CELEX: 62018TJ0342
Конкуренция
Картели
Пазар на алуминиеви и танталови електролитни кондензатори
Решение за установяване на нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП
Съгласуване на цените в цялото ЕИП
Съгласувана практика
Обмен на чувствителна търговска информация
Териториална компетентност на Комисията
Ограничаване на конкуренцията с оглед на целта
Изложение на възраженията
Точка 13 от Насоките от 2006 г. относно метода за определяне на размера на глобите
Стойност на продажбите
Задължение за мотивиране
Пропорционалност
Равно третиране
Единно продължено нарушение
Тежест на нарушението
Публично разграничаване
Смекчаващи обстоятелства
Правомощие за пълен съдебен контрол

)
I.

Обстоятелствата по спора
А.

Жалбоподателят и съответният сектор
Жалбоподателят, Nichicon Corporation, е установено в Япония дружество, което произвежда и продава алуминиеви електролитни кондензатори. До 6 февруари 2013 г. жалбоподателят е бил и производител и продавач на танталови електролитни кондензатори.
Разглежданото нарушение се отнася до алуминиевите електролитни кондензатори и до танталовите електролитни кондензатори. Кондензаторите са електрически компоненти, които съхраняват енергия електростатично в електрическо поле, и те се използват в най-различни електронни продукти като персонални компютри, таблети, телефони, климатици, хладилници, перални машини, продукти на автомобилната промишленост и промишлени апарати. Следователно клиентите са много разнообразни.
Електролитните кондензатори, и по-специално алуминиевите и танталовите електролитни кондензатори, са продукти, чиято цена представлява съществен конкурентен параметър.
Б.

Административното производство
На 4 октомври 2013 г. Panasonic и неговите дъщерни дружества сезират Европейската комисия с искане за предоставяне на пореден номер въз основа на точки 14 и 15 от Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (
ОВ C 298, 2006 г., стр. 17
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 3, наричано по-нататък „Известието относно сътрудничеството от 2006 г.“), като предоставят информация за наличието на предполагаемо нарушение в сектора на електролитните кондензатори.
На 28 март 2014 г. на основание член 18 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС и 102 ДФЕС] (
ОВ L 1, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), Комисията иска информация от няколко предприятия, действащи в сектора на електролитните кондензатори, и по-специално от жалбоподателя.
На 4 ноември 2015 г. Комисията приема изложение на възраженията, което изпраща на жалбоподателя.
Адресатите на изложението на възраженията, сред които е и жалбоподателят, са изслушани от Комисията от 12 до 14 септември 2016 г.
В.

Обжалваното решение
На 21 март 2018 г. Комисията приема Решение C(2018) 1768 final относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.40136 — Кондензатори) (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
1.

Нарушението
С обжалваното решение Комисията установява наличието на единно продължено нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) в сектора на електролитните кондензатори, в което са участвали девет предприятия или групи от предприятия, а именно Elna, Hitachi AIC, Holy Stone, Matsuo, NEC Tokin, Nippon Chemi-Con (наричано по-нататък „NCC“), Rubycon, Sanyo (по този начин се посочват Sanyo и Panasonic заедно) и жалбоподателят (наричани по-нататък всички заедно „участниците в картела“) (съображение 1 и член 1 от обжалваното решение).
Комисията приема по същество, че разглежданото нарушение е било извършено между 26 юни 1998 г. и 23 април 2012 г. на цялата територия на ЕИП и се е състояло в споразумения и/или съгласувани практики, които са имали за цел съгласуването на ценовите политики, що се отнася до предлагането на алуминиеви и на танталови електролитни кондензатори (съображение 1 от обжалваното решение).
Картелът е функционирал основно посредством многостранни срещи, които по принцип са се провеждали в Япония всеки месец или веднъж на два месеца на равнище висши служители по продажбите, а на всеки шест месеца — на равнище ръководители, включително най-висшите ръководители (съображения 63, 68 и 738 от обжалваното решение).
Най-напред, от 1998 г. до 2003 г. многостранните срещи са организирани под наименованието „кръг относно електролитните кондензатори“ или „конференция относно електролитните кондензатори“ (наричани по-нататък „срещите ECC“). По-нататък, между 2003 г. и 2005 г. те са организирани под наименованието „конференция относно алуминиевите или танталови кондензатори“ или „група относно алуминиевите или танталови кондензатори“ (наричани по-нататък „срещите ATC“). Накрая, между 2005 г. и 2012 г. те са организирани под наименованието „група за проучване на пазара“ или „маркетингова група“ (наричани по-нататък „срещите MK“). Успоредно със срещите MK и в допълнение към тях между 2006 г. и 2008 г. са организирани срещи „увеличение на разходите“ или „увеличение във връзка с кондензаторите“ (наричани по-нататък „срещите CUP“) (съображение 69 от обжалваното решение).
Освен тези многостранни срещи, когато е било необходимо, участниците в картела са имали и двустранни и тристранни ad hoc контакти (съображения 63, 75 и 739 от обжалваното решение) (наричани по-нататък заедно „антиконкурентните контакти“).
В рамките на антиконкурентните контакти участниците в картела са обменяли информация за прилаганите цени и бъдещи цени, за бъдещите намаления на цените и диапазоните на тези намаления, за предлагането и търсенето, включително за бъдещо предлагане и търсене, а в някои случаи те са сключвали, прилагали и следвали ценови споразумения (съображения 62, 715, 732 и 741 от обжалваното решение).
Комисията приема, че поведението на участниците в картела представлява форма на споразумение и/или съгласувана практика, която е насочена към постигането на обща цел, а именно избягване на ценовата конкуренция и координиране на бъдещото им поведение относно продажбата на електролитни кондензатори, като по този начин се намали несигурността на пазара (съображения 726 и 731 от обжалваното решение).
Комисията заключава, че това поведение е имало единна антиконкурентна цел (съображение 743 от обжалваното решение).
2.

