CELEX: 62019CJ0624
Predhodno odločanje
Socialna politika
Enako plačilo delavk in delavcev
Člen 157 PDEU
Neposredni učinek
Pojem ,delo enake vrednosti‘
Zahteve za enako plačilo za delo enake vrednosti
Edini vir
Delavci različnega spola, ki imajo istega delodajalca
Različni obrati
Primerjava

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 157 PDEU.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med približno 6000 delavci in družbo Tesco Stores Ltd, ki te delavce zaposluje ali jih je zaposlovala v svojih trgovinah, zaradi zahteve po enakem plačilu za moške in ženske.
Pravni okvir
Pravo Unije
Določbe o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije
Svet Evropske unije je s Sklepom (EU) 2020/135 z dne 30. januarja 2020 o sklenitvi Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (
UL 2020, L 29, str. 1
, v nadaljevanju: Sporazum o izstopu) v imenu Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (ESAE) odobril navedeni sporazum, ki je bil priložen k temu sklepu (
UL 2020, L 29, str. 7
).
Člen 86(2) in (3) Sporazuma o izstopu, naslovljen „Zadeve, ki tečejo pred Sodiščem Evropske unije“, določa:
„2.   Sodišče Evropske unije ostane pristojno za predhodno odločanje o zadevah na predloge sodišč Združenega kraljestva, ki so bili vloženi pred koncem prehodnega obdobja.
3.   Za namene tega poglavja se šteje, da je bil postopek sprožen pred Sodiščem Evropske unije in da so bili predlogi za predhodno odločanje vloženi v trenutku, ko je bilo pisanje o začetku postopka registrirano v tajništvu Sodišča […].“
V skladu s členom 126 Sporazuma o izstopu se je prehodno obdobje začelo z dnem začetka veljavnosti tega sporazuma in končalo 31. decembra 2020.
Določbe v zvezi z načelom enakega plačila za moške in ženske
Člen 119 Pogodbe EGS (po spremembi postal člen 141 ES, ki je postal člen 157 PDEU) je določal:
„Vsaka država članica med prvo fazo zagotovi, nato pa ohranja uporabo načela, naj moški in ženske prejemajo enako plačilo za enako delo.
V tem členu ‚plačilo‘ pomeni običajno osnovno ali minimalno mezdo ali plačo ter kakršne koli druge prejemke v denarju ali v naravi, ki jih delavec prejme iz naslova zaposlitve neposredno ali posredno od svojega delodajalca.
Enako plačilo brez diskriminacije glede na spol pomeni:
[…]
(b)
da je plačilo za delo po urnih postavkah enako za enako delovno mesto.“
Člen 157 PDEU določa:
„1.   Vsaka država članica zagotovi uporabo načela enakega plačila za enako delo ali delo enake vrednosti za moške in ženske.
2.   V tem členu ,plačilo‘ pomeni običajno osnovno ali minimalno mezdo ali plačo ter kakršne koli druge prejemke v denarju ali v naravi, ki jih delavec prejme iz naslova zaposlitve neposredno ali posredno od svojega delodajalca.
Enako plačilo brez diskriminacije glede na spol pomeni:
[…]
(b)
da je plačilo za delo po urnih postavkah enako za enako delovno mesto.
[…]“
Pravo Združenega kraljestva
Člen 79 Equality act 2010 (zakon o enakosti iz leta 2010), ki se nanaša na vprašanje primerljivosti, določa:
„(1)   Ta člen se uporablja za namene tega poglavja.
(2)   Če je oseba A zaposlena, je oseba B oseba, ki se vzame za primerjavo, če se uporabi odstavek 3 ali 4.
[…]
(4)   Ta odstavek se uporabi, če:
(a)
je osebo B zaposlil delodajalec osebe A ali povezana oseba delodajalca osebe A,
(b)
oseba B dela v poslovni enoti, ki ni tista poslovna enota, v kateri dela oseba A, in
(c)
v poslovnih enotah veljajo skupni pogoji (bodisi na splošno bodisi za osebi A in B).
