CELEX: 62016CJ0044
Odvolanie
Smernica 2010/30/EÚ
Udávanie spotreby energie a štandardných informácií o výrobkoch na energetických štítkoch výrobkov
Delegované nariadenie (EÚ) č. 665/2013
Označovanie vysávačov energetickými štítkami
Energetická efektívnosť
Metóda merania
Rámec delegovanej právomoci
Skreslenie dôkazov
Povinnosť odôvodnenia, ktorá prináleží Všeobecnému súdu

Dyson Ltd svojím odvolaním navrhuje zrušiť rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 11. novembra 2015, Dyson/Komisia (T‑544/13, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:T:2015:836
), ktorým tento súd zamietol žalobu na zrušenie delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) č. 665/2013 z 3. mája 2013, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/30/EÚ, pokiaľ ide o označovanie vysávačov štítkami (
Ú. v. EÚ L 192, 2013, s. 1
, ďalej len „sporné nariadenie“).
Právny rámec
Smernica 2010/30/EÚ
Odôvodnenia 5 a 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/30/EÚ z 19. mája 2010 o udávaní spotreby energie a iných zdrojov energeticky významnými výrobkami na štítkoch a štandardných informáciách o výrobkoch (
Ú. v. EÚ L 153, 2010, s. 1
) stanovujú:
„5.
Zabezpečenie presných, odborných a porovnateľných informácií o špecifickej energetickej spotrebe energeticky významných výrobkov by malo ovplyvniť koncového užívateľa, aby pri výbere uprednostňoval také výrobky, ktoré spotrebujú menej energie alebo nepriamo prispievajú k nižšej spotrebe energie a iných podstatných zdrojov počas používania. Takto sú výrobcovia pobádaní, aby uskutočnili opatrenia na znižovanie spotreby energie a iných podstatných zdrojov pri výrobkoch, ktoré vyrábajú. To by takisto malo nepriamo podnecovať účinné využitie týchto výrobkov v záujme prispenia k cieľu zvýšenia energetickej účinnosti v EÚ o 20 %. Pri nedostatku týchto informácií pôsobenie len samotných trhových mechanizmov zlyhá pri presadzovaní racionálneho využitia energie a iných podstatných zdrojov pri týchto výrobkoch.
…
8.
Informácie zohrávajú kľúčovú rolu pri pôsobení trhového mechanizmu, a preto je potrebné zaviesť jednotné označovanie pre všetky výrobky toho istého typu, aby sa potenciálnym kupujúcim poskytli doplňujúce štandardizované informácie o nákladoch spojených s prevádzkou týchto výrobkov súvisiacich so spotrebou energie a iných podstatných zdrojov a aby sa prijali opatrenia na zabezpečenie týchto informácií aj pre potenciálnych koncových užívateľov, ktorí nevidia výrobok vystavený, a teda nemajú možnosť vidieť štítok. S cieľom pôsobiť účinne a úspešne by mal byť štítok ľahko rozoznateľný pre koncových užívateľov, jednoduchý a výstižný. Na tieto účely by základom informovania koncových užívateľov o energetickej účinnosti výrobkov mala zostať existujúca štruktúra štítku. Energetická spotreba a ďalšie informácie týkajúce sa výrobkov sa musia merať v súlade s harmonizovanými normami a metódami.“
Podľa článku 1 ods. 1 a 2 tejto smernice:
„1.   Touto smernicou sa ustanovuje rámec zosúladenia vnútroštátnych opatrení týkajúcich sa informácií pre koncového užívateľa najmä pomocou označovania a pomocou štandardných informácií o výrobku, o spotrebe energie a prípadne aj iných podstatných zdrojov počas používania a doplňujúcich informácií týkajúcich sa energeticky významných výrobkov, čím sa koncovým užívateľom umožní, aby si vybrali účinnejšie výrobky.
2.   Táto smernica sa uplatní na energeticky významné výrobky, ktoré majú značný priamy alebo nepriamy vplyv na spotrebu energie a podľa potreby aj na iné podstatné zdroje počas používania.“
Podľa článku 5 písm. a) a b) smernice 2010/30 členské štáty zabezpečia, aby „dodávatelia, ktorí umiestňujú výrobky, na ktoré sa vzťahuje delegovaný akt, na trh alebo ich dávajú do prevádzky, priložili v súlade [so] smernicou a [s] delegovaným aktom štítok a informačný list“ a aby títo poskytovatelia „skompletizovali technickú dokumentáciu, ktorá je dostatočná na umožnenie posúdenia správnosti informácií, ktor[é] štítok a informačný list obsahujú“.