Отговорност на жалбоподателя
Комисията приема, че жалбоподателят носи отговорност поради неговото пряко и продължено участие в картела от 26 юни 1998 г. до 31 май 2010 г., освен по отношение на срещите MK (съображения 760, 761, 955 и 1023 и член 1, буква е) от обжалваното решение).
3.

Глоба, наложена на жалбоподателя
С член 2, буква и) от обжалваното решение на жалбоподателя се налага глоба в размер на 72901000 EUR.
4.

Определяне на размера на глобата
За да определи размера на глобите, Комисията следва методологията, изложена в Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (
OВ C 210, 2006 г., стр. 2
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264, наричани по нататък „Насоките от 2006 г.“) (съображение 980 от обжалваното решение).
На първо място, за да определи основния размер на наложената на жалбоподателя глоба, Комисията взема предвид стойността на продажбите през последната пълна година на участие в нарушението в съответствие с точка 13 от Насоките от 2006 г. (съображение 989 от обжалваното решение).
Комисията изчислява стойността на продажбите въз основа на продажбите на алуминиеви и танталови електролитни кондензатори, фактурирани на установени в ЕИП клиенти (съображение 990 от обжалваното решение).
Освен това Комисията изчислява съответната стойност на продажбите поотделно за двете категории продукти, а именно алуминиевите електролитни кондензатори и танталовите електролитни кондензатори, и прилага спрямо тях различни коефициенти в зависимост от продължителността (съображение 991 от обжалваното решение). Що се отнася до жалбоподателя, Комисията прилага коефициент 11,93 (съответстващ на периода от 26 юни 1998 г. до 31 май 2010 г.) за алуминиевите електролитни кондензатори и коефициент 10,36 (съответстващ на периода от 29 октомври 1999 г. до 9 март 2010 г.) за танталовите електролитни кондензатори (съображение 1007, таблица 1 от обжалваното решение).
Комисията определя дела от стойността на продажбите, който трябва да се вземе предвид с оглед на тежестта на нарушението, на 16 %. В това отношение тя приема, че хоризонталните „договорености“ за съгласуване на цените поради самото си естество са сред най-тежките нарушения на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП и че картелът обхваща цялата територия на ЕИП (съображения 1001—1003 от обжалваното решение).
На основание точка 25 от Насоките от 2006 г. Комисията прилага допълнителен размер от 16 %, за да се увери, че наложената глоба има достатъчно възпиращо действие (съображение 1009 от обжалваното решение).
Така Комисията определя на 75156000 EUR основния размер на глобата, наложена на жалбоподателя (съображение 1010 от обжалваното решение)
На второ място, поради смекчаващи обстоятелства Комисията предоставя намаление от 3 % на основния размер на наложената на жалбоподателя глоба с мотива, че участието му в срещите MK не е доказано и няма никакви доказателства, че той е знаел за тях (съображение 1023 от обжалваното решение).
Така Комисията определя на 72901000 EUR размера на глобата, наложена на жалбоподателя (съображение 1139, таблица 3 от обжалваното решение).
[…]
II.

Производството и исканията на страните
На 30 май 2018 г. жалбоподателят подава жалбата по настоящото дело в секретариата на Общия съд.
На 28 септември 2018 г. Комисията внася писмена защита в секретариата на Общия съд.
Репликата и дупликата са подадени в секретариата на Общия съд съответно на 7 декември 2018 г. и на 28 февруари 2019 г.
По предложение на втори състав на Общия съд същият решава на основание член 28 от Процедурния правилник делото да бъде преразпределено на разширен съдебен състав.
След промяна в съставите на Общия съд, в съответствие с член 27, параграф 5 от Процедурния правилник съдията докладчик е включен в девети разширен състав, на който съответно е разпределено настоящото дело.
По предложение на съдията докладчик Общият съд (девети разширен състав) решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 89 от Процедурния правилник, приканва страните да представят някои документи.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание от 22 октомври 2020 г.
След смъртта на съдия Berke на 1 август 2021 г., тримата съдии, подписали настоящото решение, продължават разискванията в съответствие с член 22 и член 24, параграф 1 от Процедурния правилник.
По същество жалбоподателят иска от Общия съд:
–
като главно искане, да отмени обжалваното решение, доколкото се отнася до него,
–
при условията на евентуалност и във всички случаи, да замени преценката на Комисията със собствената си преценка, що се отнася до размера на наложената глоба, и да намали този размер,
–
да осъди Комисията за заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
III.

От правна страна
[…]
Б.

