CELEX: 62016CJ0577
Eelotsusetaotlus
Keskkond
Euroopa Liidu kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem
Direktiiv 2003/87/EÜ
Kohaldamisala
Artikli 2 lõige 1
I lisa
Saastekvootidega kauplemise süsteemiga hõlmatud tegevusalad
Polümeeride tootmine
Eraldiseisva käitise tarnitud soojus
Tasuta saastekvootide eraldamise taotlus
Ajavahemik 2013-2020

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (
ELT 2003, L 275, lk 32
; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ (
ELT 2009, L 140, lk 63
) (edaspidi „direktiiv 2003/87“), artikli 1 ja I lisa tõlgendamist ning komisjoni 27. aprilli 2011. aasta otsuse 2011/278/EL, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad direktiivi 2003/87 artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks (
ELT 2011, L 130, lk 1
) tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus esitati kohtuvaidluses Trinseo Deutschland Anlagengesellschaft mbH (edaspidi „Trinseo“) ja Bundesrepublik Deutschland’i (Saksamaa Liitvabariik), mida esindab Umweltbundesamt (Saksamaa föderaalne keskkonnaamet), vahel seoses keeldumisega eraldada kasvuhoonegaaside saastekvoote tasuta ühele polükarbonaadi tootmise käitisele.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2003/87
Direktiivi 2003/87 artiklis 1 „Sisu“ on ette nähtud:
„Käesoleva direktiiviga luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem (edaspidi „ühenduse süsteem“), mille eesmärk on vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside heitkoguseid.
[…]“.
Selle direktiivi artikli 2 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse I lisas loetletud tegevusaladest tulenevate heitkoguste ja II lisas loetletud kasvuhoonegaaside suhtes.“
Direktiivi artiklis 3 „Mõisted“ on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)
„heitkogus“ – käitise allikatest pärinevate kasvuhoonegaaside heide atmosfääri […]
[…]“.
Direktiivi artikli 10a „Ühenduse üleminekueeskirjad saastekvootide tasuta eraldamiseks ühtlustatud viisil“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Komisjon võtab 31. detsembriks 2010 vastu kogu ühenduses kohaldatavad ja täielikult ühtlustatud rakendusmeetmed […] saastekvootide eraldamiseks […]“
Direktiivi 2003/87 artikli 11 „Riiklikud rakendusmeetmed“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Iga liikmesriik avaldab ja esitab komisjonile 30. septembriks 2011 tema territooriumil asuvate käesoleva direktiiviga hõlmatud käitiste loetelu ja tema territooriumil asuvatele käitistele eraldatavad tasuta saastekvoodid, mis on arvutatud artikli 10a lõikes 1 ja artiklis 10c osutatud eeskirjade kohaselt.“
Selle direktiivi I lisa „Tegevusalade liigid, mille suhtes kohaldatakse käesolevat direktiivi“ näeb süsinikdioksiidi (CO
) heitmete osas ette järgmised tegevused:
„Kütuse põletamine käitistes, mille summaarne nimisoojusvõimsus on üle 20 [megavati(MW)] […]
[…]
Pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas“.
Otsus 2011/278
Otsuse 2011/278 põhjenduses 6 on märgitud:
„Võrdlusalused peaksid hõlmama kõiki tootmisega seotud otseheiteid, sealhulgas tootmiseks kasutatava mõõdetava soojuse tootmisega seotud heiteid, olenemata sellest, kas mõõdetav soojus toodeti kohapeal või muus käitises. […]“.
Selle otsuse põhjendus 21 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui kaks või enam käitist vahetavad omavahel mõõdetavat soojust, peaks saastekvootide tasuta eraldamine põhinema käitise soojatarbimisel ning arvesse tuleks võtta kasvuhoonegaaside heite ülekandumise riski. Seega tuleks saastekvoodid eraldada soojuse tarbijale, et tasuta eraldatavate saastekvootide arv ei sõltuks soojusega varustamise struktuurist.“
Selle otsuse artiklis 3 on ette nähtud:
„Käesolevas otsuses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
c)
„soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa“ – sisend, väljund ja vastav heide, mida tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa ei hõlma ning mis on seotud sellise mõõdetava soojuse tootmisega või impordiga ELi süsteemi kuuluvast käitisest või muust üksusest (või tootmise ja impordi mõlemaga), mida
–
tarbitakse käitise süsteemipiirides toodete tootmiseks, mehaanilise energia tootmiseks (mida ei kasutata elektri tootmiseks), soojendamiseks või jahutamiseks (mis ei ole seotud elektri tootmisega), või
–
eksporditakse teise, ELi süsteemi välisesse käitisesse või muusse üksusesse (välja arvatud eksport elektri tootmiseks);
[…]“.