Článok 10 smernice 2000/30 s názvom „Delegované akty“ stanovuje:
„1.   „Komisia stanoví podrobnosti týkajúce sa štítku a informačného listu prostredníctvom delegovaného aktu v súlade s článkami 11, 12 a 13 v súvislosti s každým typom výrobku v súlade s týmto článkom.
Ak výrobok spĺňa kritériá uvedené v odseku 2, vzťahuje sa na neho delegovaný akt v súlade s odsekom 4.
Ustanovenia v delegovaných aktoch týkajúce sa informácií o spotrebe energie a iných podstatných zdrojov počas používania uvedených na štítku a v informačnom liste umožňujú koncovým užívateľom, aby sa mohli pri nákupe kvalifikovanejšie rozhodovať, a takisto umožňujú orgánom trhového dohľadu, aby overili, či sú výrobky v súlade s poskytnutými informáciami.
…
4.   Delegované akty špecifikujú najmä:
…
i)
úroveň presnosti vo vyhláseniach na štítku a v informačnom liste;
j)
dátum hodnotenia a možnej revízie delegovaného aktu, pričom sa berie do úvahy rýchlosť technologického pokroku.“
Článok 11 tejto smernice nazvaný „Vykonávanie delegovania právomocí“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Právomoc prijímať delegované akty uvedené v článku 10 sa Komisii udeľuje na obdobie piatich rokov od 19. júna 2010. …“
Sporné nariadenie
Sporným nariadením sa podľa jeho článku 1 ods. 1 „ustanovujú požiadavky na označovanie štítkami a poskytovanie dodatočných informácií o elektrických vysávačoch napájaných zo siete vrátane hybridných vysávačov“.
Článok 3 tohto nariadenia nazvaný „Povinnosti dodávateľov a časový rozvrh“ stanovuje:
„1.   Dodávatelia zabezpečia, aby sa od 1. septembra 2014:
a)
každý vysávač dodával s vytlačeným štítkom vo formáte a s obsahom informácií stanovenými v prílohe II;
b)
sprístupnil informačný list výrobku stanovený v prílohe III;
c)
orgánom členských štátov a Komisii na požiadanie sprístupnila technická dokumentácia stanovená v prílohe IV;
d)
v každom reklamnom materiáli pre konkrétny model vysávača uvádzala trieda energetickej účinnosti, ak sa v ňom uvádzajú informácie týkajúce sa energie alebo ceny;
e)
v každom technickom propagačnom materiáli pre konkrétny model vysávača, v ktorom sa opisujú jeho špecifické technické parametre, uvádzala trieda energetickej účinnosti daného modelu.
2.   Formát štítka stanovený v prílohe II sa uplatňuje v súlade s týmto harmonogramom:
a)
v prípade vysávačov uvedených na trh od 1. septembra 2014 musia byť štítky v súlade so štítkom 1 v prílohe II;
b)
v prípade vysávačov uvedených na trh od 1. septembra 2017 musia byť štítky v súlade so štítkom 2 v prílohe II.“
Článok 5 uvedeného nariadenia s názvom „Metódy merania“ spresňuje, že „informácie, ktoré sa majú poskytnúť podľa článkov 3 a 4, sa získavajú spoľahlivými, presnými a reprodukovateľnými metódami merania a výpočtov, pri ktorých sa zohľadňujú uznávané najmodernejšie metódy merania a výpočtov, ako sa stanovuje v prílohe VI“.
Článok 7 sporného nariadenia s názvom „Preskúmanie“ stanovuje:
„Komisia preskúma toto nariadenie z hľadiska technického pokroku najneskôr päť rokov po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia. V rámci preskúmania sa posúdia najmä prípustné odchýlky pri overovaní stanovené v prílohe VII, či by mali byť do pôsobnosti nariadenia zahrnuté vysávače plne napájané batériou a či je možné používať pri meraní ročnej spotreby energie, zachytávania prachu a reemisií prachu metódy, pri ktorých sa uprednostňuje skôr meranie s čiastočne zaplnenou, ako prázdnou nádobou na zachytávanie prachu.“
Z prílohy I tohto nariadenia vyplýva, že vysávač sa zaradí podľa energetickej účinnosti určenej v závislosti od ročnej spotreby elektrickej energie, jeho čistiacej účinnosti, ktorá sa určuje podľa schopnosti odstraňovania prachu a reemisií prachu.