По същество
Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа както на главното искане за отмяна на обжалваното решение, така и на искането при условията на евентуалност за намаляване на размера на наложената му глоба.
С първото, второто и третото основание жалбоподателят оспорва извода на Комисията за съществуване на единно продължено нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП в сектора на електролитните кондензатори на цялата територия на ЕИП в продължение на почти четиринадесет години. Първото основание е свързано с фактически грешки, допуснати по отношение на географския обхват на антиконкурентните контакти. Второто основание е свързано с грешки при прилагане на правото, що се отнася, от една страна, до квалификацията като единно продължено нарушение и от друга страна, до участието на жалбоподателя в това нарушение. Третото основание е свързано с липса на компетентност на Комисията да приложи член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП.
С четвъртото основание жалбоподателят оспорва наложената му глоба. То е за явна грешка в преценката при изчисляването на размера на глобата.
С петото основание, свързано с нарушение на правото на изслушване, жалбоподателят оспорва законосъобразността на производството по установяване на нарушението.
[…]
1.

По искането за отмяна на обжалваното решение
[…]
в)

По второто основание, свързано с грешки при прилагане на правото, що се отнася до квалификацията като единно продължено нарушение и до отговорността на жалбоподателя за участието в това нарушение
[…]
1)

По първата част, свързана с липса на доказателства за единно продължено нарушение, обхващащо всички продажби на електролитни кондензатори в ЕИП
Жалбоподателят поддържа по същество, че поради разнородния характер на кондензаторите и спецификата на търсенето на различните географски пазари нарушението — освен че не е доказано от Комисията — няма как да е обхващало всички продажби на електролитни кондензатори в ЕИП.
[…]
i)

По първото оплакване, свързано с липса на доказателства за единно продължено нарушение, обхващащо всички продажби на електролитни кондензатори
Най-напред, жалбоподателят изтъква, че кондензаторите са много разнообразни продукти, които се отличават по множество характеристики и за които не съществува единна пазарна цена, така че нарушението не може да обхваща всички продажби на електролитни кондензатори в ЕИП. Той поддържа по-конкретно, че съдържащите се в съображение 796 и сл. от обжалваното решение данни, на които Комисията се основава, за да обоснове извода си, не позволяват надлежно да се установи наличието на единно продължено нарушение, което като цяло да е обхващало всички продажби на електролитни кондензатори.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.
Най-напред е важно да се припомни, че за да определи продуктите, обхванати от картела, Комисията не е длъжна да определи съответния пазар въз основа на икономически критерии. Самите участници в картела определят продуктите, които са предмет на техните обсъждания и съгласувани практики (вж. в този смисъл решение от 15 юни 2005 г., Tokai Carbon и др./Комисия,
T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 и T‑91/03
, непубликувано,
EU:T:2005:220
, т.
). Засегнатите от картела продукти се определят с оглед на писмените доказателства за действително антиконкурентно поведение във връзка с конкретни продукти (вж. в този смисъл решение от 11 декември 2003 г., Adriatica di Navigazione/Комисия,
T‑61/99
,
EU:T:2003:335
, т.
).
Важно е също да се подчертае, че в това отношение Комисията не би могла да се основава на предположение, което не е подкрепено с никакви доказателства (вж. в този смисъл решение от 28 ноември 2019 г., ABB/Комисия,
C‑593/18 P
,
EU:C:2019:1027
, т.
и
).
От обжалваното решение — и по-специално от съображение 736 — обаче е видно, че след като разглежда всички антиконкурентни контакти и свързаните с тях доказателства, Комисията установява, че всички контакти между участниците в картела се отнасят или до алуминиевите/танталовите електролитни кондензатори, или до тези две категории електролитни кондензатори.
Първо, в съображение 796 от обжалваното решение в отговор на изтъкнато в хода на административното производство оплакване на жалбоподателя, аналогично на настоящото, Комисията уточнява, че видно от антиконкурентните контакти, обсъжданията не се ограничават до някои подвидове алуминиеви или танталови електролитни кондензатори.
Както посочва Комисията в това съображение, тази липса на ограничаване на предмета на обсъжданията проличава от срещите от 29 август 2002 г., 22 декември 2006 г., 25 юни 2008 г. и 20 декември 2010 г., по време на които се споменава голямо разнообразие от алуминиеви и/или танталови електролитни кондензатори, но също и от обсъжданията, отнасящи се конкретно до факторите, които допринасят за определянето на продажната цена на продуктите, като например увеличаването на разходите за суровини и колебанията в обменните курсове (вж. например срещите, споменати в бележки под линия 1417 и 1418 от обжалваното решение). Всъщност тези обсъждания са били общи и съдържанието им е следвало да се прилага спрямо всички видове алуминиеви или танталови електролитни кондензатори.
Второ, в съображение 797 от обжалваното решение Комисията констатира, че в своите изявления участниците в картела не въвеждат никакво ограничение, що се отнася до определянето на алуминиевите или танталовите кондензатори, обхванати от картела.
Трето, в съображение 798 от това решение Комисията посочва, че по-голямата част от представителите на участниците в картела са отговорни за производството и/или за продажбата на алуминиеви и танталови електролитни кондензатори, а не на гама от конкретни продукти.
С оглед на съдебната практика, припомнена в точки 84, 318 и 319 по-горе, и предвид тези констатации Комисията правилно е приела, че картелът обхваща всички алуминиеви и танталови електролитни кондензатори и че следователно единното продължено нарушение обхваща всички тези продукти.
Този извод не се поставя под въпрос от доводите, наведени от жалбоподателя.
Първо, от една страна, жалбоподателят изтъква, че всъщност Комисията се позовава само на четири срещи, за да приеме в съображение 796 от обжалваното решение, че картелът се отнася до всички продажби на електролитни кондензатори. От друга страна, той добавя, че никой от контактите, посочени в бележки под линия 1417 и 1418 (свързани със съображението), не се отнася до всички продажби на електролитни кондензатори.
Жалбоподателят тълкува неправилно обжалваното решение, и по-специално съображение 796 от него. Всъщност, от една страна, Комисията се позовава на повече от четири антиконкурентни контакти в подкрепа на извода си, че картелът се отнася до всички алуминиеви и танталови електролитни кондензатори, а не до определен подвид кондензатори. От друга страна, в това съображение Комисията цели не да докаже, че обсъжданията при всеки контакт се отнасят до всички продажби на кондензатори, а само да подкрепи извода си, цитирайки като пример контактите, посочени в бележки под линия 1417 и 1418. Следователно този довод може само да се отхвърли.
Второ, жалбоподателят поддържа, че липсата на ограничения в изявленията, направени за целите на освобождаване от глоби или намаляване на техния размер, що се отнася до обхванатите от картела продукти, не е достатъчно доказателство, за да се установи, че нарушението се отнася до всички продажби на електролитни кондензатори.
От една страна, в точка 318 по-горе бе припомнено, че съгласно съдебната практика самите членове на картела определят продуктите, които са предмет на техните обсъждания и съгласувани практики. От друга страна, от предходните точки следва, че изводът на Комисията не се основава единствено на изявленията на предприятията за целите на освобождаване от глоби или намаляване на техния размер. Следователно този довод може само да се отхвърли.
Трето, жалбоподателят твърди, че приложение II към обжалваното решение не позволява да се установи, че участвалите в картела лица по принцип носят отговорност във връзка с всички електролитни кондензатори, тъй като според него, от една страна, в това приложение се споменава единствено наименованието на длъжностите на тези лица, без да се предоставят подробности за точните им отговорности, и от друга страна, контактите са се осъществявали в Япония между японски служители, които по принцип не отговарят за продажбите в Европа.
От една страна, достатъчно е да се отбележи, че дори подробностите за отговорностите на съответните лица да не са известни, това не изключва възможността те да поемат отговорности във връзка с всички съответни продукти, което впрочем жалбоподателят не оспорва. От друга страна, обстоятелството, че тези лица по принцип не отговарят за продажбите в Европа, не е пречка те да могат да носят такава отговорност в отделни случаи. При всички положения следва да се припомни, че посочените в този списък лица са представители на участниците в картела, така че те по необходимост са поемали отговорности, свързани с разглежданите продукти. Следователно този довод може само да се отхвърли.
По изложените съображения настоящото оплакване трябва да се отхвърли.
[…]
д)