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Tesco Stores je trgovec na drobno, ki svoje proizvode prodaja na spletu in v 3200 trgovinah v Združenem kraljestvu. Te trgovine različnih velikosti imajo skupaj približno 250.000 delavcev, ki so plačani po urni postavki in opravljajo različna dela. Ta družba ima tudi distribucijsko omrežje, sestavljeno iz 24 distribucijskih središč s približno 11.000 zaposlenimi, ki so prav tako plačani po urni postavki in izvajajo različna dela.
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari so delavci ali nekdanji delavci družbe Tesco Stores, tako ženskega (v nadaljevanju: tožeče stranke v postopku v glavni stvari) kot moškega spola, ki delajo ali so delali v trgovinah te družbe. Te stranke so zoper navedeno družbo vložile tožbo pri predložitvenem sodišču, Watford Employment Tribunal (delovno sodišče v Watfordu, Združeno kraljestvo), za obdobje od februarja 2018, ker niso bile upravičene do enakega plačila za enako delo, kar je v nasprotju z zakonom o enakosti iz leta 2010 in členom 157 PDEU.
To sodišče je prekinilo odločanje o predlogih navedenih strank moškega spola, pri čemer je menilo, da je izid teh predlogov odvisen od odločitve o predlogih tožečih strank v postopku v glavni stvari.
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari v utemeljitev svojih predlogov, da bi bile upravičene do enakega plačila, navajajo, prvič, da sta njihovo delo in delo moških delavcev, zaposlenih pri družbi Tesco Stores v distribucijskih središčih v njeni mreži, enakovredni ter, drugič, da imajo pravico svoje delo primerjati z delom teh delavcev, čeprav se to delo opravlja v različnih poslovnih enotah, tako na podlagi zakona o enakosti iz leta 2010 kot člena 157 PDEU. V skladu s členom 79(4) navedenega zakona naj bi namreč v navedenih trgovinah in distribucijskih središčih veljali skupni delovni pogoji. Poleg tega naj bi bilo v skladu s členom 157 PDEU delovne pogoje tožečih strank iz postopka v glavni stvari in navedenih delavcev mogoče pripisati enemu samemu viru, in sicer družbi Tesco Stores.
Ta družba izpodbija obstoj kakršne koli pravice tožečih strank v postopku v glavni stvari, da se primerjajo z moškimi delavci v distribucijskih središčih njenega omrežja, najprej zato, ker ne obstajajo skupni delovni pogoji v smislu navedenega člena 79(4). Dalje trdi, da člen 157 PDEU nima neposrednega učinka v okviru zahtevkov, ki temeljijo na delu iste vrednosti, tako da se tožeče stranke v postopku v glavni stvari pred predložitvenim sodiščem ne morejo sklicevati na to določbo. Nazadnje, družba Tesco Stores vsekakor trdi, da je ni mogoče opredeliti kot „edini vir“, ki bi mu bilo mogoče pripisati delovne pogoje v trgovinah in distribucijskih središčih njene mreže.
Predložitveno sodišče navaja, da imajo tožeče stranke v postopku v glavni stvari in moški delavci, s katerimi se primerjajo, čeprav so zaposleni v različnih poslovnih enotah, istega delodajalca. To sodišče poleg tega pojasnjuje, da je sprejelo ukrepe procesnega vodstva, da bi z izvedenskimi mnenji ugotovilo, ali imajo zaposlitve tožečih strank v postopku v glavni stvari enako vrednost kot zaposlitve delavcev, s katerimi se primerjajo.
Predložitveno sodišče v zvezi s členom 157 PDEU poudarja, da v okviru sodišč Združenega kraljestva obstaja negotovost glede neposrednega učinka tega člena, ki je povezana zlasti z razlikovanjem iz točke 18 sodbe z dne 8. aprila 1976, Defrenne (
43/75
,
EU:C:1976:56
), med diskriminacijo, ki jo je mogoče ugotoviti zgolj na podlagi meril enakega dela in enakega plačila, in diskriminacijo, ki jo je mogoče ugotoviti le na podlagi določneje izraženih izvedbenih določb prava Unije ali nacionalnih izvedbenih določb. Zahtevki iz postopka v glavni stvari pa bi lahko spadali v to drugo kategorijo, ki nima neposrednega učinka.