Bod 1 prílohy VI uvedeného nariadenia spresňuje:
„Na účely súladu a overovania súladu s požiadavkami tohto nariadenia sa merania a výpočty vykonávajú použitím spoľahlivých, presných a reprodukovateľných metód, pri ktorých sa zohľadňujú všeobecne uznávané najmodernejšie metódy merania a výpočtu vrátane harmonizovaných noriem, ktorých referenčné čísla boli uverejnené na tento účel v
Úradnom vestníku Európskej únie
. Tieto metódy spĺňajú technické vymedzenie pojmov, podmienky, rovnice a parametre uvedené v tejto prílohe.“
Žaloba pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 7. októbra 2013 Dyson podala žalobu, ktorej cieľom bolo zrušenie sporného nariadenia.
Na podporu svojej žaloby Dyson uvádza tri žalobné dôvody, pričom prvý je založený na nedostatku právomoci Komisie, druhý na nedostatku odôvodnenia sporného nariadenia a tretí na porušení zásady rovnosti zaobchádzania.
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom zamietol žalobu v celom rozsahu.
Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
Dyson navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok,
—
zrušil sporné nariadenie a
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania, ktoré vznikli v konaní pred Súdnym dvorom a Všeobecným súdom.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zamietol odvolanie a
—
zaviazal spoločnosť Dyson na náhradu trov konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania Dyson uvádza šesť odvolacích dôvodov. Prvým odvolacím dôvodom Všeobecnému súdu vytýka, že nesprávnym spôsobom prekvalifikoval prvý žalobný dôvod uvedený v konaní na prvom stupni. Druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade zo strany Všeobecného súdu, pokiaľ ide o rozsah právomoci delegovanej na Komisiu článkom 10 smernice 2010/30. Dyson svojím tretím odvolacím dôvodom Všeobecnému súdu vytýka, že porušil jeho práva na obranu. Jeho štvrtý odvolací dôvod je založený na skreslení a nezohľadnení niektorých dôkazov. Piaty odvolací dôvod je založený na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku. Napokon svojím šiestym odvolacím dôvodom Dyson tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil porušenia zásady rovnosti zaobchádzania.
O štvrtom odvolacom dôvode a štvrtej časti piateho odvolacieho dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
Dyson svojím štvrtým odvolacím dôvodom, ktorý treba preskúmať ako prvý, Všeobecnému súdu vytýka, že jednak skreslil a jednak nezohľadnil niektoré dôkazy určené na preukázanie opakovateľnej povahy metódy merania energetickej výkonnosti vysávačov v závislosti od naplnenia odpadových nádob.
S cieľom preukázať, že energetickú výkonnosť vysávačov možno merať pomocou inej metódy než tej, ktorá bola uplatnená v spornom nariadení, ktorá sa zakladala na pokusoch vykonaných s prázdnymi odpadovými nádobami, Dyson uvádza, že pred Všeobecným súdom uviedla viaceré skutočnosti, ktorých cieľom bolo okrem iného preukázať, že je možné opakovateľne použiť metódu merania energetickej výkonnosti vysávačov prostredníctvom testov vykonaných s plnými odpadovými nádobami, t. j. metódou použitou v časti 5.9 harmonizovanej normy EN 60312‑1:(2013) prijatej Európskym výborom pre elektrotechnickú normalizáciu (Cenelec) (ďalej len „metóda Cenelec“).
Dyson v prvej časti svojho štvrtého odvolacieho dôvodu tvrdí, že keď Všeobecný súd v bode 51 napadnutého rozsudku uviedol, že táto spoločnosť poukázala len na jeden test vykonaný v laboratóriu, umožňujúci potvrdiť opakovateľnosť uvedenej metódy, dopustil sa skreslenia dôkazov, ktoré predložila a ktoré preukazovali, že metóda merania s plnou odpadovou nádobou bola testovaná vo viacerých laboratóriách a bola opakovateľná.
V druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu Dyson tvrdí, že Všeobecný súd sa nezaoberal ani nezohľadnil dôkazy, ktoré mu táto spoločnosť predložila a ktoré preukazovali opakovateľnosť metódy Cenelec. Vo štvrtej časti piateho odvolacieho dôvodu Dyson Všeobecnému súdu vytýka, že nevysvetlil dôvod, pre ktorý boli zamietnuté dôkazy, ktoré predložila na preukázanie opakovateľnosti metódy Cenelec.