По четвъртото основание за явни грешки в преценката при определяне на глобата
С настоящото основание жалбоподателят поддържа, че като му е наложила глоба в размер на 72901000 EUR, Комисията е нарушила принципите на пропорционалност, ne bis in idem и на равно третиране, както и задължението си за мотивиране.
[…]
1)

По първата част, свързана с неправилното изчисляване на размера на глобата
Настоящата част съдържа три оплаквания. Първото оплакване е за неправилно използване на общата стойност на продажбите, фактурирани в ЕИП, за целите на изчисляването на размера на глобата. Второто оплакване е свързано с определянето на коефициента, който следва да се вземе предвид при преценката на тежестта на нарушението. Третото оплакване е свързано с определянето на допълнителния размер, който да се вземе предвид.
i)

По първото оплакване, свързано с неправилното използване на общата стойност на продажбите, фактурирани в ЕИП
Жалбоподателят поддържа по същество, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, като при изчисляването на размера на глобата е взела за основа общата стойност на продажбите на алуминиеви и танталови електролитни кондензатори, фактурирани през последната година на участието му в картела.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.
[…]
Шесто, следва да се отхвърли доводът, че Комисията е приложила неправилно Насоките от 2006 г., като за основа за изчисляване на размера на глобата е взела предвид общата стойност на продажбите, фактурирани в ЕИП, вместо общата стойност на продажбите, изпратени към ЕИП.
От една страна, следва да се отбележи, както прави Комисията, че точка 13 от Насоките от 2006 г. не посочва нито „доставените продажби“, нито „фактурираните продажби“. В нея се споменават единствено „продажбите, извършени“ в ЕИП. От това следва, че Насоките не само че не изискват да се вземат предвид продажбите, доставени в ЕИП, но и допускат Комисията да приеме продажбите, фактурирани в ЕИП, за да изчисли стойността на продажбите на всяко предприятие в ЕИП (решение от 17 май 2013 г., Parker ITR и Parker-Hannifin/Комисия,
T‑146/09
,
EU:T:2013:258
, т.
).
От друга страна, действително от съдебната практика следва, че за да могат да се приемат продажбите, за които са издадени фактури в ЕИП, този критерий трябва да отразява реалността на пазара, т.е. той трябва да е най-годният да определи последиците на картела за конкуренцията в ЕИП (решение от 17 май 2013 г., Parker ITR и Parker-Hannifin/Комисия,
T‑146/09
,
EU:T:2013:258
, т.
). Жалбоподателят обаче не обяснява защо обстоятелството, че при изчисляването на размера на глобата Комисията е взела предвид някои продажби, фактурирани на намиращи се в ЕИП клиенти, но впоследствие доставени на места извън тази географска зона, не позволява да се отрази влиянието на нарушението върху конкуренцията в ЕИП.
От изложените съображения следва, че жалбоподателят не е представил каквито и да било доказателства, въз основа на които би могло да се установи, че оборотът, реализиран през последната пълна година на участие в нарушението, що се отнася до всички продажби на алуминиеви и танталови електролитни кондензатори в ЕИП, не е бил показателен — към момента, в който Комисията е приела обжалваното решение — за действителния му размер и икономическа мощ на пазара и за мащаба на разглежданото нарушение.
Ето защо настоящото оплакване трябва да се отхвърли.
[…]
iii)