V teh okoliščinah je Watford Employment Tribunal (delovno sodišče v Watfordu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali se člen 157 [PDEU] uporabi neposredno v primerih tožb, ki temeljijo na tem, da tožeče stranke opravljajo delo enake vrednosti kot osebe, vzete za primerjavo?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali se edini vir preizkusa primerljivosti v členu 157 razlikuje od vprašanja enake vrednosti, in če je tako, ali ima ta preizkus neposredni učinek?“
Pristojnost Sodišča
Najprej je treba ugotoviti, da iz člena 86 Sporazuma o izstopu, ki je začel veljati 1. februarja 2020, izhaja, da Sodišče ostaja pristojno za predhodno odločanje o predlogih sodišč Združenega kraljestva, ki so bili vloženi pred koncem prehodnega obdobja, določenega za 31. december 2020, kar velja za ta predlog za sprejetje predhodne odločbe.
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 157 PDEU razlagati tako, da ima neposredni učinek v sporih med posamezniki, v katerih se sklicuje na nespoštovanje načela enakega plačila za „delo enake vrednosti“ za moške in ženske, kot je določeno v tem členu.
Kot izhaja iz predložitvene odločbe, je družba Tesco Stores v postopku v glavni stvari navedla, da člen 157 PDEU nima neposrednega učinka v okoliščinah, kakršne so te v okviru spora o glavni stvari, v katerih primerjani delavci opravljajo različno delo. Tožena družba v postopku v glavni stvari v utemeljitev te trditve v stališču, ki ga je predložila Sodišču, trdi, da je treba merilo „delo enake vrednosti“ v nasprotju z merilom „enako delo“ pojasniti z določbami nacionalnega prava ali prava Unije. Poleg tega naj bi preudarki Sodišča iz točk od 18 do 23 sodbe z dne 8. aprila 1976, Defrenne (
43/75
,
EU:C:1976:56
), in njegova poznejša sodna praksa tako razlago potrjevali. Natančneje, po mnenju te družbe naj bi v bistvu sklicevanje na načelo enakega plačila za moške in ženske v okviru primerjave dela enake vrednosti temeljilo na trditvi o diskriminaciji, ki jo je mogoče ugotoviti le na podlagi določb, ki so določneje izražene kot določbe člena 157 PDEU.
Najprej je treba ugotoviti, da besedilo člena 157 PDEU ne more podpreti te razlage. V skladu s tem členom vsaka država članica zagotovi uporabo načela enakega plačila za enako delo ali delo enake vrednosti za moške in ženske. Zato ta člen jasno in natančno nalaga obveznost rezultata in je zavezujoč tako glede „enakega dela“ kot tudi glede „dela enake vrednosti“.
Sodišče je tako že presodilo, da je člen 157 PDEU zavezujoča določba, zato prepoved diskriminacije med moškimi in ženskami ne velja le za ukrepe javnih organov, ampak tudi za vse pogodbe, katerih namen je kolektivno urediti plačano delo, in za pogodbe med posamezniki (sodba z dne 8. maja 2019, Praxair MRC,
C‑486/18
,
EU:C:2019:379
, točka
in navedena sodna praksa).
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča ima ta določba neposredne učinke, ker za posameznike ustvarja pravice, ki jih morajo nacionalna sodišča varovati (glej v tem smislu sodbo z dne 7. oktobra 2019, Safeway,
C‑171/18
,
EU:C:2019:839
, točka
in navedena sodna praksa).