Komisia v prvom rade tvrdí, že Dyson bezpochyby poukazoval pred Všeobecným súdom na testy vykonané vo viacerých laboratóriách, ale že netvrdila, že boli súčasťou porovnávacieho programu skúšok založených na tom istom modeli vysávača (vnútrolaboratórne/obežníkové testy). Komisia zdôrazňuje, že hoci Všeobecný súd možno nepoužil presnú technickú terminológiu, neskreslil napriek tomu dôkazy, ktoré mal k dispozícii. Všeobecný súd totiž mohol dospieť k záveru, že pretrvávali pochybnosti, pokiaľ ide o opakovateľnosť metódy výpočtu s plnou odpadovou nádobou, vzhľadom na skutočnosť, že žiadna skúška na základe obežníkov sa neuskutočnila na potvrdenie opakovateľnosti uvedenej metódy.
Komisia ďalej uvádza, že tvrdenie o „nezohľadnení“ dôkazov sa údajne týka len posúdenia vykonaného Všeobecným súdom, a teda nepredstavuje, iba žeby došlo k skresleniu, právnu otázku, ktorú možno preskúmať v rámci odvolania. Okrem toho Komisia zdôraznila, že Všeobecný súd nie je povinný preskúmať každý dôkaz, ktorý mu bol predložený. Z bodov 49 až 53 napadnutého rozsudku jasne vyplýva, že Všeobecný súd zvážil dôkazy predložené účastníkmi konania.
Napokon Komisia tvrdí, že nie je povinná používať normy, ktoré vypracováva Cenelec.
Posúdenie Súdnym dvorom
Všeobecný súd v bode 49 napadnutého rozsudku rozhodol, že hoci Dyson uvádzala množstvo tvrdení, ktorými sa snaží preukázať spoľahlivosť a presnosť testov energetickej výkonnosti uskutočnených s plnou odpadovou nádobou, nič to nemenilo na skutočnosti, že pochybnosti zotrvávali, pokiaľ ide o opakovateľnosť uvedeného testu.
V bode 50 uvedeného rozsudku Všeobecný súd zdôraznil, že totiž správne určenie opakovateľnosti testov si v praxi vyžaduje, aby boli medzi jednotlivými laboratóriami vykonané testy tzv. „obežníky“, pričom cieľom týchto testov je ubezpečiť sa o regulárnosti výsledkov získaných uskutočnením opakovaných testov v rôznych laboratóriách na základe jednej vzorky.
V bode 51 tohto istého rozsudku Všeobecný súd napokon konštatoval, že odvolateľka poukazovala len na jeden test vykonaný v laboratóriu, ktorý podľa nej umožňoval presvedčiť sa o jeho opakovateľnosti, takže opakovateľnosť testu uskutočneného s plnou odpadovou nádobou nie je dostatočne preukázaná, aby sa mohlo konštatovať, že došlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu, ktorého sa dopustila Komisia.
Dyson v prvej časti svojho štvrtého odvolacieho dôvodu Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že v bode 51 napadnutého rozsudku skreslil tvrdenie, ktoré pred ním uviedla a podľa ktorého bola metóda Cenelec viackrát použitá v testoch v laboratóriu, čo potvrdzovalo jej opakovateľnosť, ako aj výpovede jej riaditeľa pre sledovanie hospodárskej súťaže (
Head of Competitor Intelligence
), predloženého na podporu tohto tvrdenia.
Treba pripomenúť, že v prípade konania o odvolaní nemá tento súd právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani skúmať dôkazy, o ktoré Všeobecný súd oprel svoje skutkové zistenia. Pokiaľ totiž tieto dôkazy boli získané riadne a boli rešpektované všeobecné právne zásady a procesné pravidlá uplatniteľné v oblasti dôkazného bremena a dokazovania, jedine Všeobecnému súdu prislúcha posúdiť hodnotu, ktorú treba priznať dôkazom, ktoré mu boli predložené. Toto posúdenie teda nepredstavuje s výhradou prípadu skreslenia dôkazov predložených Všeobecnému súdu právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom (rozsudok z 18. januára 2017, Toshiba/Komisia,
C‑623/15 P
, neuverejnený,
EU:C:2017:21
, bod
a citovaná judikatúra).
Kontrolná právomoc Súdneho dvora vzťahujúca sa na zistenia skutkových okolností Všeobecným súdom sa teda týka najmä vecnej nesprávnosti týchto zistení vyplývajúcej zo spisových dokumentov, nesprávneho posúdenia dôkazov, ich právnej kvalifikácie a otázky, či pravidlá v oblasti dôkazného bremena a hodnotenia dôkazov boli dodržané (rozsudky z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia,
C‑403/04 P a C‑405/04 P
,
EU:C:2007:52
, bod
, ako aj z 19. decembra 2013, Siemens a i./Komisia,
C‑239/11 P, C‑489/11 P a C‑498/11 P
, neuverejnený,
EU:C:2013:866
, bod
).