По третото оплакване, свързано с определянето на допълнителния размер, който да се вземе предвид
Жалбоподателят поддържа по същество, че след като на участниците в картела вече са били наложени значителни глоби в трети държави, отчитащи световните аспекти на нарушението и имащи възпиращ ефект, Комисията е нарушила принципа ne bis in idem и принципа на пропорционалност, като е добавила и допълнителен размер към основния размер с цел възпиране на участниците в картела да участват занапред в евентуални незаконни картелни споразумения.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.
Най-напред, видно от съображение 1009 от обжалваното решение, Комисията посочва, че с оглед на конкретните обстоятелства по случая и на разгледаните в раздел 8.3.3.1 критерии процентът, който следва да се приложи за определяне на допълнителния размер с възпиращ ефект, следва да бъде 16.
Следва да се припомни, че принципът ne bis in idem, закрепен и в член 4 от Протокол № 7 към Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., е основен принцип на правото на Съюза, спазването на който се гарантира от съда (вж. решение от 29 юни 2006 г., SGL Carbon/Комисия,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
, т.
и цитираната съдебна практика).
Принципът ne bis in idem забранява едно и също лице да бъде санкционирано повече от веднъж за едно и също неправомерно поведение, за да се защити един и същ правен интерес. Прилагането на този принцип е подчинено на три кумулативни условия, а именно идентичност на деянията, един и същ извършител на нарушението и идентичност на защитения правен интерес (вж. решение от 27 септември 2006 г., Roquette Frères/Комисия,
T‑322/01
,
EU:T:2006:267
, т.
и цитираната съдебна практика).
Първо, доколкото жалбоподателят твърди, че като му е наложила глоба за участие в картел, който вече е бил санкциониран от органите на трети държави, Комисията е нарушила принципа ne bis in idem, следва да се отбележи, че принципът ne bis in idem не може да се приложи в случай като настоящия, в който проведените производства и наложените санкции, от една страна, от Комисията и от друга страна, от органите на трети държави очевидно не преследват едни и същи цели (вж. по аналогия решение от 27 септември 2006 г., Roquette Frères/Комисия,
T‑322/01
,
EU:T:2006:267
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Всъщност, ако в първия случай става въпрос за запазване на ненарушена конкуренция в рамките на ЕИП, търсената защита във втория случай се отнася до пазара на трети държави. Ето защо не е изпълнено условието за идентичност на защитения правен интерес, необходимо за прилагането на принципа ne bis in idem.
Освен това жалбоподателят не посочва, нито доказва съществуването на правен принцип, на правило или на споразумение на международното публично право, които да забраняват на органи или юрисдикции на различни държави да преследват и санкционират дадено лице във връзка с идентични деяния, имащи последици на тяхната територия или в тяхната област на компетентност. При липса на доказателства за съществуването на такова правило или споразумение, обвързващо Съюза и трети държави и предвиждащо такава забрана, Комисията не може да бъде задължена да я съблюдава (вж. в този смисъл решение от 29 юни 2006 г., SGL Carbon/Комисия,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
, т.
).
Следователно твърдението на жалбоподателя за нарушение от страна на Комисията на принципа ne bis in idem трябва да се отхвърли.
Второ, доколкото жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, като при определянето на допълнителния процент, който да се приложи, не е взела предвид факта, че наложените му от други държави глоби вече са имали възпиращ ефект, следва да се припомни, че съгласно точка 25 от Насоките от 2006 г. „независимо от продължителността на участието на предприятието в нарушението, Комисията ще включи в основния размер сума между 15 % и 25 % от стойността на продажбите, както е определена в раздел А по-горе, с цел да възпира предприятията дори да встъпват в хоризонтални споразумения за фиксиране на цените, подялба на пазара и ограничаване на продукцията“.
Освен това е важно да се отбележи, че всяко съображение, изведено от наличието на глоби, наложени от органите на трета държава, може да се вземе предвид само в рамките на правото на преценка, с което разполага Комисията при определяне на глобите за нарушения на право на Съюза в областта на конкуренцията. Следователно, въпреки че не е изключена възможността Комисията да вземе предвид глоби, наложени преди това от органите на трети държави, тя не може да бъде задължена да го направи. Всъщност възпиращата цел, която Комисията има право да преследва при определяне на размера на глобата, е насочена към това да се гарантира спазването от предприятията на правилата за конкуренция, установени от Договора за функционирането на ЕС във връзка с осъществяването на техните дейности в рамките на вътрешния пазар. Ето защо при преценката на възпиращото действие на глоба, която следва да се наложи за нарушаване на посочените правила, Комисията не е длъжна да вземе предвид евентуални санкции, наложени по отношение на предприятие за нарушения на правилата за конкуренция на трети държави (вж. решение от 29 юни 2006 г., SGL Carbon/Комисия,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Затова твърдението на жалбоподателя за нарушение на принципа на пропорционалност трябва да се отхвърли.
По изложените съображения първата част на настоящото основание трябва да се отхвърли.
2)