Otsus 2013/448/EL
Komisjoni 5. septembri 2013. aasta otsuse 2013/448/EL, milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas direktiivi 2003/87 artikli 11 lõikega 3 (
ELT 2013, L 240, lk 27
), põhjendused 16 ja 17 on sõnastatud nii.
„(16)
Komisjon lisab, et Saksamaa riiklikes rakendusmeetmetes esitatud loetelu käitistest on puudulik ning seega vastuolus direktiivi [2003/87] artikli 11 lõikega 1. Loetelu ei sisalda käitisi, kus toodetakse polümeere, eelkõige suspensioon-polüvinüülkloriidi (S-PVC) ja emulsioon-polüvinüülkloriidi (E‑PVC) ning vinüülkloriidi monomeeri, ega [lubatud heitkoguste ühikute] LHÜde koguseid, mis on kavas eraldada igale sellisele Saksamaa territooriumil asuvale käitisele, kelle suhtes kohaldatakse direktiivi [2003/87] ning kellele on osutatud kõnealuse direktiivi I lisa tõlgendamise juhiste punktis 5.1; kliimamuutuste komitee kiitis kõnealused juhised heaks 18. märtsil 2010. Komisjon on seejuures teadlik Saksamaa arvamusest, et polümeeride, eelkõige S-PVC ja E-PVC ning vinüülkloriidi monomeeri tootmine ei ole hõlmatud direktiivi [2003/87] I lisaga. Komisjoni arvates vastavad polümeerid, sealhulgas S-PVC ja E-PVC ning vinüülkloriidi monomeer, direktiivi [2003/87] I lisas nimetatud asjaomase tegevusala (pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine) määratlusele. Sellest lähtuvalt töötati tihedas koostöös liikmesriikide ja asjaomaste tööstussektoritega S-PVC, E-PVC ja vinüülkloriidi monomeeri jaoks välja vastavad tootepõhised võrdlusalused, mis on sätestatud otsuse [2011/278] I lisas.
(17)
Komisjoni arvates mõjutab asjaolu, et Saksamaa käitiste loetelu on puudulik, LHÜde eraldamist soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa alusel käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele, kes ekspordivad soojust pakendamata orgaanilisi põhikemikaale tootvatesse käitistesse. Soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa alusel võib eraldada LHÜsid üksnes soojuse ekspordiks direktiiviga [2003/87] hõlmamata käitisesse või muusse üksusesse. Saksamaa riiklikes rakendusmeetmetes on LHÜde eraldamisel käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele võetud arvesse soojuse eksporti käitistesse, kes tegutsevad direktiivi [2003/87] lisa reguleerimisalasse kuuluvatel tegevusaladel. Sellest tulenevalt on I lisa punktis E loetletud käitistele ettenähtud LHÜde kogus vastuolus eraldamiseeskirjadega. Seepärast ei nõustu komisjon käesoleva otsuse I lisa punktis E loetletud käitistele ettenähtud kogustega.“
Otsuse 2013/448 artiklis 1 on sätestatud:
„1.   Käesoleva otsuse I lisas loetletud käitiste lisamine direktiiviga [2003/87] hõlmatud käitiste loeteludesse, samuti vastavad kõnealustele käitistele aastas tasuta eraldatavate LHÜde esialgsed üldkogused, mis on komisjonile esitatud direktiivi [2003/87] artikli 11 lõike 1 kohaselt, lükatakse tagasi.“
2.   […]
Vastuväiteid ei esitata, kui liikmesriik muudab enne ajavahemikuks 2013–2020 lõpliku aastase üldkoguse kindlaksmääramist kooskõlas otsusega [2011/278] LHÜde esialgset aastast üldkogust, mis eraldatakse sellistele kõnealuse liikmesriigi territooriumil asuvatele käitistele, kes on kantud lõikes 1 osutatud loeteludesse ning loetletud käesoleva otsuse I lisa punktis E, sellisel määral, et igasugune LHÜde eraldamine soojusele, mis eksporditakse polümeere (S‑PVC ja E‑PVC ning vinüülkloriidi monomeer) tootvatesse käitistesse, on välistatud.
[…]“.
Selle otsuse I lisa punktis E on loetletud viis Saksa riiklikes rakendusmeetmetes esitatud käitist, kellest Dow Deutschland Anlagengesellschaft kuulub saastekvootidega kauplemise süsteemi ja varustab soojusega üksnes polümeerimiskäitisi.