V prejednávanej veci z bodu 38 repliky predloženej spoločnosťou Dyson pred Všeobecným súdom vyplýva, že metóda Cenelec bola podrobne preskúmaná tak z pohľadu jej opakovateľnosti, ako aj jej repetitívneho použitia. Vo svojej výpovedi uvedenej v prílohe danej repliky a spomenutej v bode 39 tejto repliky riaditeľ pre sledovanie hospodárskej súťaže spoločnosti Dyson tiež zdôraznil, že táto metóda bola viackrát testovaná vo viacerých laboratóriách, čo potvrdzuje jej opakovateľnosť.
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd údajne zjavne skreslil tvrdenie spoločnosti Dyson, keď v bode 51 napadnutého rozsudku uviedol, že táto spoločnosť poukázala len na jeden test vykonaný v laboratóriu umožňujúci potvrdiť opakovateľnosť uvedenej metódy výpočtu s plnou odpadovou nádobou. Ako totiž správne uviedla Dyson vo svojom odvolaní, také konštatovanie je zjavne v rozpore s obsahom písomností v spise, ktoré predložila pred Všeobecným súdom, ako aj s obsahom výpovede riaditeľa pre sledovanie hospodárskej súťaže.
Treba však uviesť, že podľa bodu 50 napadnutého rozsudku opakovateľná povaha metódy merania si nevyžaduje len to, aby sa uskutočnili viaceré testy v laboratóriu, ale aj to, aby tieto testy boli „obežníkmi“, t. j. aby sa vykonávali v rôznych laboratóriách na základe jednej vzorky.
Z uvedeného vyplýva, že len tá okolnosť, že Všeobecný súd skreslil tvrdenia spoločnosti Dyson, pokiaľ ide o existenciu viacerých testov v laboratóriu, nestačí sama osebe na platnosť záveru, že metóda Cenelec nebola opakovateľná.
V druhej časti štvrtého odvolacieho dôvodu Dyson Všeobecnému súdu ešte vytýka, že nezohľadnil niektoré dôkazy obsiahnuté v písomnostiach v spise, ktoré údajne preukazovali opakovateľnú povahu metódy Cenelec. Vo štvrtej časti piateho odvolacieho dôvodu Dyson Všeobecnému súdu tiež vytýka, že neposkytol odôvodnenie, na základe ktorého boli tieto dôkazy zamietnuté. Tieto dva odvolacie návrhy treba preskúmať spoločne.
Treba totiž jednak pripomenúť, že v rámci odvolania sa preskúmanie Súdnym dvorom zameriava najmä na overenie toho, či Všeobecný súd z právneho hľadiska odpovedal dostatočne na všetky tvrdenia, ktoré uviedol žalobca, a jednak, že dôvod založený na neodpovedaní Všeobecného súdu na tvrdenia predložené v prvostupňovom konaní predstavuje v podstate tvrdenie, že došlo k porušeniu povinnosti odôvodnenia, ktorá vyplýva z článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, uplatniteľného na Všeobecný súd na základe článku 53 prvého odseku toho istého štatútu a článku 117 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. mája 2010, Gogos/Komisia,
C‑583/08 P
,
EU:C:2010:287
, bod
, a uznesenie z 13. decembra 2012, Alliance One International/Komisia,
C‑593/11 P
, neuverejnené,
EU:C:2012:804
, bod
).
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že z povinnosti odôvodnenia nevyplýva povinnosť vypracovať odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu, a že odôvodnenie Všeobecného súdu môže teda byť implicitné pod podmienkou, že umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré Všeobecný súd neuznal ich tvrdenia, a poskytne Súdnemu dvoru dostatok prostriedkov, aby mohol vykonať svoje preskúmanie (uznesenie z 13. decembra 2012, Alliance One International/Komisia,
C‑593/11 P
, neuverejnené,
EU:C:2012:804
, bod
, a rozsudok z 26. októbra 2016, PT Musim Mas/Rada,
C‑468/15 P
,
EU:C:2016:803
, bod
).
V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že po prvé neopakovateľnosť metódy Cenelec predstavovala rozhodujúci prvok v posúdení Všeobecného súdu, na základe ktorého rozhodol, že prístup Komisie spočívajúci v uprednostnení metódy merania energetickej výkonnosti vysávačov prostredníctvom testov vykonaných s prázdnymi odpadovými nádobami nebol zjavne neprimeraný.