По втората част, свързана с неотчитането на смекчаващите обстоятелства относно жалбоподателя
[…]
i)

По първото оплакване, свързано с факта, че размерът на глобата не отразява в достатъчна степен отсъствието на жалбоподателя от срещите MK
Жалбоподателят поддържа по същество, че размерът на предоставеното му намаление поради неучастието му в срещите MK не е съобразен с принципите на пропорционалност и на равно третиране.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.
Най-напред, видно от съображение 1023 от обжалваното решение, поради смекчаващи обстоятелства Комисията е предоставила на жалбоподателя намаление с 3 % на основния размер на наложената глоба с мотива, че участието му в срещите MK не е доказано и че няма никакви доказателства, че той е знаел за тях.
На първо място, жалбоподателят поддържа, че предоставеното му намаление поради неучастието му в срещите MK не е достатъчно, имайки предвид значението на тези срещи за квалифицирането на нарушението.
Съгласно съдебната практика предоставянето на намаление на основния размер на глобата на основание смекчаващи обстоятелства по необходимост е свързано с обстоятелствата по конкретния случай, които могат да накарат Комисията да не го предостави на предприятие, страна по незаконно споразумение. Всъщност признаването на ползването от смекчаващо обстоятелство в ситуации, при които едно предприятие е страна по явно незаконно споразумение, за което е знаело или не е могло да не знае, че съставлява нарушение, не може да доведе до лишаване на наложената глоба от възпиращ ефект и да накърни полезното действие на член 101, параграф 1 ДФЕС (вж. решение от 2 февруари 2012 г., Denki Kagaku Kogyo и Denka Chemicals/Комисия,
T‑83/08
, непубликувано,
EU:T:2012:48
, т.
и цитираната съдебна практика).
Дори обстоятелствата, изброени в списъка по точка 29 от Насоките от 2006 г., да са със сигурност сред тези, които могат да бъдат взети предвид от Комисията в даден случай, тя не е длъжна автоматично да предостави допълнително намаление на това основание, когато дадено предприятие изтъква данни от естество да насочат към наличието на едно от тези обстоятелства, като е необходима цялостна преценка за това дали евентуално намаление на глобата е подходящо на основание наличието на смекчаващи обстоятелства, вземайки предвид всички релевантни обстоятелства (вж. в този смисъл решение от 2 февруари 2012 г., Denki Kagaku Kogyo и Denka Chemicals/Комисия,
T‑83/08
, непубликувано,
EU:T:2012:48
, т.
и цитираната съдебна практика).
Вече бе посочено, че първо, жалбоподателят е участвал в почти целия период на нарушението, т.е. близо дванадесет от четиринадесетте години, през които е съществувал картелът. Второ, въпреки неучастието му в срещите MK жалбоподателят е участвал в 52 многостранни срещи, сред които са срещите ECC, ATC и CUP, както и в шест двустранни или тристранни контакти. Трето, жалбоподателят не е оспорил, че срещите CUP са допълвали срещите MK и че участниците в картела са ги считали за „неофициални срещи“, провеждани паралелно на последните, тъй като по принцип са били организирани една седмица след срещите MK и са включвали повечето участници в тях. Четвърто, всички антиконкурентни контакти се вписват в един и същ общ план с единна икономическа цел. Освен това от обжалваното решение не следва срещите MK да са имали особено значение в сравнение с другите срещи.
В допълнение, що се отнася до намаленията, предоставени в други случаи, в точки 505 и 506 по-горе бе припомнено, че предходната практика на Комисията при вземане на решения не може да служи за правна уредба на глобите в областта на конкуренцията.
С оглед на тези съображения следва да се приеме, че макар да не е участвал в срещите MK, жалбоподателят няма основание да твърди, че участието му в картела е било ограничено и че е имало степен на вредност, която би обосновала по-голямо намаление на глобата. От това следва, че Комисията не е нарушила принципа на пропорционалност. Затова твърдението на жалбоподателя следва да се отхвърли.
На второ място, жалбоподателят упреква Комисията, че му е предоставила същото намаление като това, от което се ползват участниците в картела, които не са участвали в срещите CUP, въпреки че те не са в сходно положение предвид значението на срещите MK — в сравнение със срещите CUP — за квалифицирането на нарушението.
В това отношение следва да се припомни, че принципът на равно третиране, който е общ принцип на правото на Съюза, закрепен в членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз, изисква да не се третират различно сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране е обективно обосновано (вж. решение от 27 февруари 2014 г., InnoLux/Комисия,
T‑91/11
,
EU:T:2014:92
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Що се отнася до определянето на размера на глобата, този принцип не допуска чрез прилагането на различни методи за изчисляване Комисията да прилага дискриминация между предприятията, които са участвали в споразумение или в съгласувана практика, противоречаща на член 101, параграф 1 ДФЕС (вж. решение от 27 февруари 2014 г., InnoLux/Комисия,
T‑91/11
,
EU:T:2014:92
, т.
и цитираната съдебна практика).
Първо, както бе отбелязано в точка 529 по-горе, срещите MK не са имали особено значение в сравнение с другите срещи. Второ, от съображение 1022 от обжалваното решение е видно, че според Комисията Sanyo, NEC Tokin и Matsuo носят отговорност за цялото единно продължено нарушение, с изключение на срещите CUP, тъй като участието им в тези срещи не е доказано и няма никакви доказателства, че те са знаели за тях.
Следователно Комисията е приела, че тези предприятия, подобно на жалбоподателя, носят отговорност за цялото единно продължено нарушение, с изключение на група от срещи, за която участието им не е доказано.
При тези обстоятелства, предоставяйки едно и също намаление на всички тези предприятия, Комисията е спазила принципа на равно третиране, който изисква да не се третират различно сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране е обективно обосновано.
От това следва, че Комисията не е нарушила принципа на равно третиране. Затова твърдението на жалбоподателя следва да се отхвърли.
От всичко изложено по-горе следва, че настоящото оплакване трябва да се отхвърли.
[…]
2.