Määrus (EL) nr 601/2012
Komisjoni 21. juuni 2012. aasta määruse (EL) nr 601/2012 direktiivi 2003/87 kohase kasvuhoonegaaside heite seire ja aruandluse kohta (
ELT 2012, L 181, lk 30
) artiklis 5 „Täielikkus“ on sätestatud:
„Seire ja aruandlus on täielikud ning hõlmavad direktiivi [2003/87/EÜ] I lisas loetletud tegevustega […] seotud kõigist heiteallikatest ja lähtevoogudest pärinevaid kõiki protsessi käigus ja põlemisel tekkivaid heiteid ning kõikide kasvuhoonegaaside heiteid, mis on nende tegevustega seoses kindlaks määratud, kusjuures samal ajal välditakse kahekordset arvestust.
[…]“.
Sama määruse artikli 49 „Ülekantud CO
“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käitaja lahutab käitise heitkogustest mis tahes CO
koguse, mis pärineb direktiivi [2003/87] I lisaga hõlmatud tegevustega seotud fossiilsest süsinikust, mis käitisest ei eraldu, vaid mis kantakse käitisest üle ühte järgmistest sihtkohtadest:
a)
kogumiskäitisesse, et seda transportida ja pikaks ajaks geoloogiliselt säilitada [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009 aasta] direktiiviga 2009/31/EÜ [milles käsitletakse süsinikdioksiidi geoloogilist säilitamist ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 85/337/EMÜ ja direktiive 2000/60/EÜ, 2001/80/EÜ, 2004/35/EÜ, 2006/12/EÜ, 2008/1/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1013/2006 (
ELT 2009, L 140, lk 114
)] kooskõlas lubatud säilitamiskohas;
b)
transpordivõrku, et seda pikaks ajaks geoloogiliselt säilitada direktiiviga [2009/31] kooskõlas lubatud säilitamiskohas;
c)
direktiiviga [2009/31] kooskõlas lubatud säilitamiskohta pikaajaliseks geoloogiliseks säilitamiseks.
Käitisest CO
ühegi muu ülekandmise korral käitise heitkogustest CO
lahutamist ei lubata.“
Sama määruse IV lisa „Käitistega seotud tegevuspõhised seiremeetodid (artikli 20 lõige 2) sisaldab muu hulgas järgmisi sätteid:
„1.   Konkreetsed põlemisprotsessis tekkivate heitkoguste seire-eeskirjad
A)
Reguleerimisala
[…]
[…] Käitaja arvab kõik käitises kütuste põlemisel tekkinud heitkogused käitise näitajate hulka, olenemata soojuse või elektri ekspordist teistele käitistele. Käitaja ei arva näitajate hulka soojuse või elektri tootmisel tekkinud heidet, mis imporditakse importivasse käitisesse teistest käitistest.
[…]“.
Saksa õigus
21. juuli 2011. aasta kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise seaduse (Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz) (
BGBl. I
lk 1475, edaspidi „TEHG“) §‑s 2 „Kohaldamisala“ on sätestatud:
„(1)   Käesolevat seadust kohaldatakse 1. lisa 2. osas nimetatud kasvuhoonegaaside heitmetele, mis tekivad seal nimetatud tegevusaladel. 1. lisa 2. osas nimetatud käitiste puhul kohaldatakse käesolevat seadust ka juhul, kui need on sellise käitise osad või abiseadmed, mida ei ole I lisa 2. osas loetletud.
[…]“.
TEHG §‑s 9 „Käitiste käitajatele saastekvootide tasuta eraldamine“ on ette nähtud:
„(1)   Käitiste käitajatele eraldatakse tasuta saastekvoodid vastavalt põhimõtetele, mis on sätestatud [direktiivi 2003/87] artikli 10a […] kehtivas redaktsioonis ning otsuses [2011/278].
[…]“.
TEHG 1. lisa 2. osa punktis 27 viidatakse „Orgaaniliste põhikemikaalide (alkeenid ja klooritud alkeenid; alküünid, aromaatsed ühendid ja alküülitud aromaatsed ühendid; fenoolid, alkoholid; aldehüüdid, ketoonid; karboksüülhapped, dikarboksüülhapped karboksüülanhüdriidid ja dimetüültereftalaat; epoksiidid; vinüülatsetaat, akrüülnitriil; kaprolaktaam ja melamiin) tootmise käitistele tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Trinseo käitab polükarbonaadi tootmise käitist, mille lubatud tootmisvõimsus on üle 100 tonni päevas. See käitis saab selle tootmise jaoks vajaliku auru sealsamas asuvast jõujaamast, mida käitab teine äriühing Dow Deutschland Anlagengesellschaft, kelle suhtes kohaldatakse direktiiviga 2003/87 loodud saastekvootidega kauplemise süsteemi.
