértőkkel kapcsolatos értékelésének eredményeit.
Mindazonáltal, bár e körülmény tanúsítja, hogy az értékelőbizottság és ajánlatkérő szerv nem csak P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvételére szorítkoztak, és igyekeztek megállapítani, hogy az A. társaság részesült‑e stratégiai előnyben, ugyanakkor nem teszi lehetővé – a PRAG követelményeivel ellentétben – annak bizonyítását, hogy az A. társaság nem részesült stratégiai előnyben, sem az összeférhetetlenség fennállásának bizonyossággal való kizárását, következésképpen pedig annak megállapítását, hogy azok eleget tettek a gondossági kötelezettségnek.
Ugyanis az iratokból nem tűnik ki, hogy az értékelőbizottság vizsgálta‑e azokat a körülményeket, amelyek között az Unió küldöttségének projektvezetője felkérte P.‑t, hogy szolgáltasson számára információkat a feladatmeghatározások kidolgozása céljából. Ezért sem az értékelőbizottság, sem az ajánlatkérő szerv nem tudta megállapítani az Unió küldöttsége felkérésének a terjedelmét, és megvizsgálni, hogy e felkérés ténylegesen csak a feladatmeghatározások 1.4. és 1.5. szakaszához szükséges általános információkra korlátozódott‑e.
Az iratokból az sem derül ki, hogy az értékelőbizottság kérte volna a P. által kidolgozott Word‑dokumentumhoz való hozzáférést, és azt átadta volna az Unió küldöttsége projektvezetőjének, sem pedig az, hogy az e dokumentumot meg tudta vizsgálni, holott nemcsak hogy releváns, hanem döntő elemről is volt szó annak vizsgálata céljából, hogy P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele csak a feladatmeghatározások 1.4. és 1.5. szakaszára korlátozódott‑e, és annak megállapítása céljából, hogy fennállt‑e összeférhetetlenségi helyzet, vagy sem. A tárgyalás során ezzel kapcsolatban megkérdezett Bizottság azt állította, hogy nincs birtokában az az USB‑kulcs, amellyel – amint a Törvényszék előtt elismerte – P. átadta a szolgáltatott információkat, amit a tárgyalási jegyzőkönyvben rögzítettek.
E dokumentum hiányában az értékelőbizottság és az ajánlatkérő szerv számára szükségszerűen lehetetlen volt megvizsgálni, hogy egyrészt P. részvétele ténylegesen a feladatmeghatározások 1.4. és 1.5. szakaszára vonatkozott, másrészt pedig, hogy a feladatmeghatározások első változatát nem ő dolgozta ki teljes egészében. Ezért nem tudták bizonyossággal kizárni, hogy nem P. dolgozta ki teljes egészében a feladatmeghatározások első változatát, és hogy következésképpen bennfentes információkkal rendelkezett, még ha azon többi elem, amelyre az értékelőbizottság támaszkodott, vagyis azon dokumentumok, amelyek bizonyítják, hogy a feladatmeghatározások szakértőkre vonatkozó rendelkezéseit módosították az ajánlatkérő szerv és a szerződés kedvezményezettje közötti levélváltást követően, valamint az 1. és 2. szakértőre vonatkozó leírások és az ajánlatok szakértőkkel kapcsolatos értékelésének eredményei bizonyítják is, hogy a feladatmeghatározások szakértőkre vonatkozó szakaszait utólag módosították. Ezért az értékelőbizottság és az ajánlatkérő szerv nem rendelkezett azon elemek összességével, amelyek lehetővé tették volna számukra annak bizonyossággal való megállapítását, hogy az A. társaság olyan stratégiai előnnyel rendelkezett‑e, amely megkérdőjelezi az ajánlattevők közötti egyenlőséget.
Ilyen körülmények között kitűnik, hogy az értékelőbizottság és az ajánlatkérő szerv elmulasztotta gondosan és körültekintően megvizsgálni azon összes releváns elemet, amely lehetővé tette volna számukra a fennálló kétségek eloszlatását és az A. társaság helyzetének tisztázását.
Ezenkívül, mivel az ajánlatkérő szervnek az összeférhetetlenséggel kapcsolatos kötelezettségei egyértelműen szerepelnek mind a PRAG‑ban, mind a költségvetési rendeletben, e rendelkezések hatálya nem jelent különösebb értelmezési és alkalmazási nehézséget. Egyébiránt a Bizottság semmiféle elemet nem hozott fel annak bizonyítására, hogy a körülmények különösen összetettek lettek volna.
Ezen elemek összességéből következik, hogy a jelen ügy körülményei között azáltal, hogy az Unió küldöttsége nem végzett vizsgálatokat az A. társaság és P. arra vonatkozó nyilatkozatait követően, hogy esetükben nem áll fenn összeférhetetlenség, hogy nem vizsgálódott hivatalból annak megállapítása céljából, hogy az említett társaság összeférhetetlenségi helyzetben volt‑e, és azáltal, hogy elmulasztott olyan vizsgálatot végezni, amely lehetővé tette volna annak bizonyossággal való megállapítását, hogy P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele nem minősül összeférhetetlenségnek, olyan szabálytalanságot követett el, amelyet egy szokásosan elővigyázatos és gondos közigazgatási szerv hasonló körülmények között nem követett volna el. Az ilyen szabálytalanságot a gondossági kötelezettség nyilvánvaló és súlyos megsértésének, következésképpen pedig e kötelezettség, a megfelelő ügyintézés elve és a Charta 41. cikke kellően súlyos megsértésének kell minősíteni.
Ezenkívül, amint a felperes helyesen érvel, a gondossági kötelezettség ilyen megsértése a jelen ügy körülményei között az egyenlő bánásmód költségvetési rendelet 89. cikkében és PRAG‑ban szereplő elvének a kellően súlyos megsértésének is minősül.
Ugyanis a gondossági kötelezettség azon vizsgálat hiánya miatti megsértése, amely lehetővé tette volna az összeférhetetlenség közbeszerzési eljárás során való fennállásának bizonyossággal való kizárását, szintén sérti az ajánlattevők közötti egyenlő bánásmód elvét (lásd ebben az értelemben: 2005. március 17‑iAFCon Management Consultants és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
90.
és
91.
pont).
Amint a Törvényszék a fenti 94–103. pontban emlékeztetett, az ajánlatkérő szerv a közbeszerzési eljárás minden szakaszában köteles ügyelni az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód elvének, következésképpen pedig valamennyi ajánlattevő esélyegyenlőségének a tiszteletben tartására. Így az egyenlő bánásmód elve tiszteletben tartásának biztosítása céljából az ajánlatkérő szerv feladata, hogy esetről esetre és konkrét értékelést követően megállapítsa, hogy valamely személy vagy részvételre jelentkező a szerződés odaítéléséről szóló, arra vonatkozó határozatot megelőzően, hogy a közbeszerzési eljárásból kizárják‑e, vagy sem, összeférhetetlen helyzetben van‑e.
Márpedig a jelen ügyben az Unió küldöttsége, mivel nem gondosan, körültekintően és részrehajlás nélkül vizsgálta meg valamennyi azon elemet, amelyek lehetővé tették volna az összeférhetetlenség A. társaság javára való fennállásának bizonyossággal való kizárását, és a PRAG 2.3.6. pontja alapján azáltal keletkezett összeférhetetlenség nyilvánvaló kockázatának megkérdőjelezését, hogy P. részt vett a feladatmeghatározások kidolgozásában, nem kezelhette azonos módon valamennyi ajánlattevőt. Így önmagában az a körülmény, hogy az Unió küldöttsége nem végzett megfelelő vizsgálatot, amely lehetővé tette volna a számos ajánlattevő által állított összeférhetetlenség nyilvánvaló kockázatának bizonyossággal való kizárását, az egyenlő bánásmód költségvetési rendelet 89. cikkében és PRAG‑ban szereplő elve megsértésének, következésképpen pedig a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogi szabályok kellően súlyos megsértésének minősül, figyelembe véve azon következmények súlyosságát, amelyekkel egy esetleges összeférhetetlenség a közbeszerzési eljárások kimenetelét illetően járhat.
Másodszor a felperes a költségvetési rendelet 89. és 94. cikkének, valamint az egyenlő bánásmód elvének a megsértésére hivatkozik, mivel az ajánlatkérő szerv valamennyi ajánlattevőt azonos módon kezelte, holott P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvétele összeférhetetlen helyzetet eredményezett, amely az A. társaság számára előnyt biztosított az ajánlatának előkészítéséhez.
Ezen érvelésnek nem lehet helyt adni.
Ugyanis, bár a felperes által hivatkozott körülmények és bizonyítékok az összeférhetetlenség nyilvánvaló kockázatának jelen esetben való fennállását tanúsítják, és a gondossági kötelezettség, valamint az egyenlő bánásmód elve kellően súlyos megsértésének minősülnek, nem elegendőek ahhoz, hogy a Törvényszék bizonyossággal megállapíthassa az összeférhetetlenség fennállását, következésképpen a felperes érvét el kell utasítani. E tekintetben mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék számára az összeférhetetlenség jelen ügyben való fennállása megállapításának vagy bizonyossággal való kizárásának a lehetetlensége a Bizottság magatartásából adódik, amely intézmény a közbeszerzési eljárás során nem vizsgálta meg kielégítően az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat, és semmiféle elemet nem szolgáltatott a Törvényszéknek, amely lehetővé tette volna számára ilyen vizsgálat elvégzését.
Ezért a felperes egyrészt bizonyította a gondossági kötelezettség, következésképpen pedig az egyenlő bánásmód és a Charta 41. cikke kellően súlyos megsértésének jelen ügyben való fennállását, mivel az Unió küldöttsége nem végzett vizsgálatokat az A. társaság arra vonatkozó nyilatkozatait követően, hogy esetében nem áll fenn összeférhetetlenség, hogy nem vizsgálódott hivatalból annak megállapítása céljából, hogy az e társaságot a tagjaként számon tartó konzorcium összeférhetetlenségi helyzetben volt‑e, és se nem vizsgálta meg kielégítően P.‑nek a feladatmeghatározások kidolgozásában való részvételét, se nem vizsgálta meg gondosan és körültekintően valamennyi releváns elemet annak bizonyossággal való megállapítása céljából, hogy nem áll fenn összeférhetetlenség és az A. társaság számára nyújtott stratégiai előny. Másrészt a felperes bizonyította az egyenlő bánásmód költségvetési rendeletben és PRAG‑ban szereplő elvének a kellően súlyos megsértését, mivel az ajánlatkérő szerv valamennyi ajánlattevőt azonos módon kezelte, holott a vizsgálat elégtelensége nem tette számára lehetővé annak bizonyossággal való kizárását, hogy az A. társaság javára összeférhetetlenség állt fenn.
2)