По искането за намаляване на размера на глобата
Второто искане на жалбоподателя е Общият съд във всички случаи да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол, за да замени със своя преценката на Комисията относно размера на глобата и следователно да намали размера на наложената му глоба.
Най-напред, следва да се отбележи, че в подкрепа на настоящото искане жалбоподателят се позовава на доводите, изложени в подкрепа на четвъртото основание, свързано с явни грешки при определянето на размера на глобата.
Следва да се припомни, че правомощието за пълен съдебен контрол, признато на съда на Съюза по силата на член 31 от Регламент № 1/2003 в съответствие с член 261 ДФЕС, позволява на този съд да излезе от рамките на обикновения контрол за законосъобразност на санкцията и да замени със собствената си преценка за определянето на размера на тази санкция преценката на Комисията, автор на акта, в който първоначално е определен този размер. Следователно съдът на Съюза може да измени обжалвания акт, дори при липсата на отмяна, с цел да отмени, намали или увеличи наложената глоба, като при упражняването на това правомощие той взема предвид всички фактически обстоятелства (вж. решение от 25 юли 2018 г., Orange Polska/Комисия,
C‑123/16 P
,
EU:C:2018:590
, т.
и цитираната съдебна практика).
За да изпълни изискванията за пълен съдебен контрол по смисъла на член 47 от Хартата на основните права по отношение на глобата, съдът на Съюза е длъжен, при упражняване на предвидените в членове 261 ДФЕС и 263 ДФЕС правомощия, да разгледа всяко твърдение за нарушение, правно или фактическо, с което се цели да се докаже, че размерът на глобата не съответства на тежестта и на продължителността на нарушението (вж. решение от 26 януари 2017 г., Villeroy & Boch/Комисия,
C‑625/13 P
,
EU:C:2017:52
, т.
и цитираната съдебна практика).
Важно е обаче да се подчертае, че упражняването на правомощието за пълен съдебен контрол не е равнозначно на служебен контрол, и да се припомни, че производството пред юрисдикциите на Съюза е състезателно. Извън абсолютните основания за отмяна, които съдът е длъжен да вземе предвид служебно (като например липсата на мотиви в обжалваното решение), основанията за отмяна на това решение следва да бъдат посочени от жалбоподателя и той трябва да докаже наличието им (вж. решение от 9 юни 2016 г., Repsol Lubricantes y Especialidades и др./Комисия,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това при упражняване на правомощието си за пълен съдебен контрол Общият съд не е обвързан от Насоките от 2006 г., които не предопределят преценката на глобата от съда на Съюза. Всъщност, макар Комисията да е длъжна да спазва принципа на защита на оправданите правни очаквания при прилагането на правилата, които сама си е наложила (каквито са Насоките от 2006 г.), този принцип не обвързва по същия начин юрисдикциите на Съюза, тъй като при упражняването на правомощието си за пълен съдебен контрол те не целят прилагането на конкретен метод за изчисляване на глобите, а във всеки отделен случай преценяват разглежданото от тях положение, вземайки предвид всички отнасящи се до него фактически и правни обстоятелства (вж. решение от 14 май 2014 г., Donau Chemie/Комисия,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
, т.
и цитираната съдебна практика).
От съдебната практика на Съда обаче също така следва, че упражняването на правомощието за пълен съдебен контрол при определянето на размера на глобите не трябва да води до дискриминация между предприятията, които са участвали в споразумение, противоречащо на правилата за конкуренция от правото на Съюза. Ако конкретно по отношение на някое от тези предприятия Общият съд възнамерява да се отклони от следвания от Комисията метод за изчисляване, който метод той не поставя под въпрос, Общият съд трябва да посочи причините за това в решението си (вж. решение от 14 май 2014 г., Donau Chemie/Комисия,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
, т.
и цитираната съдебна практика).
Така Общият съд има право да определи по-малък размер на глобата от произтичащия от прилагането на Насоките от 2006 г., ако обстоятелствата по случая го обосновават. Същевременно е необходимо и жалбоподателят да изтъкне релевантни доводи, които могат да обосноват такова намаляване, и да ги подкрепи с доказателства (вж. решение от 14 май 2014 г., Donau Chemie/Комисия,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
, т.
и цитираната съдебна практика).
Именно в светлината на тези съображения следва да се провери дали — дори при липсата на грешка при прилагане на правото или на грешка в преценката на Комисията — посочените от жалбоподателя обстоятелства могат да обосноват намаляване на размера на наложената му с обжалваното решение глоба.
На първо място, що се отнася до изчисляването на стойността на продажбите, най-напред, при разглеждането на първото оплакване от първата част на четвъртото основание бе установено, че отчитането на общата стойност на продажбите на съответните продукти през последната година на участие в картела като основа за изчисляване на глобата може да даде точно указание за мащаба на нарушението на съответния пазар, както и за икономическото му значение за дейността на участниците в картела.