Trinseo esitas Deutsche Emissionshandelsstelle’le (Saksamaa saastekvootidega kauplemise amet, edaspidi „DEHSt“) 23. jaanuaril 2012 taotluse selle käitise jaoks tasuta saastekvootide eraldamiseks kauplemisperioodiks 2013–2020.
DEHSt jättis 17. veebruari 2014. aasta otsusega selle taotluse rahuldamata põhjusel, et polükarbonaati ei ole TEHG 1. lisa 2. osa punktis 27 osutatud ainete ja ainerühmade loetellu kantud, mistõttu ei kuulu nimetatud käitis TEHG kohaldamisalasse.
Trinseo vaide selle otsuse peale jättis DEHSt samal põhjusel rahuldamata.
Trinseo esitas 2. oktoobril 2015 Verwaltungsgericht Berlinile (Berliini halduskohus, Saksamaa) nimetatud otsuse peale kaebuse.
Selle kaebuse põhjenduseks väitis Trinseo, et direktiivi 2003/87 artikli 2 alusel koostoimes selle direktiivi I lisaga kuulub igasugune pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmine krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil selle direktiivi kohaldamisalasse, ilma et see oleks piiratud konkreetsete ainetega.
Trinseo rõhutab seejuures, et nii komisjoni 18. märtsi 2010. aasta dokumendist „Guidance on Interpretation of Annex I of the [Directive 2003/87] (excl. aviation activities)“ ([Direktiivi 2003/87] I lisa tõlgendamise suunised, v.a lennutegevuses) kui otsuse 2013/448 põhjendusest 16 tuleneb, et polümeeride tootmine kuulub direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse. Kui otsuse 2011/278 alusel tarnib saastekvootidega kauplemise kohustusega käitis soojust teisele samasse tasuta kvootide jaotamise süsteemi kuuluvale käitisele, peaks tasuta kvoote saama viimati mainitu, pealegi keelab otsus 2013/448 esimesena mainitule nende kvootide eraldamise. TEHG I lisa 2. osa punktiga 27 ei ole direktiiv 2003/87 õigesti üle võetud ja Trinseo sõnul võib ta sellele direktiivile tuginedes nõuda nende tasuta kvootide eraldamist.
DEHSt seevastu väidab, et direktiiv 2003/87 ei kohusta kaasama polümeere tootvaid käitisi saastekvootidega kauplemise süsteemi. Peale selle räägib tema sõnul selle vahetu kohaldatavuse vastu asjaolu, et see direktiiv kahjustab üldiselt käitiste käitajate huve.
Nendel asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Berlin (Berliini halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2003/87] artiklit 1 koostoimes I lisaga tuleb tõlgendada nii, et polümeeride ja eelkõige polükarbonaadi tootmine käitises tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas on hõlmatud viidatud lisas nimetatud tegevusalaga, milleks on orgaaniliste põhikemikaalide tootmine krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas siis sellise käitise käitaja võib taotleda tasuta saastekvootide eraldamist direktiivi 2003/87 ja otsuse [2011/278] vahetu kohaldamise alusel, kui tasuta saastekvootide eraldamine riigisisese õiguse alusel on välistatud ainuüksi seetõttu, et asjaomane liikmesriik jättis polümeeride tootmise käitised direktiivi [2003/87] üle võtva riigisisese seaduse kohaldamisalast välja ja sellised käitised ei saa seetõttu saastekvootidega kaubelda?“
Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
Pärast kohtujuristi ettepaneku esitamist taotles Trinseo Euroopa Kohtu kantseleile 29. detsembril 2017 esitatud taotlusega menetluse suulise osa uuendamist. Trinseo väitis taotlust põhjendades sisuliselt, et kohtujurist eiras oma ettepanekus liikmesriigi teatavaid õigusnorme, mis on seotud tasuta saastekvootide eraldamisega käitistele, mis ei tekita CO
heitmeid, ning mis vääriks kohtuvaidluse korraldamist.
Olgu meenutatud, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ja kodukorras ei ole pooltele ette nähtud võimalust esitada kohtujuristi ettepanekule vastuseks seisukoht (kohtuotsus, Vnuk,
C‑162/13
,
EU:C:2014:2146
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud arutluskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad (17. septembri 2015. aasta kohtuotsus, Mory jt vs. komisjon,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
, punkt
).