Azon késedelemre alapított állítólagos jogellenességről, amellyel a felperest a szerződés odaítéléséről és a szerződés aláírásáról szóló határozatról tájékoztatták
A felperes azzal érvel, hogy a Bizottság megsértette a PRAG 2.9.3. pontját azáltal, hogy elmulasztotta őt „haladéktalanul” tájékoztatni a szerződés odaítéléséről szóló határozatról, holott e határozatot a szerződés aláírását megelőzően fogadták el. Ezenkívül azáltal, hogy nem tájékoztatta őt a kölcsönösen aláírt szerződés kézhezvételét követő, a PRAG 2.9.3. pontjában előírt tizenöt naptári napos határidőn belül, a Bizottság az ajánlatok értékelése során megsértette a helyes ügyintézés általános elvét.
Bár a Bizottság elismeri, hogy a felperest az előírt határidőn, vagyis a kölcsönösen aláírt szerződés kézhezvételétől számított tizenöt naptári napon belül nem tájékoztatták a szerződés odaítéléséről szóló határozatról, azzal érvel, hogy e késedelem nem sértette a felperes keresetindítási jogát, és hogy a felperes maga sem hivatkozik sehol ilyen jogsérelemre.
Pergazdaságossági okokból, és figyelembe véve azt a tényt, hogy a fenti 67. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben az Unió szerződésen kívüli felelőssége megállapításának három feltétele közül valamelyik nem teljesül, a kártérítési keresetet anélkül kell elutasítani, hogy vizsgálni kellene a másik két feltétel teljesülését, a felperes ezen érvelését az okozati összefüggés fennállására vonatkozó követelményre tekintettel vizsgálni kell.
b)

A kárról és az okozati összefüggésről
1)

Azon késedelemre alapított állítólagos jogellenesség, amellyel a felperest a közbeszerzési szerződés odaítéléséről és a szerződés aláírásáról szóló határozatról tájékoztatták és a hivatkozott károk közötti okozati összefüggésről
Amint a fenti 66. pontból kitűnik, a felperesnek bizonyítékot kell szolgáltatnia arra, hogy a jogellenesség és a hivatkozott kár között közvetlen okozati összefüggés áll fenn. A jelen ügyben a felperes azzal érvel, hogy kárt szenvedett el, amely a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségekből és kiadásokból, a közbeszerzési eljárás jogszerűségének a vitatásához kapcsolódóan viselt költségekből, az elmaradt haszonból és az esély elvesztéséből, valamint azon lehetőség elvesztéséből áll, hogy más ajánlati felhívásokban részt vegyen, és azokban nyerjen, és hogy e kárt a Bizottság által elkövetett hivatali visszásság, az egyenlő bánásmód, a helyes ügyintézés és a bizalomvédelem elvének a megsértése, valamint a költségvetési rendelet 94. cikkének és a PRAG 2.3.6. pontjának a megsértése okozta. Márpedig, bár hangsúlyozza egyrészt a szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak odaítélő határozat szabálytalan elfogadása, másrészt pedig az elszenvedett károk között közvetlen okozati összefüggés fennállását, a felperes nem bizonyítja, és még csak nem is állítja, hogy az a késedelem, amellyel őt az értékelési eljárás eredményéről tájékoztatták, számára közvetlenül és meghatározó jelleggel okozta a hivatkozott károkat. Ezenkívül a felperes által előadott érvek összességéből kitűnik, hogy a hivatkozott károkat az ajánlatkérő szerv által a közbeszerzési eljárás során elkövetett szabálytalanságok okozták, és nem az a körülmény, hogy a közbeszerzési szerződés odaítéléséről és a szerződés aláírásáról szóló határozatról őt késedelmesen tájékoztatták.
Ebből következik, hogy – anélkül, hogy meg kellene állapítani, hogy a felperes bizonyította‑e a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogi szabályok kellően súlyos megsértését – okozati összefüggés hiánya miatt el kell utasítani a felperesnek azon késedelemre alapított állításait, amellyel őt a közbeszerzési szerződés odaítéléséről és a szerződés aláírásáról szóló határozatról tájékoztatták.
2)