Освен това следва да се отбележи, че изтъкнатите от жалбоподателя доводи в това отношение не са достатъчно точни, за да може Общият съд да разбере по какъв начин жалбоподателят определя основата и алтернативните начини на изчисляване, които възприема. Всъщност въз основа на информацията, съдържаща се в проучване на независима счетоводна фирма, жалбоподателят смята, че размерът на глобата трябва да бъде намален, така че да се определи на равнище между 25 милиона и 40 милиона евро. Освен това предложената основа и предложеният начин на изчисляване не свидетелстват по никакъв начин, че те биха позволили да се отрази мащабът на нарушението на съответния пазар и икономическото му значение за дейността на жалбоподателя, както и да се гарантира спазването на принципа на равно третиране между участниците в картела.
По-нататък, при разглеждането на първото оплакване от първата част на второто основание бе прието, че жалбоподателят е участвал в единно продължено нарушение, което не се ограничава нито до определени клиенти, нито до конкретен вид алуминиеви и танталови електролитни кондензатори, а обхваща широка гама от алуминиеви и танталови електролитни кондензатори.
Накрая, в точка 482 по-горе бе отбелязано, че посочените от жалбоподателя вътрешни специфики, свързани със структурата на продажбите му, се отнасят само до неговата търговска стратегия и сами по себе си не представляват особености, обосноваващи прилагането на различен изчислителен метод при определянето на стойността на продажбите.
На второ място, що се отнася до намаляването на възприетия от Комисията коефициент за тежест, изтъкнато от жалбоподателя в рамките на второто оплакване от първата част на четвъртото основание, първо, като начало следва да се отбележи, че жалбоподателят не е уточнил нито спецификите, които биха обосновали намаляване на определения от Комисията процент, нито подходящия според него процент за този коефициент. Второ, в точка 502 по-горе бе посочено, че поради самото си естество разглежданото нарушение е едно от най-тежките ограничения на конкуренцията. Трето, в точка 367 по-горе бе изтъкнато, че жалбоподателят е участвал в почти целия период на нарушението, т.е. близо дванадесет от четиринадесетте години, през които е съществувал картелът. Четвърто, от анализа на второто оплакване от първата част на второто основание е видно, че нарушението е обхващало цялото ЕИП. Пето, ако с посочването на коефициента, възприет от Комисията в други решения, жалбоподателят е искал да докаже, че в случая е налице евентуална дискриминация, следва да се припомни в това отношение, че Общият съд не е обвързан от практиката на Комисията при вземане на решения (вж. по аналогия решение от 26 октомври 2017 г., Marine Harvest/Комисия,
T‑704/14
,
EU:T:2017:753
, т.
).
На трето място, що се отнася до намаляването на възприетия от Комисията допълнителен размер, с който е свързано третото оплакване от първата част на четвъртото основание, първо, в точка 519 по-горе бе посочено, че възпиращото действие на глоба, наложена за нарушение на правилата за конкуренция на Съюза, не може да се определи в зависимост от евентуални санкции, наложени на предприятието за нарушения на правилата за конкуренция на трети държави. Второ, в настоящия случай Комисията е възприела допълнителен размер от 16 % от стойността на продажбите, т.е. с един процентен пункт повече от най-ниския процент, който е можела да възприеме съгласно точка 25 от Насоките от 2006 г.
На четвърто място, що се отнася до по-значителното намаление на глобата поради смекчаващи обстоятелства, в точка 531 по-горе бе посочено, че макар да не е участвал в срещите MK, жалбоподателят няма основание да твърди, че участието му в картела е било ограничено и че е имало по-малка степен на вредност, обосноваваща такова намаление. Освен това в точка 536 по-горе бе отбелязано, че Комисията е предоставила аналогично намаление на всички предприятия, за които е прието, че носят отговорност за цялото нарушение, с изключение на група от срещи, за която участието им не е доказано.
На пето място, в точка 546 по-горе бе установено, че жалбоподателят не може да не знае за укоримостта на поведението си и следователно да поддържа, че може да носи отговорност най-много за нарушение поради небрежност.
На шесто място, в точка 564 по-горе бе установено, че жалбоподателят без основание се е позовал на наличието на смекчаващо обстоятелство, свързано с конкурентното му поведение на пазара. По-специално, нищо от материалите по делото не доказва, че жалбоподателят е действал различно от другите участници в картела и е нарушил функционирането на картела.
От всичко изложено по-горе следва, че никое от фактическите и правните обстоятелства, изтъкнати от жалбоподателя в подкрепа на намаляването на наложената му глоба, не обосновава — по-специално с оглед на принципите на пропорционалност и на равно третиране — възприемането на метод за изчисляване, който да е различен от възприетия от Комисията и който да доведе до такова намаляване. Ето защо в случая Общият съд не следва да упражнява правомощието си за пълен съдебен контрол.
От това следва, че искането на жалбоподателя за намаляване на размера на глобата трябва да се отхвърли, а оттам и жалбата в нейната цялост.
[…]

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (девети разширен състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Nichicon Corporation понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

Costeira
Gratsias
Кънчева
Berke
Perišin
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 29 септември 2021 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.