Seetõttu ei ole see, et pool ei nõustu kohtujuristi ettepanekuga – olenemata sellest, mis küsimust selles analüüsiti –, iseenesest põhjus, mis õigustaks menetluse suulise osa uuendamist (vt 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus, Mory jt vs. komisjon,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
, punkt
).
Samas võib Euroopa Kohus oma kodukorra artikli 83 alusel igal ajal, olles kohtujuristi ära kuulanud, uuendada määrusega menetluse suulise osa, eelkõige kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled või Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud ei ole vaielnud (29. aprilli 2015. aasta kohtuotsus, Nordzucker,
C‑148/14
,
EU:C:2015:287
, punkt
).
Käesoleval juhul see nii ei ole. Osaledes käesolevas menetluses samamoodi kui teised huvitatud pooled, esitas Trinseo nii menetluse kirjalikus kui ka suulises etapis kõik faktilised ja õiguslikud asjaolud, mida ta pidas asjakohaseks eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamisel, eeskätt selles osas, mis puudutab direktiivi 2003/87 kohaldamist tulenevalt selle artiklist 2 ning otsustes 2011/278 ja 2013/448 ette nähtud tasuta saastekvoote käsitlevate sätete ulatust. Seetõttu leiab Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, et tal on olemas kogu vajalik teave asja lahendamiseks ning et kogu see teave on tema menetluses läbi vaieldud.
Eelnimetatud kaalutlusi arvestades leiab Euroopa Kohus, et menetluse suulist osa ei ole alust uuendada.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma esimese küsimusega sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/87 artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selline polümeere, eelkõige polükarbonaati tootev käitis, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis saab selle tootmise jaoks vajaliku soojuse eraldiseisvalt käitiselt, tegeleb „orgaaniliste põhikemikaalide tootmi[sega] krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või sarnaste protsesside abil tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas“ selle direktiivi I lisa tähenduses, mille tõttu tuleb teda pidada selle direktiiviga loodud saastekvootidega kauplemise süsteemi kohaldamisalasse kuuluvaks.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et see küsimus on esitatud kohtuvaidluses, mis leidis aset pärast liikmesriigi pädevate asutuste keeldumist eraldada sellisele käitisele tasuta saastekvoote kauplemisperioodi 2013–2020 kohta.
Sissejuhatuseks olgu meenutatud, et direktiivi 2003/87 eesmärk on luua kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, mis on suunatud kasvuhoonegaaside õhku paisatud koguste vähendamisele tasemeni, mis võimaldab vältida inimtegevusest tulenevaid ohtlikke kliimahäireid, ning mille lõppeesmärk on keskkonnakaitse (vt eelkõige 8. märtsi 2017. aasta kohtuotsus, ArcelorMittal Rodange et Schifflange,
C‑321/15
,
EU:C:2017:179
, punkt
).
See süsteem põhineb majanduslikul loogikal, mis innustab igat süsteemi osalist tekitama talle esialgu antud kvoodist madalamat kasvuhoonegaaside heitkogust, et ülejäägi saaks võõrandada teisele osalisele, kelle heitkogus ületab talle antud kvooti (vt eelkõige 8. märtsi 2017. aasta kohtuotsus, ArcelorMittal Rodange et Schifflange,
C‑321/15
,
EU:C:2017:179
, punkt
).
Direktiivi 2003/87 eesmärk on vähendada 2020. aastaks majanduslikult tõhusalt liidu kasvuhoonegaaside heitkoguseid kokku vähemalt 20% võrra võrreldes 1990. aasta tasemega (8. septembri 2016. aasta kohtuotsus, E.ON Kraftwerke,
C‑461/15
,
EU:C:2016:648
, punkt
).
Direktiivi 2003/87 artikli 2 lõike 1 kohaselt, mis määratleb selle direktiivi kohaldamisala, kohaldatakse seda direktiivi „I lisas loetletud tegevusaladest tulenevate heitkoguste suhtes“, mis viitab eeskätt seoses CO
‑ga „pakendamata orgaaniliste põhikemikaalide tootmi[sele] krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil tootmisvõimsusega üle 100 tonni päevas“.
Nagu nähtub ka eelotsuse küsimuse sõnastusest, on käesoleval juhul selge, et põhikohtuasjas kõne all olev polümeere tootev käitis ületab selles lisas ette nähtud tootmisvõimsuse künnise.