A hivatkozott károkról, valamint a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának az elégtelenségére alapított jogellenesség és az említett károk közötti okozati összefüggésről
Mivel a Törvényszék megállapította a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának az elégtelenségére alapított jogellenesség fennállását, meg kell határozni, hogy a felperes által hivatkozott károk valósak és ténylegesek‑e, és hogy – adott esetben – fennáll‑e okozati összefüggés a Törvényszék által megállapított jogellenesség és az említett károk között.
A felperes úgy véli, hogy öt különböző kárt szenvedett el, amelyek először is az elmaradt haszonból, másodszor a közbeszerzési eljárás jogszerűségének a vitatásához kapcsolódóan viselt költségekből, harmadszor a más ajánlati felhívásokban való részvétel és az azokban való győzelem lehetőségének az elvesztéséből, negyedszer a közbeszerzési szerződés számára való odaítélése lehetőségének az elvesztéséből, ötödször pedig a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségekből és kiadásokból állnak.
i)

Az elmaradt haszonra alapított kárról
A felperes azzal érvel, hogy a panaszát követően az A. társaságot ki kellett volna zárni a közbeszerzési eljárásból, és hogy ebben az esetben neki ítélték volna oda a szerződést. Így, még ha a Törvényszék az elmaradt haszon miatt a szabálytalan közbeszerzési eljárások keretében soha nem is ítélt meg kártérítést, a felperes úgy véli, hogy a jelen ügy körülményei és a Bizottság nyilvánvalóan nem megfelelő magatartása miatt el kell térni az ítélkezési gyakorlattól.
A Bizottság nem ért egyet ezen érveléssel, és azt állítja, hogy a jelen ügyben a bevételkiesés nem egy megtérítendő kár. Így hangsúlyozza, hogy az ajánlatkérő szerv széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatot illetően, és nem köti az értékelőbizottság ajánlása. Ezenkívül nem biztos, hogy az A. társaság kiesése esetén a felperes nyerte volna el a közbeszerzési szerződést. Végül a Bizottság a kártérítés összegének a számítása céljából egy 33,3%‑os haszonkulcsot észszerűtlennek tart.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a fenti 65. pontban felidézett követelménnyel ellentétben az elmaradt haszonból vagy a bevételkiesésből eredő kár nem valós és biztos, hanem jövőbeli és hipotetikus (2012. május 22‑iEvropaïki Dynamiki kontra Bizottság ítélet,
T‑17/09
, nem tették közzé,
EU:T:2012:243
,
123.
pont). Ugyanis az elmaradt haszon vagy a bevételkiesés címén hivatkozott kár feltételezi, hogy a Bizottságnak felróható jogellenes magatartások hiánya esetén a felperes, akinek az ajánlatát elutasították, jogosult volt arra, hogy a szóban forgó közbeszerzési szerződést neki ítéljék oda. Márpedig, még feltételezve is azt, hogy az értékelőbizottság azt javasolta, hogy a közbeszerzési szerződést a felperesnek ítéljék oda, az ajánlatkérő szervet nem köti az értékelőbizottság javaslata, hanem jelentős mérlegelési jogkörrel rendelkezik azon elemeket illetően, amelyeket a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozat meghozatala céljából figyelembe kell venni (lásd: 2011. december 8‑iEvropaïki Dynamiki kontra Bizottság ítélet,
T‑39/08
, nem tették közzé,
EU:T:2011:721
,
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezenkívül a költségvetési rendelet 101. cikkéből következik, hogy az ajánlatkérő szerv a szerződés aláírásáig bármikor elállhat a szerződéstől, vagy megszüntetheti a közbeszerzési eljárást anélkül, hogy a részvételre jelentkezők vagy az ajánlattevők bármifajta ellentételezésre jogot formálhatnának.
Ebből következik, hogy a felperes által hivatkozott, és az amiatt elmaradt haszonnak vagy bevételkiesésnek megfelelő kár, hogy a szóban forgó közbeszerzési szerződést másik ajánlattevőnek ítélték oda, nem valós és biztos, következésképpen pedig az ezzel kapcsolatos kártérítési kérelmet el kell utasítani.
ii)

A közbeszerzési eljárás jogszerűségének a vitatásához kapcsolódóan viselt költségekre alapított kárról
A közbeszerzési eljárás jogszerűségének a vitatásához kapcsolódóan viselt költségekkel kapcsolatban a felperes azzal érvel, hogy az uniós jog ajánlati felhívás során történő, kellően súlyos megsértése miatt kárt szenvedett el, mivel ügyvéddel kellett konzultálnia mind ezen eljárás, mind az ombudsman előtti eljárás során.
Mindenekelőtt a Bizottság úgy véli, hogy nem alátámasztott a felperes azon állítása, miszerint a közbeszerzési eljárással összefüggésben a panasz ombudsmanhoz való benyújtásával kapcsolatos jogi költségeket „szükségesnek” lehet tekinteni. Ezt követően hangsúlyozza, hogy a felperes nem volt köteles az ombudsmanhoz fordulni, azonban az ügyet a Törvényszék elé vihette. Végül vitatja a jogi költségek összegét, mivel a felperes által szolgáltatott számla nem pontosítja sem a nyújtott jogi szolgáltatásokat, sem azon díjakat, amelyeken azokat kiszámlázták. A Bizottság hozzáfűzi, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint azon költségek, amelyeket a felperes a védelme érdekében viselt, nem vagyoni kárnak, hanem eljárási költségeknek minősülnek, és hogy a bírósági eljárás megindítását megelőzően viselt ügyvédi díjak a felperes választásának következményei, tehát azokat nem neki lehet közvetlenül betudni.
A tekintetben és a hivatkozott kár fennállásának és mértékének a bizonyítása céljából a felperes a Törvényszéknek benyújtott egy, a keresetlevél A 12. mellékletben található számlát, amelyen az szerepel, hogy 2014. január 29‑én a 2010 decemberétől 2014 januárjáig tartó időszak tekintetében 10 000 eurós összeget kellett olyan jogi költségek címén kifizetnie, amelyek „Az albániai élelmiszer‑biztonsági rendszer megerősítése” (EuropeAid/129820/C/SER/AL) közbeszerzési eljárással voltak összefüggésben.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a fenti 65. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat követelményeivel ellentétben a felperes ezáltal se nem bizonyította az általa hivatkozott kár fennállását, se nem állapította meg annak mértékét.
Ugyanis a felperes semmiféle bizonyítékot nem szolgáltatott, amely lehetővé tenné annak megértését, hogy e költségek pontosan mit takarnak, és azok összegének igazolását. Így a keresetlevél A 12. mellékletében benyújtott számla kizárólag összesen egy 10000 eurós összeget említ azon költségek pontosítása nélkül, amelyek a közbeszerzési eljárás jogszerűségének vitatásához kapcsolódóan merültek fel az említett eljárás alatt, és amelyek az ombudsman előtti eljárással kapcsolatban merültek fel, továbbá az említett költségeket sem részletezi.
Ezenkívül a felperes azon döntései, hogy panasz tesz az ombudsmannál, és az ombudsman előtti eljárás keretében ügyvéddel képviselteti magát, holott ezen eljárás oly módon van megtervezve, hogy ügyvéd részvételére ne legyen szükség, a saját választásának eredményei. Ezért az Unió intézményeinek esetlegesen felróható hivatali visszásságot nem lehet olyannak tekintetni, mint amely a hivatkozott kár közvetlen oka (lásd ebben az értelemben: 2005. július 11‑iInternationaler Hilfsfonds kontra Bizottság végzés,
T‑294/04
,
EU:T:2005:280
,
48.
,
52.
és
56.
pont; 2010. szeptember 28‑i C‑Content kontra Bizottság ítélet,
T‑247/08
, nem tették közzé,
EU:T:2010:409
,
90.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ebből következik, hogy a felperesnek nem lehet megtéríteni a közbeszerzési eljárás jogszerűségének a vitatásához kapcsolódóan viselt költségeket.
iii)