Po druhé treba pripomenúť, že v bode 49 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že pretrvávali pochybnosti, pokiaľ ide o opakovateľnosť metódy Cenelec, a že v bode 50 uvedeného rozsudku zdôraznil, že opakovateľnosť metódy merania si totiž vyžaduje, aby boli medzi jednotlivými laboratóriami vykonané testy tzv. „obežníky“, pričom cieľom týchto testov je ubezpečiť sa o regulárnosti výsledkov získaných uskutočnením opakovaných testov v rôznych laboratóriách na základe jednej vzorky.
Dyson sa vo svojich písomnostiach pred Všeobecným súdom usilovala preukázať, že hoci sa metóda Cenelec nezakladala na testoch tzv. „obežníkoch“, bola opakovateľná. V tejto súvislosti Dyson v bodoch 7, 8 a 39 svojej repliky tvrdila, že úlohou Cenelec je dohliadať na to, aby všetky uverejnené normy boli koherentné, jasné a presné, ako aj na to, aby boli v súlade so stavom techniky. Predložila tiež odôvodnené stanovisko z jedného európskeho laboratória akreditovaného na skúšky vysávačov, podľa ktorého táto metóda vedie k opakovateľným výsledkom, ako aj podobne znejúcu výpoveď jej riaditeľa pre sledovanie hospodárskej súťaže, ktorý bol do procesu vypracovania uvedenej metódy zapojený.
Z tohto dôvodu Všeobecný súd nemohol považovať za preukázané, ako uviedol v bode 49 napadnutého rozsudku, že „pochybnosti zotrvávali, pokiaľ ide o možnosť opakovať“ metódu Cenelec, bez toho, aby vysvetlil dôvod, pre ktorý spochybnenie takého tvrdenia spoločnosťou Dyson prostredníctvom dôkazov pripomenutých v predchádzajúcom bode malo byť zamietnuté. Presnejšie, Všeobecný súd nemohol uviesť, že opakovateľnosť metódy merania si vyžadovala vykonanie testov tzv. „obežníkov“, bez toho, aby vysvetlil, v čom opačné tvrdenia predložené spoločnosťou Dyson v písomnostiach v spise nemohli také jej tvrdenie preukázať. Aj keď je pravda, že Komisia spochybnila pred Všeobecným súdom opakovateľnú povahu metódy Cenelec, treba konštatovať, že Dyson argumentovala vo svojich písomnostiach pred Všeobecným súdom v opačnom zmysle, takže prináleží tomuto súdu, aby o tejto otázke rozhodol. Tým, že Všeobecný súd neodpovedal na takto uvedené tvrdenia spoločnosti Dyson, porušil povinnosť odôvodnenia, ktorá mu vyplýva z článku 53 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a z článku 117 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
Preto treba štvrtý odvolací dôvod spoločnosti Dyson a jej štvrtú časť piateho odvolacieho dôvodu považovať za dôvodné.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Dyson Všeobecnému súdu vytýka, že v bode 36, 37 a 43 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že prvý žalobný dôvod, ktorý mu bol predložený, sa týkal zjavne nesprávneho posúdenia, hoci sa zakladal na porušení rozsahu právomoci Komisie. Táto spoločnosť spresnila, že týmto žalobným dôvodom tvrdila, že Komisia prekročila rozsah svojej právomoci, ktorý jej bol stanovený článkom 10 smernice 2010/30. Podľa spoločnosti Dyson Všeobecnému súdu prináležalo, aby stanovil, či Komisia nezmenila základné prvky splnomocňovacieho aktu, keď si vybrala metódu výpočtu energetickej výkonnosti vysávačov s prázdnymi odpadovými nádobami.
Komisia tvrdí, že Dyson spochybnila len odpoveď, ktorú uviedol Všeobecný súd na prvú časť jej prvého žalobného dôvodu, a nie odôvodnenie, ktoré viedlo k zamietnutiu druhej časti tohto žalobného dôvodu.
Podľa Komisie treba navyše prvý odvolací dôvod považovať za nedôvodný. Dyson pred Všeobecným súdom totiž nespochybnila právomoc Komisie, pokiaľ ide o prijatie sporného nariadenia, ale pokiaľ ide o výkon tejto právomoci s ohľadom na výber metódy merania. Komisia zdôrazňuje, že prvý žalobný dôvod spoločnosti Dyson si vyžadoval posúdenie skutkových okolností veľmi komplexnej technickej povahy týkajúcej sa určenia metódy merania, čo odôvodňovalo, aby sa súdne preskúmanie obmedzovalo na zjavne nesprávne posúdenie.