Teisalt, samas kui Trinseo ja komisjon väidavad, et polümeere võib pidada krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimisega „samalaadse protsessi“ abil toodetud „orgaanilisteks põhikemikaalideks“ nimetatud lisa tähenduses, kinnitavad föderaalne keskkonnaamet ning Saksamaa ja Madalmaade valitsus, et seda liiki käitis ei vasta nendele tingimustele, kuna esiteks on polümeerid lõpptooted ja mitte teiste keemiatoodete valmistamiseks kasutatavad vahesaadused ning teiseks ei ole polümerisatsiooniprotsessil krakkimise, reformingu ega oksüdeerimisega samalaadseid omadusi.
Olgu siiski kõigepealt märgitud, et vastavalt direktiivi 2003/87 artikli 2 lõikele 1 kuuluvad I lisas osutatud tegevused selle direktiivi kohaldamisalasse ja seega selle direktiiviga loodud saastekvootidega kauplemise süsteemi ainult siis, kui need tekitavad selle direktiivi II lisas loetletud kasvuhoonegaaside „heitkoguseid“.
Seetõttu tuleb selleks, et teha kindlaks, kas selline polümeeride tootmise käitis, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, kuulub direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse, kõigepealt kooskõlas artikli 2 lõikega 1 kontrollida, kas selle käitise tegevused põhjustavad kõnealuseid „heitkoguseid“.
Siinkohal tuleb märkida, et direktiivi 2003/87 artikli 3 punkti b kohaselt on „heitkogus“ direktiivi tähenduses käitise allikatest pärinevate kasvuhoonegaaside heide atmosfääri.
Kõnealuse sätte sõnastusest nähtub ka, et heitkogus selle sätte tähenduses eeldab, et käitisest lähtub kasvuhoonegaasi heide atmosfääri (19. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus, Schaefer Kalk,
C‑460/15
,
EU:C:2017:29
, punkt
).
Käesoleval juhul ilmneb Euroopa Kohtule esitatud tõenditest – ja kõigi menetluses osalenud huvitatud isikute vahel ei ole vaidlust selles –, et selline polümeere tootev käitis, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis saab polümeerimiseks vajaliku soojuse eraldiseisvalt käitiselt, ei tekita ise CO
heidet atmosfääri ja ainult viimati nimetatud käitise soojatootmine põhjustab selliseid heitmeid. Tegelikult ei vabane polümerisatsiooniprotsessis süsinikdioksiid, nagu selgitab ka Madalmaade valitsus; süsinik on vajalik polümeeride (nagu polükarbonaat) tootmiseks.
Sellest järeldub, et polümeeride tootmine sellise käitise poolt, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis ei tooda polümeerimiseks vajalikku soojust integreeritult, ei tekita vahetuid CO
heitmeid.
Selliste heitmete puudumisel ei saa tegevus, mis on küll direktiivi 2003/87 I lisas ette nähtud, siiski kuuluda selle direktiivi kohaldamisalasse ega seetõttu selle direktiiviga loodud saastekvootidega kauplemise süsteemi.
Niisugust järeldust toetab käesoleva kohtuotsuse punktides 39–41 meelde tuletatud eesmärk, mida direktiiviga taotletakse ja millega innustatakse saastekvootidega kauplemise süsteemis osalevaid käitisi vähendama oma kasvuhoonegaaside heitmeid, et saada ülejääk üle kanda teisele samas süsteemis osalevale käitisele. Polümeere tootvad käitised ei tekita ise otseseid CO
heitmeid ja nende käitajaid ei saa saastekvootide andmisega innustada kasvuhoonegaaside heitmeid vähendama.
Trinseo ja komisjon kinnitavad siiski, et polümeeride tootmisest tulenevad heitmed peaksid hõlmama ka „kaudseid“ heitmeid, mis tulenevad eraldiseisva käitise poolt polümeerimise jaoks soojuse tootmisest. Nende väitel oleks see lähenemine kooskõlas direktiiviga 2003/87 taotletava eesmärgiga, kuna see võimaldab hoogustada investeerimist energiatarbimise vähendamisse. Seda kinnitavat pealegi sama direktiivi artikkel 10a ja otsuse 2011/278 artikli 3 punkt c ning põhjendused 6 ja 21, mis näevad ette saastekvootide tasuta eraldamise käitisele, mis kasutab soojust, mitte aga käitisele, mis seda toodab. Nii tulenevat otsuse 2013/448 artikli 1 lõikest 1 koostoimes selle otsuse I lisa punktiga E ning selle põhjendusi 16 ja 17 silmas pidades, et heitmekvoote tuleb eraldada tasuta polümeerimiskäitistele ja mitte soojuse tarnijale. Lisaks määravat otsuse 2011/278 I lisa võrdlusalused üksnes sellistes käitistes valmistatud toodetele.