A más ajánlati felhívásokban való részvétel és az azokban való győzelem lehetőségének az elvesztésére alapított kárról
A felperes azzal érvel, hogy mivel a közbeszerzési eljárás szabálytalanságai és a közbeszerzési szerződésnek az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak való odaítélése megakadályozták őt abban, hogy más közbeszerzési eljárásokban részt vegyen, és azokban nyerjen, a Bizottság köteles az e lehetőség elvesztése miatti kárát megtéríteni.
A Bizottság úgy véli, hogy még feltételezve is azt, hogy a felperes nyert volna a szóban forgó ajánlati felhívásban, és eleget tett volna más ajánlati felhívások műszaki követelményeinek, semmi nem garantálja azt, hogy más szerződést is elnyert volna, és így a kár – az ítélkezési gyakorlat követelményeivel ellentétben – nem „valós és tényleges”.
E tekintetben mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy a felperes arra a körülményre hivatkozik, hogy azok a szabálytalanságok, amelyek a közbeszerzési szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak történő odaítéléséhez vezettek, nemcsak hogy abban akadályozták meg őt, hogy más közbeszerzési eljárásokban részt vegyen, hanem abban is, hogy e más ajánlati felhívásokban nyerjen.
A más közbeszerzési eljárásokban való részvétel lehetőségének az elvesztésével kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a felperes által hivatkozott kár nem közvetlenül és ténylegesen ered a jelen ügyben megállapított szabálytalanságokból. A felperes ugyanis úgy véli, hogy mivel a közbeszerzési eljárásban nem gondosan végeztek vizsgálatot, elvesztette azt a lehetőséget, hogy elnyerje a szóban forgó közbeszerzési szerződést, következésképpen pedig annak lehetőségét, hogy az említett szerződés elnyerésére és teljesítésére hivatkozzon annak tanúsítása céljából, hogy teljesíti azon kiválasztási kritériumokat, amelyek lehetővé teszik a más későbbi közbeszerzési eljárásokban való részvételt. E tekintetben a felperes két olyan közbeszerzési eljárásra hivatkozik, amelyek az ajánlattevők műszaki teljesítőképessége címén megkövetelnek legalább két, bizonyos meghatározott tevékenységi ágazatokat lefedő projektben való szolgáltatásnyújtást. Mindazonáltal a felperes egyáltalán nem érvelt azzal, és végeredményben nem is bizonyította, hogy a szóban forgó közbeszerzési szerződés elnyerése volt az egyetlen lehetőség ahhoz, hogy elegendő tapasztalatot szerezzen a célból, hogy eleget tegyen e későbbi ajánlati felhívások kiválasztási kritériumainak, és e szerződés elnyerése emiatt elengedhetetlen volt. Ezzel szemben a felperes által benyújtott dokumentumokból kitűnik, hogy e tapasztalatok megszerezhetők bármely projektnek a felsorolt tevékenységi ágazatokban történő megvalósításával. Ebből következik, hogy a más közbeszerzési eljárásokban való részvétel lehetőségének az elvesztése inkább a felperes tapasztalatának a hiányából, mint a szóban forgó közbeszerzési szerződés odaítélésének az elmaradásából következik, és hogy következésképpen a szóban forgó jogellenességek nem válthatták ki ténylegesen és közvetlenül a fellebbező által hivatkozott kárt.
Végül a más közbeszerzési eljárásokban való győzelem lehetőségének az elvesztésével kapcsolatban elegendő megállapítani, hogy még feltételezve is azt, hogy a felperes kárt szenvedhetett el azáltal, hogy elvesztette a szóban forgó közbeszerzési szerződés elnyerésének a lehetőségét, az ilyen körülmény nem elegendő ahhoz, hogy alapot szolgáltasson más közbeszerzési szerződések elnyerése lehetőségének az elvesztéséből eredő valós és biztos kárnak (lásd ebben az értelemben: 2011. június 22‑iEvropaïki Dynamiki kontra Bizottság végzés,
T‑409/09
,
EU:T:2011:299
,
86.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ugyanis az olyan közbeszerzési eljárások rendszerében, mint amelyről az jelen ügyben szó van, az ajánlatkérő szerv jelentős mérlegelési jogkörrel rendelkezik a szerződés odaítéléséről szóló határozat meghozatalakor. Következésképpen nem vélelmezhető, hogy a felperes teljesítette volna e más közbeszerzési szerződések odaítélési feltételeinek összességét. E kárt tehát bizonytalan és hipotetikus kárnak kell tekinteni.
Ebből következik, hogy a felperesnek nem lehet megtéríteni a más ajánlati felhívásokban való részvétel és az azokban való győzelem lehetőségének az elvesztésére alapított kárt.
iv)