Posúdenie Súdnym dvorom
Dyson svojím prvým odvolacím dôvodom Všeobecnému súdu vytýka, že nesprávne vyložil prvý dôvod žaloby o neplatnosť, ktorým Komisii v podstate vytýkala, že nedodržala článok 10 smernice 2010/30, ktorý si vyžaduje, aby metóda výpočtu energetickej výkonnosti vysávačov zodpovedala ich výkonnosti počas ich používania, čo by malo poskytnúť spotrebiteľom presnú informáciu, viesť výrobcov k zlepšeniu energetickej účinnosti ich výrobkov a sledovať cieľ zníženia spotreby energie, keďže táto požiadavka predstavuje podľa tejto spoločnosti podstatný prvok danej smernice.
Na úvod treba uviesť, že ako zdôrazňuje Komisia, prvý odvolací dôvod sa v skutočnosti vzťahuje len na spochybnenie posúdenia, ktoré viedlo Všeobecný súd k zamietnutiu prvej časti prvého žalobného dôvodu, a nie na odôvodnenie Všeobecného súdu, ktoré viedlo k zamietnutiu druhej časti tohto žalobného dôvodu, ktorým Dyson spornému nariadeniu vytýkala, že sa v ňom nestanovila povinnosť informovať o vreckách a filtroch ako základných zdrojoch spotrebovávaných počas používania vysávačov.
Okrem toho treba zdôrazniť, že Všeobecný súd v bode 36 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že z písomností žalobkyne, ktoré mu boli predložené, jasne vyplývalo, že svojím prvým žalobným dôvodom nepoukazovala na nedostatok právomoci Komisie ako taký s ohľadom na prijatie sporného nariadenia, ale namietala proti spôsobu výkonu tejto právomoci. V bode 37 uvedeného rozsudku Všeobecný súd rozhodol, že bolo potrebné domnievať sa, že prvý žalobný dôvod sa zakladal na zjavne nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila Komisia pri prijatí tohto nariadenia.
Zo žaloby spoločnosti Dyson teda nepopierateľne vyplýva, že jej prvý žalobný dôvod sa zakladal na tom, že Komisia nemala právomoc prijať sporné nariadenie. Presnejšie, Dyson Komisii v podstate vytýkala, že prijatím tohto nariadenia porušila podstatný prvok splnomocňovacieho aktu, keď si ako metódu výpočtu energetickej výkonnosti vysávačov vybrala metódu založenú na testoch naprázdno, hoci podľa článku 10 smernice 2010/30 sa vyžadovalo, aby uvedená metóda zodpovedala bežným podmienkam používania.
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd neodpovedal na žalobný dôvod založený na tom, že sporné nariadenie porušilo podstatný prvok splnomocňovacieho aktu, ale na iný žalobný dôvod, založený na zjavne nesprávnom posúdení Komisie, ktorý Dyson nepredložila.
Nemožno tvrdiť, že Všeobecný súd tým implicitne preskúmal žalobný dôvod založený na nedostatku právomoci Komisie, ako ho predložila Dyson. Rozsah diskrečnej právomoci priznanej splnomocňovacím aktom je totiž právnou otázkou, ktorá je odlišná od otázky týkajúcej sa dodržiavania rozsahu splnomocnenia priznaného splnomocňovacím aktom. Navyše preskúmanie dodržiavania týchto dvoch požiadaviek zodpovedá rozdielnym podmienkam.
Takže hoci, ako správne uviedol Všeobecný súd v bode 38 napadnutého rozsudku, orgány Únie disponujú v rámci výkonu právomocí, ktoré sú im zverené, širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ majú vykonať komplexné posúdenie a hodnotenie, v prvom rade treba určiť, či tieto orgány konali v rámci právomocí, ktoré sú na ne delegované, a overiť, najmä v prípade, ak ide ako v tejto veci o delegovanú právomoc v zmysle článku 290 ZFEÚ, či orgány Únie neprekračujú splnomocnenie, ktoré im bolo zverené splnomocňovacím aktom, pričom bezpochyby platí, že výkon takej delegovanej právomoci musí byť v každom prípade v súlade so základnými prvkami splnomocňovacieho aktu a musí patriť do právneho rámca, ako je definovaný základným legislatívnym aktom (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. marca 2016, Parlament/Komisia,
C‑286/14
,
EU:C:2016:183
, bod
a citovaná judikatúra).
Z vyššie uvedeného vyplýva, že keď Všeobecný súd nerozhodol o jednom zo žalobných dôvodov predložených žalobkyňou, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia.
Treba však pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v prípade, že odôvodnenie rozsudku Všeobecného súdu vykazuje porušenie práva Únie, ale jeho výroková časť sa napriek tomu zdá byť dôvodná z iných právnych dôvodov, takéto porušenie nemá za následok zrušenie tohto rozsudku a je potrebné nahradiť odôvodnenie (rozsudok z 22. septembra 2016, Pensa Pharma/EUIPO,
C‑442/15 P
, neuverejnený,
EU:C:2016:720
, bod
a citovaná judikatúra).