Na načelo iz navedenega člena se je mogoče sklicevati pred nacionalnimi sodišči zlasti v primerih diskriminacije, ki izhaja neposredno iz zakonskih določb ali kolektivnih pogodb, in v primerih, v katerih se delo opravlja v isti poslovni enoti ali službi, bodisi zasebni bodisi javni (glej v tem smislu sodbi z dne 8. aprila 1976, Defrenne,
43/75
,
EU:C:1976:56
, točka
, in z dne 13. januarja 2004, Allonby,
C‑256/01
,
EU:C:2004:18
, točka
).
Sodišče je v točkah 18 in od 21 do 23 sodbe z dne 8. aprila 1976, Defrenne (
43/75
,
EU:C:1976:56
), zlasti poudarilo, da diskriminacija, ki izvira iz zakonskih določb ali kolektivnih pogodb o zaposlitvi, spada med tiste, ki jih je mogoče ugotoviti zgolj na podlagi meril, ki temeljijo na enakem delu in enakem plačilu, navedenih v členu 119 Pogodbe EGS (po spremembi postal člen 141 ES, ki je postal člen 157 PDEU), v nasprotju s tistimi, ki jih je mogoče opredeliti le na podlagi določneje izraženih izvedbenih določb. Dodalo je, da enako velja v primeru neenakega plačila moških in žensk za enako delo, opravljeno v isti poslovni enoti ali službi, bodisi zasebni bodisi javni, in da je v takem položaju sodišče lahko ugotovilo vse dejanske elemente, na podlagi katerih lahko presodi, ali delavka prejme plačilo, ki je nižje od plačila delavca, ki opravlja enake naloge.
Sodišče pa je pojasnilo, da je v takem primeru sodišče lahko ugotovilo vsa dejstva, na podlagi katerih lahko presodi, ali delavka prejme nižje plačilo kot delavec, ki opravlja enako delo ali delo enake vrednosti (glej v tem smislu sodbo z dne 11. marca 1981, Worringham in Humphreys,
69/80
,
EU:C:1981:63
, točka
).
Poleg tega je Sodišče razsodilo, da člen 119 Pogodbe EGS (po spremembi postal člen 141 ES, ki je postal člen 157 PDEU) določa uporabo načela enakega plačila za moške in ženske za enako delo ali – v skladu z njegovo ustaljeno sodno prakso – za delo enake vrednosti (glej v tem smislu sodbo z dne 4. februarja 1988, Murphy in drugi,
157/86
,
EU:C:1988:62
, točka
).
Poleg tega ta člen določa načelo, da je treba enako delo ali delo, ki se mu pripisuje enaka vrednost, plačati enako, ne glede na to, ali ga opravlja moški ali ženska, to načelo pa je poseben izraz splošnega načela enakosti, ki prepoveduje različno obravnavanje primerljivih položajev, razen če je razlikovanje objektivno utemeljeno (glej v tem smislu sodbo z dne 26. junija 2001, Brunnhofer,
C‑381/99
,
EU:C:2001:358
, točke 27 in 28 ter navedena sodna praksa).
Opozoriti je treba tudi, da je obseg pojmov „enako delo“, „enako delovno mesto“ in „delo enake vrednosti“ iz člena 157 PDEU povsem kvalitativen, saj se nanaša izključno na naravo dela, ki ga zadevne osebe dejansko opravljajo (glej v tem smislu sodbo z dne 26. junija 2001, Brunnhofer,
C‑381/99
,
EU:C:2001:358
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato iz ustaljene sodne prakse izhaja, da v nasprotju s tem, kar trdi družba Tesco Stores, neposredni učinek člena 157 PDEU ni omejen na položaje, v katerih primerjani delavci različnega spola opravljajo „enako delo“, ne pa „dela enake vrednosti“.