A lehetőség elvesztésére, valamint a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségekre és kiadásokra alapított kárról
A felperes azzal érvel, hogy kártérítést kell neki nyújtani azon lehetőség elvesztése miatt, hogy az ajánlati felhívás tárgyát képező szerződést neki ítéljék oda, ha a Törvényszék elutasítja a bevételkiesés címén történő kártérítést. Hangsúlyozza, hogy megtéríthető kárról van szó, és hogy a jelen ügyben az összeférhetetlenségre vonatkozó állításokat követő bizottsági válaszlépés hiányában őt megfosztották attól a lehetőségtől, hogy a közbeszerzési szerződést elnyerje, jóllehet vitathatatlan esélye volt arra.
A Bizottság azzal érvel, hogy a felperes által hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem vonatkozik a közbeszerzési jogvitákra, és rámutat, hogy ebben az összefüggésben a Törvényszék elutasította a bevételkiesésre vagy az esély elvesztésére alapított kártérítési kérelmeket.
A felperes elismeri, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint valamely közbeszerzési eljárásban való részvétel főszabály szerint nem minősül kárelemnek, azonban úgy véli, hogy a jelen ügyben alkalmazandó azon ítélkezési gyakorlat, amely szerint e költségeket kivételesen meg kell téríteni, ha az uniós jognak a hatáskörrel rendelkező hatóság általi, közbeszerzési eljárás lefolytatása során történő megsértése sértette a részvételre jelentkezők szerződés odaítélésével kapcsolatos kilátásait. Ugyanis bemutatta, hogy a Bizottság az uniós jog kellően súlyos megsértését követte el a közbeszerzési eljárás lefolytatása során azáltal, hogy hagyta az összeférhetetlenség bekövetkezését, és megsértette az egyenlő bánásmód elvét, csökkentve így az esélyeit a szerződés elnyerésére. Ezenkívül ezen összeget ki kell egészíteni a teljes közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatban felmerült költségek és kiadások utáni kompenzációs kamatokkal.
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a közbeszerzési eljárásban való részvétel költségei nem tekinthetők kártérítési keresettel megtéríthető kárnak, és úgy véli, hogy a jelen ügyben nem alkalmazandó a felperes által hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
Azon feltételekre tekintettel, amelyektől az esély elvesztése miatti, valamint a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások miatti kártérítés függ, a Törvényszék azok egymás utáni vizsgálatát tartja célszerűnek. Ezt követően foglalkozik a kompenzációs kamatok kérdésével.
Először is az esély elvesztésére alapított kárral kapcsolatban mindenekelőtt el kell utasítani a Bizottság azon érvelését, miszerint a felperes által az esély elvesztése címén hivatkozott kár nem biztos.
Ugyanis azt állítva, hogy a Törvényszék számos alkalommal elutasította a bevételkiesésre vagy az esély elvesztésére alapított kártérítési kérelmeket azon széles mérlegelési mozgástér alapján, amellyel az ajánlatkérő szerv a közbeszerzési szerződés odaítélésére vonatkozó határozathozatal során rendelkezik, a Bizottság tévesen hasonlítja a bevételkiesésre alapított károkat az esély elvesztésére alapított károkhoz.
Márpedig egyrészt e két kár nem egyforma. Ugyanis a bevételkiesés maga a szerződés elvesztése miatti kártérítésre irányul, míg az esély elvesztése az említett szerződés megkötése lehetőségének az elvesztése miatti kártérítésre irányul (lásd ebben az értelemben: 2008. május 21‑iBelfass kontra Tanács ítélet,
T‑495/04
,
EU:T:2008:160
,
124.
pont; 2011. szeptember 20‑iEvropaïki Dynamiki kontra EBB ítélet,
T‑461/08
,
EU:T:2011:494
,
210.
pont).
Másrészt az a körülmény, hogy az ajánlatkérő szerv széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a szóban forgó közbeszerzési szerződés odaítélése tekintetében, nem akadálya annak, hogy az esély elvesztésére alapított kár az ítélkezési gyakorlat értelmében véve valós és biztos jelleget öltsön (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2006. november 9‑iAgraz és társai kontra Bizottság ítélet,
C‑243/05 P
,
EU:C:2006:708
,
–
42.
pont; Cruz Villalón főtanácsnok Giordano kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa,
C‑611/12 P
,
EU:C:2014:195
,
60.
és
61.
pont). Egyébiránt az a körülmény, hogy az ajánlatkérő szerv soha nem köteles valamely közbeszerzési szerződés odaítélésére, nem akadályozza meg az esély elvesztésének jelen ügyben való megállapítását. Ugyanis, bár e körülmény az ajánlattevőnek a szerződés elnyerésébe vetett meggyőződését, következésképpen pedig az azzal kapcsolatos kárt érinti, az nem sértheti az említett szerződés elnyerésének bármely valószínűségét, és ezért az esély elvesztését. Mindenesetre igaz ugyan, hogy az ajánlatkérő szerv a szerződés aláírásáig bármikor elállhat a szerződéstől vagy megszüntetheti a közbeszerzési eljárást anélkül, hogy a részvételre jelentkezők vagy az ajánlattevők bármifajta ellentételezésre jogot formálhatnának, mindazonáltal a szerződéstől való elállásra vagy az eljárás megszüntetésére vonatkozó ezen esetek éppen, hogy nem valósultak meg, és a közbeszerzési eljárás során elkövetett jogsértések miatt a felperes elvesztette e szerződés elnyerésének az esélyét (lásd ebben az értelemben: 2015. október 29‑iVanbreda Risk & Benefits kontra Bizottság ítélet,
T‑199/14
,
EU:T:2015:820
,
199.
pont).
Ezt követően, amint a fenti 156. pontból kitűnik, a Törvényszék azon a véleményen volt, hogy a Bizottság a közbeszerzési eljárás során számos jogsértést követett el az összeférhetetlenség fennállására vonatkozó vizsgálat keretében. Márpedig a közbeszerzési eljárás lefolytatása során felmerülő ilyen jogsértések az említett eljárásban alapvető szabálytalanságot eredményeztek, és érintették a felperes, akinek az ajánlatát a második helyre sorolták, azon esélyét, hogy a szerződést neki ítéljék oda. Ugyanis, ha az Unió küldöttsége eleget tett volna a gondossági kötelezettségének, és kielégítően megvizsgálta volna P. feladatmeghatározások kidolgozásában való részvételének mértékét, nem kizárt, hogy megállapította volna az összeférhetetlenség A. társaság javára való fennállását, amely igazolta volna annak az eljárásból való kizárását. Ezért azáltal, hogy úgy döntött, hogy a közbeszerzési szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak ítéli oda annak bizonyossággal való megállapítása nélkül, hogy ez utóbbi nem volt összeférhetetlenségi helyzetben, holott komoly tényezők tanúsították a látszólagos összeférhetetlenség fennállását, az Unió küldöttsége befolyásolta a felperes azon esélyét, hogy a szerződést neki ítéljék oda.
Ilyen körülmények között az esély elvesztése címén hivatkozott kárt a jelen ügyben valósnak és biztosnak kell tekinteni, mivel bebizonyosodott, hogy a felperes, mint elutasított ajánlattevő, véglegesen elvesztette azon esélyt, hogy a szerződést neki ítéljék oda, és hogy ezen esély valós, és nem hipotetikus volt.