Sellise tõlgendusega ei saa siiski nõustuda.
Nagu ilmneb juba käesoleva kohtuotsuse punktidest 47 ja 48, kohaldatakse direktiivi 2003/87 sama direktiivi artikli 3 punkti b kohaselt ainult nendele „heitkogustele“, mis põhjustavad käitise allikatest pärinevate kasvuhoonegaaside heitmeid.
Soojuse tootmisest tuleneva CO
heitme kohta näeb direktiivi 2003/87 I lisa ette, et need heitkogused on direktiiviga hõlmatud kui tegevus kütuste põletamisel „käitistes, mille summaarne nimisoojusvõimsus on üle 20 MW“.
Mainitud sättest ilmneb ka selgelt, et arvesse võib võtta üksnes ise soojust tootva käitise vahetust tegevusest lähtuvaid heitkoguseid, et määrata kindlaks, kas see tegevus kuulub saastekvootidega kauplemise süsteemi.
Sellest tuleneb, et ainult soojuse tootmisest tulenevad CO
heitmed õigustavad käitise lülitamist selliste käitiste süsteemi, mis on heidete allikaks; käesoleval juhul on niisuguseks käitiseks eraldiseisev käitis, mis tarnib põhikohtuasjas kõne all olevale käitisele soojust.
Seda tõlgendust toetab määruse nr 601/2012 IV lisa, mille punkti 1 alapunkti A teises lõigus on sõnaselgelt ette nähtud, et „[k]äitaja arvab kõik käitises kütuste põlemisel tekkinud heitkogused käitise näitajate hulka, olenemata soojuse või elektri ekspordist teistele käitistele. Käitaja ei arva näitajate hulka soojuse või elektri tootmisel tekkinud heidet, mis imporditakse importivasse käitisesse teistest käitistest.“
Sellest sõnastusest ilmneb ka selgelt, et käitaja, kes impordib soojust eraldiseisvalt käitiselt, ei või arvesse võtta eraldiseisva käitise tekitatud heidet.
Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 50 ja 51 märgib, tekitaks igasugune muu tõlgendus vältimatult riski, et heitmed võetakse kahekordselt arvesse, kuna need tuleks deklareerida nii soojuse tootja poolt otseste heitmetena kui ka selle soojuse kasutaja poolt kaudsete heitmetena.
Topeltarvestus ei oleks aga vastuolus üksnes määruse nr 601/2012 artikli 5 esimese lõiguga, vaid kuna käitise poolt ise enda tarbeks soojuse tootmisega seotud heitmeid peab deklareerima ainult üks kord, kahjustaks see ka konkurentsitingimuste säilitamist, mis on direktiiviga 2003/87 rakendatud korra alameesmärk (vt eelkõige 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus, DK Recycling und Roheisen vs. komisjon
C‑540/14 P
,
EU:C:2016:469
, punkt
).
Nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 52 ja 53 märgib, tuleb tõdeda, et kuigi määruse nr 601/2012 artikli 49 lõige 1 kehtestas CO
ülekandmise mehhanismi selles sättes loetletud kolmel juhul, ei näe direktiiviga 2003/87 ette nähtud kord seevastu ette üldist mehhanismi, mis lubaks soojuse tootjal CO
heitmeid soojuse kasutajale üle kanda, ega sisalda sätteid, mille eesmärk on reguleerida nende heitmete võimalikku jaotust erinevate kasutajate vahel, ning vajaduse korral ka järjestikuste kasutajate vahel.
Nagu väidavad ka Trinseo ja komisjon, ei saa välistada, et heitmekvootide üleandmine polümeere tootvale käitisele, mis saab selleks vajaliku soojuse eraldiseisvalt käitiselt, võib innustada sellist käitajat kasutama tõhusamaid tehnikaid oma energiatõhususe parendamiseks, eelkõige kütusevajaduse vähendamise teel. Komisjon nägi ka otsuse 2011/278 põhjenduses 21 ette, et tasuta saastekvoodid tuleks eraldada soojuse tarbijale.
Nagu Madalmaade valitsus õigesti esile toob, on siiski tõsi, et selline energiatõhususe suurenemine ei anna alust niisuguste tegevuste lülitamiseks saastekvootidega kauplemise süsteemi, mis ei kuulu direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse, nagu see on määratletud selle direktiivi artikli 2 lõikes 1.
Neid kaalutlusi ei väära ka liidu seadusandja kehtestatud tasuta heitmekvootide eraldamise eeskirjad.