V tem okviru je vprašanje, ali zadevni delavci opravljajo „enako delo“ ali „delo enake vrednosti“, kot je določeno v členu 157 PDEU, predmet sodne presoje. V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora nacionalno sodišče, ki je edino pristojno za ugotavljanje in presojo dejanskega stanja, ugotoviti, ali je glede na konkretno naravo dejavnosti, ki jih opravljajo ti delavci, tem dejavnostim mogoče pripisati enako vrednost (glej v tem smislu sodbi z dne 31. maja 1995, Royal Copenhagen,
C‑400/93
,
EU:C:1995:155
, točka
, in z dne 26. junija 2001, Brunnhofer,
C‑381/99
,
EU:C:2001:358
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je treba poudariti, da je treba tako presojo razlikovati od opredelitve pravne obveznosti, ki izhaja iz tega člena 157 PDEU, ki, kot je bilo navedeno v točki 20 te sodbe, jasno in natančno določa obveznost rezultata.
Zgornjo razlago potrjuje cilj člena 157 PDEU, in sicer odprava vsakršne diskriminacije na podlagi spola za enako delo ali delo enake vrednosti pri vseh elementih in pogojih plačila.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je načelo enakega plačila delavcev in delavk za enako delo ali delo enake vrednosti, določeno v tej določbi, del temeljev Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 2006, Cadman,
C‑17/05
,
EU:C:2006:633
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je treba poudariti, prvič, da v skladu s členom 3(3), drugi pododstavek, PEU Unija spodbuja med drugim enakost moških in žensk. Drugič, člen 23 Listine Evropske Unije o temeljnih pravicah določa, da se mora enakost žensk in moških zagotoviti na vseh področjih, vključno z zaposlovanjem, delom in plačilom za delo.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da lahko razlaga, v skladu s katero bi bilo treba v zvezi z neposrednim učinkom člena 157 PDEU razlikovati glede na to, ali se na načelo enakega plačila za moške in ženske sklicuje za „enako delo“ ali za „delo enake vrednosti“, ogrozi polni učinek tega člena in uresničitev cilja, ki mu ta člen sledi.
Poleg tega je treba opozoriti, da kadar razlik v pogojih plačila delavcev, ki opravljajo enako delo ali delo enake vrednosti, ni mogoče pripisati enemu samemu viru, manjka subjekt, ki je odgovoren za neenakost in ki bi lahko ponovno vzpostavil enako obravnavanje, tako da tak položaj ne spada na področje uporabe te določbe (glej v tem smislu sodbi z dne 17. septembra 2002, Lawrence in drugi,
C‑320/00
,
EU:C:2002:498
, točki
in
, in z dne 13. januarja 2004, Allonby,
C‑256/01
,
EU:C:2004:18
, točka
). Iz tega sledi, da položaj, v katerem je mogoče pogoje plačila delavcev različnega spola, ki opravljajo enako delo ali delo enake vrednosti, pripisati enemu samemu viru, spada na področje uporabe člena 157 PDEU ter da je mogoče delo in plačilo teh delavcev primerjati na podlagi tega člena, čeprav ti opravljajo delo v različnih poslovnih enotah.
Zato je treba ugotoviti, da se je pred nacionalnimi sodišči mogoče sklicevati na člen 157 PDEU v sporu, ki temelji na delu enake vrednosti, ki ga opravljajo delavci različnega spola, ki imajo istega delodajalca, v različnih poslovnih enotah tega delodajalca, ker je ta edini vir.
V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je družba Tesco Stores kot delodajalec edini vir, ki mu je mogoče pripisati pogoje za plačilo delavcev, ki opravljajo delo v trgovinah in distribucijskih središčih, ki jih ima, ter ki bi lahko bil odgovoren za morebitno diskriminacijo, ki je s členom 157 PDEU prepovedana, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 157 PDEU razlagati tako, da ima neposredni učinek v sporih med posamezniki, v katerih se sklicuje na nespoštovanje načela enakega plačila za „delo enake vrednosti“ za moške in ženske, kot je določeno v tem členu.
Drugo vprašanje
Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

Člen 157 PDEU je treba razlagati tako, da ima neposredni učinek v sporih med posamezniki, v katerih se sklicuje na nespoštovanje načela enakega plačila za „delo enake vrednosti“ za moške in ženske, kot je določeno v tem členu.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.