Végül a kár közvetlenül és azonnali jelleggel ered az Unió küldöttsége által a jelen ügyben elkövetett jogsértésekből. Ugyanis az ilyen okozati összefüggés fennállására vonatkozó feltételt az állítólagos kárra tekintettel kell vizsgálni. Márpedig anélkül, hogy szükség lenne annak meghatározására, hogy a helyzet a jelen ügyben összeférhetetlenségnek minősül‑e, nem vitatott, hogy a vizsgálat elégtelensége miatt és a közbeszerzési szerződést az A. társaságot a tagjaként számon tartó konzorciumnak történő odaítélése miatt az Unió küldöttsége hibát követett el a közbeszerzési eljárás során, és következésképpen közvetlenül érintette a felperes azon esélyét, hogy a szerződést neki ítéljék oda.
Mivel a felperes bizonyította, hogy az Unió küldöttsége számos jogsértést követett el az összeférhetetlenség fennállására vonatkozó vizsgálat keretében, hogy az esély elvesztése címén kárt szenvedett el, hogy ezen esély valós és biztos, és hogy az közvetlenül az említett jogsértésekből ered, meg kell állapítani, hogy teljesülnek a felperes esély elvesztése címén történő kártérítésének feltételei.
Másodszor a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások tekintetében emlékeztetni kell arra, hogy a gazdasági szereplőknek kell viselniük a tevékenységeikhez kapcsolódó kockázatokat. A közbeszerzési eljárások keretében e gazdasági kockázatok többek között magukban foglalják az ajánlat elkészítéséhez kapcsolódó költségeket. Az így felmerült költségeket tehát az a vállalkozás viseli, amely az eljárásban való részvételt választotta, mivel a közbeszerzési szerződés odaítélésére irányuló eljárásában való részvétel lehetőségéből nem következik, hogy a szóban forgó ajánlati felhívás biztos nyertese lesz (lásd analógia útján: 2009. április 30‑iCAS Succhi di Frutta kontra Bizottság ítélet,
C‑497/06 P
, nem tették közzé,
EU:C:2009:273
,
79.
pont). E tekintetben a költségvetési rendelet 101. cikke előírja, hogy a Bizottság szabadon dönti el, hogy egyáltalán nem ítél oda semmiféle szerződést. Ezért még a legelőnyösebb ajánlatot benyújtó ajánlattevő sem lehet biztos abban, hogy elnyeri a szerződést.
Következésképpen főszabály szerint az ajánlattevőnél az ajánlati felhívásban való részvétele miatt felmerült kiadások és költségek nem minősülhetnek kártérítéssel és kamatokkal megtérítendő kárnak (2009. április 30‑iCAS Succhi di Frutta kontra Bizottság ítélet,
C‑497/06 P
, nem tették közzé,
EU:C:2009:273
,
81.
pont; 1998. december 17‑iEmbassy Limousines & Services kontra Parlament ítélet,
T‑203/96
,
EU:T:1998:302
,
97.
pont; 2007. május 8‑iCitymo kontra Bizottság ítélet,
T‑271/04
,
EU:T:2007:128
,
165.
pont).
Azonban ezen elv a jogbiztonság és a bizalomvédelem elve megsértésének veszélye nélkül nem alkalmazható azokban az esetekben, amikor az uniós jog megsértése a közbeszerzési eljárás lefolytatása során az egyik ajánlattevőnek a szerződés odaítélésével kapcsolatos esélyeit érintette (2009. április 30‑iCAS Succhi di Frutta kontra Bizottság ítélet,
C‑497/06 P
, nem tették közzé,
EU:C:2009:273
,
82.
pont; 2005. március 17‑iAFCon Management Consultants és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
98.
pont; 2007. május 8‑iCitymo kontra Bizottság ítélet,
T‑271/04
,
EU:T:2007:128
,
165.
pont).
A jelen ügyben, mivel a Törvényszék azon a véleményen volt, hogy a felperes által hivatkozott, a közbeszerzési eljárás lefolytatása során elkövetett jogsértések érintették a felperes szerződés odaítélésével kapcsolatos esélyeit, következésképpen pedig, hogy esély elvesztése címén kártérítés jár neki, a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások kártérítés nyújtásán keresztül megtéríthető károknak minősülnek.
Ezenkívül az e kár és a Törvényszék által megállapított jogsértések közötti okozati összefüggést illetően emlékeztetni kell arra, hogy az említett jogsértések a közbeszerzési eljárás szabálytalanságával jártak. Ezért e jogsértések a felperest, mint ajánlattevőt, arra késztették, hogy a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségeket és kiadásokat tiszta veszteségként könyvelje el. Ebből következik, hogy a felperes által hivatkozott kár közvetlenül a Törvényszék által megállapított jogsértésekből ered, és teljesülnek a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások felperes számára kártérítés címén való megtérítésének feltételei.
Harmadszor, ami a kompenzációs kamatokat illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a felperesnek teljesítenie kell a szerződésen kívüli felelősség feltételeit a kompenzációs kamatok követelése érdekében (1976. június 2‑iKampffmeyer és társai kontra EGK ítélet,
56/74–60/74
,
EU:C:1976:78
; 1992. február 26‑iBrazzelli és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑17/89, T‑21/89 és T‑25/89
,
EU:T:1992:25
,
35.
pont, amelyet fellebbezés keretében helyben hagyott az 1994. június 1‑jei Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ítélet,
C‑136/92 P
,
EU:C:1994:211
,
42.
pont).
Ugyanis a kár szerződésen kívüli felelősség alapján történő megtérítésének célja a kártérítést kérelmező fél vagyonának lehető legteljesebb mértékű helyreállítása. Következésképpen, mivel teljesülnek a szerződésen kívüli felelősség feltételei, a káresemény bekövetkezte és a kártérítés értékelése közötti időmúlásból eredő kedvezőtlen következményeket nem lehet figyelmen kívül hagyni, mivel a pénzromlást figyelembe kell venni (2000. január 27‑iMulder és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet,
C‑104/89 és C‑37/90
,
EU:C:2000:38
,
51.
pont; 2005. július 13‑iCamar kontra Tanács és Bizottság ítélet,
T‑260/97
,
EU:T:2005:283
,
138.
pont; lásd továbbá ebben az értelemben: 1994. február 3‑iGrifoni kontra Bizottság ítélet,
C‑308/87
,
EU:C:1994:38
,
40.
pont). Így a kompenzációs kamatok a kár összegének bíróság által történő értékeléséig bekövetkezett időmúlás kompenzálására irányulnak, az adósnak felróható bármilyen késedelemtől függetlenül (2015. február 12‑iBizottság kontra IPK International ítélet,
C‑336/13 P
,
EU:C:2015:83
,
37.
pont).
A jelen ügyben, mivel a fenti 197. és 198. pontból kitűnik, hogy a felperest a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségekből és kiadásokból álló kár címén kártérítés illeti meg, és hogy a kártérítés célja az azt kérelmező fél vagyonának lehető legteljesebb mértékű helyreállítása, helyt kell adni a felperes arra irányuló kérelmének, hogy a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások címén felmerült kár összegét növeljék meg kompenzációs kamatokkal.
E megfontolások összességéből következik, hogy helyt kell adni a felperes kártérítési kérelmének annyiban, amennyiben az a szóban forgó közbeszerzési szerződés neki történő odaítélése esélyének az elvesztéséből, valamint a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségekből és kiadásokból eredő – kompenzációs kamatokkal növelt – kár megtérítésére irányul, és azt az ezt meghaladó részében el kell utasítani.
2.