Siinkohal olgu meenutatud, et vastavalt direktiivi 2003/87 artiklile 10a kuulub kvootide tasuta eraldamine üleminekukorda, mida kohaldatakse ainult teatavate tegevusalade sektoritesse kuuluvatele käitistele, kusjuures eraldatud kogust vähendatakse järk-järgult aastatel 2013–2020, kuni 2027. aastal enam saastekvoote tasuta ei eraldata (vt selle kohta 8. septembri 2016. aasta kohtuotsus, E.ON Kraftwerke,
C‑461/15
,
EU:C:2016:648
, punkt
ja 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus, Yara Suomi jt,
C‑506/14
,
EU:C:2016:799
, punkt
).
Ainult käitised, mille tegevused kuuluvad vastavalt direktiivi 2003/87 artikli 2 lõikele 1 saastekvootidega kauplemise süsteemi, võivad saada kasu nende kvootide tasuta eraldamisest. Kõnealuse direktiivi artikkel 10a ega otsused 2011/278 ja 2013/448 ei saa muuta selle direktiivi kohaldamisala (vt analoogia alusel 19. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus, Schaefer Kalk,
C‑460/15
,
EU:C:2017:29
, punktid
–
).
Pealegi tuleneb otsuse 2011/278 artikli 3 punktist c, et käitis, mis ekspordib enda toodetud soojust, saab taotleda saastekvootide eraldamist selle soojuse eest üksnes siis, kui ta ekspordib seda „ELi süsteemi välisesse käitisesse või muusse üksusesse“ (8. septembri 2016. aasta kohtuotsus, Borealis jt,
C‑180/15
,
EU:C:2016:647
, punkt
).
See on täpselt selline juhtum, kui soojuse kasutajast käitis, mille tegevused ei põhjusta ise heitmeid direktiivi 2003/87 artikli 3 punkti b tähenduses, ei kuulu selle direktiivi artikli 2 lõike 1 kohaldamisalasse.
Sellega seoses tuleb lisada, et erinev kohtlemine, mis tuleneb tõigast, et polümeere tootev käitis, mis toodab selleks soojust integreeritult – erinevalt sellisest käitisest, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis saab selle soojuse eraldiseisvalt käitiselt –, on lülitatud saastekvootidega kauplemise süsteemi „kütuse põletamise“ tõttu direktiivi 2003/87 I lisa tähenduses, ei ole diskrimineeriv. Võttes arvesse direktiivi 2003/87 eesmärki, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 39–41, esineb objektiivne erinevus kasvuhoonegaase atmosfääri laskva käitaja ja niisuguse käitaja vahel, kelle tegevus selliseid heitmeid ei tekita (vt selle kohta eelkõige 19. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus, Schaefer Kalk,
C‑460/15
,
EU:C:2017:29
, punkt
).
Eeltoodust tulenevalt ei kuulu selline polümeere tootev käitis, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mille puhul on kindel, et tema tegevused ei tekita otseseid CO
heitmeid, direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse, mis on määratletud artikli 2 lõikes 1.
Ilma et oleks vaja analüüsida, kas niisugune käitis tegeleb „orgaaniliste põhikemikaalide tootmi[sega] krakkimise, reformingu, täieliku või osalise oksüdeerimise või samalaadsete protsesside abil“ direktiivi 2003/87 I lisa tähenduses, tuleb seega märkida, et selline käitis ei kuulu kõnealuse direktiiviga loodud saastekvootidega kauplemise süsteemi.
Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2003/87 artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selline polümeere, eelkõige polükarbonaati tootev käitis, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis saab tootmiseks vajaliku soojuse eraldiseisvast käitisest, ei kuulu selle direktiiviga loodud saastekvootidega kauplemise süsteemi, kuna ta ei tekita otseseid CO
heitmeid.
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtuotsuse ajalise mõju piiramine
Kohtuistungil palus Saksamaa valitsus Euroopa Kohtul piirata käesoleva kohtuotsuse ajalist mõju nii juhul, kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele jaatavalt, kui ka juhul, kui ta vastab eitavalt.
Tuleb siiski nentida, et Saksamaa valitsus ei ole selle taotluse põhjendamiseks esitanud ühtegi konkreetset tõendit.
Selles olukorras ei ole kohane käesoleva kohtuotsuse ajalist mõju piirata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ), artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selline polümeere, eelkõige polükarbonaati tootev käitis, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, mis saab tootmiseks vajaliku soojuse eraldiseisvast käitisest, ei kuulu selle direktiiviga loodud saastekvootidega kauplemise süsteemi, kuna ta ei tekita otseseid CO
heitmeid.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.