A kártérítésről
A közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségekből és kiadásokból, valamint az esély elvesztéséből álló kár számszerűsítését illetően a felperes jelzi, hogy az első 22916 eurót tesz ki. Ezen összeget a felperes által a görög hatóságoknak a 2010. év tekintetében benyújtott hivatalos számláira alapítják. Ezenkívül ezen összeghez hozzá kell adni a Görögországban az érintett időszakban hatályos, vagyis a 2010 októberében 3,67%‑os kamatláb két százalékponttal növelt mértékével megegyező kompenzációs kamatokat. A kamatoknak azon hónapot követő hónap első napján kell kezdődnie, amelyben a felperes a bírósági eljárás megindítását megelőző utolsó lépéseket tette. Mivel az ombudsmanhoz az észrevételeket 2013. február 27‑án nyújtotta be, 2013. március 1‑jéről van szó.
A második kárral kapcsolatban a felperes azzal érvel, hogy mivel komoly esélye volt arra, hogy a szerződést neki ítéljék oda, e kárt 1002125 euróra, vagyis azon konzorcium ajánlata összegének 50%‑ára kell becsülni, amelynek a tagja az említett szerződés tekintetében.
A felperes ezenkívül azt kéri, hogy a kártérítés összege után ítéljenek meg az ítélet időpontjától a végleges kifizetés időpontjáig a megítélt összeg alapján számított 8%‑os késedelmi kamatot.
A Bizottság úgy véli, hogy a felperes által a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások címén hivatkozott összeg nem alátámasztott, és hogy az A 11. mellékletben benyújtott dokumentum nem bizonyítja, hogy a felperes valóban kifizette e költségeket. Ezenkívül a Bizottság azzal érvel, hogy a felperes nem pontosítja, hogy mi a késedelmi kamatokra irányuló kérelmének a jogalapja, és nem mutatja be sem a kamat mértékének számítási módját, sem pedig azt az időszakot, amelytől a kamatokat számítja.
A Bizottság hozzáfűzi, hogy a felperes által az esély elvesztése miatt keletkezett kár megtérítése címén hivatkozott összeg nyilvánvalóan túlzott. A felperes érvelésével ellentétben az ajánlat 50%‑át kitevő kompenzáció nem tekinthető igazságosnak és észszerűnek.
Először is e tekintetben meg kell jegyezni, hogy a keresetlevél A 11. mellékletének olvasatából nem lehet megállapítani, hogy minek felel meg az e dokumentumban található „Általános költségek” kategória, sem pedig azokat az okokat, amelyek miatt a kiadásokat 12, 14 vagy 18 munkanap alapján számították. A tárgyalás során ezzel kapcsolatban megkérdezett felperes nem tudott további pontosításokkal szolgálni.
Másodszor a kompenzációs kamatokkal kapcsolatban hangsúlyozni kell, hogy a felperes semmiféle elemet nem szolgáltatott annak bizonyítására, hogy a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások összege, ha befektették volna, olyan mértékben kamatozott volna, amely a Görögországban 2010 októberében hatályos kamatláb két százalékponttal növelt mértékének felel meg (lásd ebben az értelemben: 2000. január 27‑iMulder és társai kontra Tanács és Bizottság,
C‑104/89 és C‑37/90
,
EU:C:2000:38
,
219.
pont; 2008. november 26‑iAgraz és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑285/03
, nem tették közzé,
EU:T:2008:526
,
49.
pont).
Ezenkívül a felperes semmiféle elemet nem nyújtott be annak bizonyítására, hogy az észrevételek ombudsmanhoz történő benyújtása minősül a jelen ügyben általa tett legutolsó peren kívüli lépésnek.
Harmadszor meg kell állapítani, hogy írásbeli beadványaiban semmiféle bizonyítékot nem nyújt be, amely lehetővé tenné az esély elvesztése miatti kár becsült összegének a megerősítését. Ezenkívül a tárgyalás során ezzel kapcsolatban megkérdezett felperes nem tudta a Törvényszéknek a becslését igazoló elemeket kifejteni.
A fenti elemek összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy bár az esély elvesztése és a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások miatti kár, mint megtérítendő kár, fennállása elvben kielégítően bizonyított, e kár összege a jelen állás szerint kellően nem határozható meg ahhoz, hogy a Törvényszék vagy határozatot tudjon hozni a felperes által követelt összegek megalapozottságáról, vagy az iratokra tekintettel másik összeget tudjon megállapítani.
Mivel a kár értékelésének kérdése még nem rendezhető, a pergazdaságosságra irányuló megfontolások miatt először az Unió felelősségét célszerű egy közbenső ítéletben megállapítani. A Bizottság által elkövetett jogsértésekből eredő kártérítési összegek – akár a felek közös megegyezésével, akár ilyen egyezség hiányában a Törvényszék által történő – meghatározására egy későbbi eljárási szakaszban kerül sor (lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 16‑iATC és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑333/10
,
EU:T:2013:451
,
199.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Mindazonáltal e célból mind a feleknek, mind pedig a Törvényszéknek a következő szempontokat kell figyelembe venniük.
Először is figyelembe kell venni azt a tényt, hogy a jelen ügyben szóban forgó közbeszerzési eljárás keretében, mivel a felperes egy konzorcium része, a kártérítésnek meg kell felelnie annak az említett konzorciumban fennálló részesedésének.
Másodszor a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségeket és kiadásokat illetően egyrészt figyelembe kell venni a közbeszerzési eljárásban való részvételhez kapcsolódó költségeknek a felperes által előadott „általános költségekben” szereplő pontos arányát, valamint az ehhez szükséges munkanapok pontos számát.
Másrészt a kompenzációs kamatokkal kapcsolatban figyelembe kell venni azt a tényt, hogy a pénzügyi újraértékelésre feljogosító időszak kezdőnapját azon hónapot követő hónap első napjában kell rögzíteni, amelyben a felperes az utolsó peren kívüli lépéseket tette, ezen időszak végét pedig a kártérítési kötelezettséget megállapító ítélet kihirdetésének az időpontjában kell rögzíteni. A kompenzációs kamatokat illetően figyelembe kell venni azt a körülményt, hogy az időmúlással összefüggő pénzromlást főszabály szerint az Eurostat (az Európai Unió Statisztikai Hivatala) által az érintett időszakra vonatkozóan a felperes székhelye szerinti tagállamban megállapított éves inflációs ráta tükrözi.
Harmadszor az esély elvesztésével kapcsolatban először is figyelembe kell venni azon valószínűség mértékét, amellyel a felperes nyerhetett volna az ajánlati felhívásban, ha nem állnak fenn a Törvényszék által megállapított jogsértések. E célból mindenekelőtt figyelembe kell venni azt a valószínűséget, hogy egy gondosan végzett vizsgálat az A. társaság ajánlatának a kizárásához vezet, mivel az összeférhetetlenség fennállása csak azzal a feltétellel igazolja valamely ajánlattevő kizárását, ha e körülmény tisztességtelen versenyhelyzetet teremt, hogy az ajánlatkérő szerv intézkedéseket tud elfogadni az összeférhetetlenségből adódó előny semlegesítése céljából, és hogy az a közbeszerzési eljárást megszüntetheti. Ezt követően figyelembe kell venni azt a tényt, hogy mivel a felperes ajánlatát második helyre sorolták be, nagyon nagy esélye volt arra, hogy az A. társaság ajánlatának a kizárása esetén nyerjen az ajánlati felhívásban. Végül figyelembe kell venni azt a tényt, hogy a jelen ügyben az ajánlatkérő szerv nem élt a költségvetési rendeletben megállapított azon lehetőséggel, hogy elálljon a közbeszerzési szerződéstől, vagy hogy megszüntesse a közbeszerzési eljárást.
Másodszor figyelembe kell venni azt a nettó hasznot, amely a közbeszerzési szerződés felperes általi teljesítéséből keletkezhetett volna. E tekintetben meg kell határozni a nettó haszonkulcsot, amelyhez általában a hasonló szerződések teljesítése szolgál alapul.
Ezen elemek összességére tekintettel az esély elvesztése címén megtérítendő teljes összeg meghatározása céljából figyelembe kell venni a nettó hasznot, valamint az ajánlati felhívásban való győzelem valószínűségének mértékét.
A Törvényszék későbbi határozatára figyelemmel fel kell hívni a feleket, hogy az előző megfontolások fényében jussanak egyezségre ezen összegről, és az ítélet kihirdetésétől számított három hónapon belül közöljék a Törvényszékkel a közös megegyezéssel megállapított fizetendő összeget, vagy ilyen megegyezés hiányában ugyanezen határidőn belül a számszerűsített kérelmeiket (lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 16‑iATC és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑333/10
,
EU:T:2013:451
,
201.
pont).
Végül a felperes arra irányuló kérelmével kapcsolatban, hogy a kártérítés összege után fizessenek az ítélet időpontjától a végleges kifizetés időpontjáig a megítélt összeg alapján számított 8%‑os késedelmi kamatot, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a késedelmi kamatokra vonatkozó fizetési kötelezettség a kártérítési kötelezettséget megállapító ítélettel keletkezik, még akkor is, ha a Törvényszék először közbenső ítélettel állapítja meg a kártérítési kötelezettséget, és a kártérítési összeg megállapítására egy későbbi eljárási szakaszban kerül sor (1979. október 4‑iDumortier és társai kontra Tanács ítélet,
64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 és 45/79
,
EU:C:1979:223
,
25.
pont; 1984. november 13‑iBirra Wührer és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet,
256/80, 257/80, 265/80, 267/80, 5/81, 51/81 és 282/82
,
EU:C:1984:341
,
37.
pont; 1990. június 26‑iSofrimport kontra Bizottság ítélet,
C‑152/88
,
EU:C:1990:259
,
32.
pont).
Az alkalmazandó kamat mértékét az Európai Központi Bank (EKB) által a fő refinanszírozási műveletekre megállapított, az érintett időszakban alkalmazandó, két százalékponttal növelt kamat alapján kell kiszámítani (2005. március 17‑iAFCon Management Consultants és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑160/03
,
EU:T:2005:107
,
133.
pont; 2008. november 26‑iAgraz és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑285/03
, nem tették közzé,
EU:T:2008:526
,
55.
pont; 2014. november 25‑iSafa Nicu Sepahan kontra Tanács ítélet,
T‑384/11
,
EU:T:2014:986
,
151.
pont).
Következésképpen az esély elvesztése, valamint a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségek és kiadások címén fizetendő kártérítések után, beleértve az ez utóbbi kártérítés után járó kompenzációs kamatokat, a jelen ítélet kihirdetésétől a teljes kifizetésig késedelmi kamatot kell fizetni, amelynek a mértéke az EKB által a fő refinanszírozási műveletekre megállapított, két százalékponttal növelt mérték.
IV.

A költségekről
A Törvényszék a költségekről jelenleg nem határoz.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített harmadik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
Az Európai Unió köteles a Vakakis kai Synergates – Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meletona által „Az albániai élelmiszer‑biztonsági rendszer megerősítése” (EuropeAid/129820/C/SER/AL) elnevezésű közbeszerzési szerződés neki való odaítélése esélyének az elvesztése címén, valamint az ezen ajánlati felhívásban való részvétellel kapcsolatban felmerült költségek és kiadások címén elszenvedett károk megtérítésére.

2)
A jelen rendelkező rész 1. pontjában említett kártérítés után a jelen ítélet kihirdetésétől a teljes kifizetésig az Európai Központi Bank (EKB) által a fő refinanszírozási műveletekre vonatkozóan megállapított, két százalékponttal növelt mértékben késedelmi kamatot kell fizetni.

3)
A Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.

4)
A felek az ítélet kihirdetésének időpontjától számított három hónapon belül közlik a Törvényszékkel a kártérítés közös megegyezéssel megállapított, számszerűsített összegét.

5)
Megállapodás hiányában a felek ugyanezen határidőn belül kötelesek bejelenteni a Törvényszéknek a számszerűsített kérelmeiket.

6)
A Törvényszék a költségekről jelenleg nem határoz.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Forrester
Półtorak
Perillo
Kihirdetve Luxembourgban, a 2018. február 28‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék

I. A jogvita előzményei

II. Az eljárás és a felek kérelmei

III. A jogkérdésről

A. Az elfogadhatóságról

1. A kereset elfogadhatóságáról

2. A jogsértések és a felperes által hivatkozott érvek elfogadhatóságáról

B. Az ügy érdeméről

1. Az Unió szerződésen kívüli felelőssége megállapításának feltételeiről

a) A jogellenességről

1) A közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának elégtelenségére és az összeférhetetlenség A. társaság javára való fennállására alapított állítólagos jogellenességről

i) A magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabályok fennállásáról

ii) A kellően súlyos jogsértések fennállásáról

2) Azon késedelemre alapított állítólagos jogellenességről, amellyel a felperest a szerződés odaítéléséről és a szerződés aláírásáról szóló határozatról tájékoztatták

b) A kárról és az okozati összefüggésről

1) Azon késedelemre alapított állítólagos jogellenesség, amellyel a felperest a közbeszerzési szerződés odaítéléséről és a szerződés aláírásáról szóló határozatról tájékoztatták és a hivatkozott károk közötti okozati összefüggésről

2) A hivatkozott károkról, valamint a közbeszerzési eljárás felülvizsgálatának az elégtelenségére alapított jogellenesség és az említett károk közötti okozati összefüggésről

i) Az elmaradt haszonra alapított kárról

ii) A közbeszerzési eljárás jogszerűségének a vitatásához kapcsolódóan viselt költségekre alapított kárról

iii) A más ajánlati felhívásokban való részvétel és az azokban való győzelem lehetőségének az elvesztésére alapított kárról

iv) A lehetőség elvesztésére, valamint a közbeszerzési eljárásban való részvétellel kapcsolatos költségekre és kiadásokra alapított kárról

2. A kártérítésről

IV. A költségekről
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.