Z tohto dôvodu treba určiť, či použitím metódy výpočtu energetickej výkonnosti založenej na testoch vykonaných naprázdno Komisia dodržala rozsah delegovanej právomoci, pričom v takom prípade by sa mala prvá časť prvého dôvodu žaloby o neplatnosť spoločnosti Dyson považovať za nedôvodnú. V prípade právneho dôvodu môže Súdny dvor napraviť opomenutie na strane Všeobecného súdu.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa zákonnosť aktu Únie musí posudzovať na základe skutkového a právneho stavu existujúceho v čase prijatia aktu (rozsudok z 3. septembra 2015, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Komisia,
C‑398/13 P
,
EU:C:2015:535
, bod
, ako aj citovaná judikatúra). Zákonnosť sporného nariadenia sa teda musí posúdiť na základe skutkových a právnych okolností existujúcich k 3. máju 2013.
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že účelom možnosti delegovať právomoci stanovenej v článku 290 ZFEÚ je umožniť normotvorcovi sústrediť sa na podstatné prvky právnej úpravy, ako aj na prvky, ktoré nie sú podstatné, ale ktorých úpravu považuje za vhodnú, pričom Komisii zveruje úlohu „doplniť“ určité nepodstatné prvky prijatého legislatívneho aktu alebo „zmeniť“ tieto prvky v rámci delegovania, ktoré jej bolo udelené (rozsudok zo 17. marca 2016, Parlament/Komisia,
C‑286/14
,
EU:C:2016:183
, bod
).
Z toho vyplýva, že podstatné pravidlá musia byť prijaté v rámci základnej právnej úpravy a nemôžu byť predmetom delegovania právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. septembra 2012, Parlament/Rada,
C‑355/10
,
EU:C:2012:516
, bod
, a z 10. septembra 2015, Parlament/Rada,
C‑363/14
,
EU:C:2015:579
, bod
).
V druhom rade treba určiť, či požiadavka, podľa ktorej informácie poskytnuté spotrebiteľom musia zodpovedať energetickej spotrebe počas používania prístroja, ako vyplýva z článku 1 a článku 10 ods. 1 tretieho pododseku smernice 2010/30, predstavuje podstatný prvok danej smernice.
V tejto súvislosti podstatné prvky základnej právnej úpravy sú tie, ktorých prijatie si vyžaduje vykonať politické rozhodnutia, čo spadá do vlastnej zodpovednosti normotvorcu Únie (rozsudok z 5. septembra 2012, Parlament/Rada,
C‑355/10
,
EU:C:2012:516
, bod
).
Určenie prvkov určitej oblasti, ktoré sa majú kvalifikovať ako podstatné, musí vychádzať z objektívnych skutočností, ktoré môžu byť predmetom súdneho preskúmania, a vyžaduje, aby sa zohľadnili vlastnosti a osobitosti dotknutej oblasti (rozsudok z 22. júna 2016, DK Recycling und Roheisen/Komisia,
C‑540/14 P
,
EU:C:2016:469
, bod
a citovaná judikatúra).
Pokiaľ ide o celkovú štruktúru smernice 2010/30, treba uviesť, že požiadavka pripomenutá v bode 60 tohto rozsudku predstavuje podstatný prvok tejto smernice.
Z odôvodnení 5 a 8 smernice 2010/30 totiž vyplýva, že „zabezpečenie presných, odborných a porovnateľných informácií o energetickej spotrebe“ výrobkov „zohráv[a] kľúčovú rolu pri pôsobení trhového mechanizmu“, a teda v schopnosti orientovať spotrebu na výrobky, „ktoré spotrebujú menej energie… počas používania“. Článok 1 ods. 1 tejto smernice tiež stanovuje, že sa usiluje o harmonizáciu vnútroštátnych opatrení týkajúcich sa informácií pre koncového užívateľa o spotrebe energie „počas používania“, čím sa koncovým užívateľom umožní, aby si vybrali „účinnejšie výrobky“. Informácia spotrebiteľa o energetickej účinnosti prístrojov počas ich používania teda predstavuje podstatný cieľ uvedenej smernice a zobrazuje politické rozhodnutia spadajúce do vlastnej zodpovednosti normotvorcu Únie.
Z uvedeného vyplýva, že otázka, či cieľom sporného nariadenia – ako to vyplýva z jeho znenia – je len doplniť smernicu 2010/30 a nie ju zmeniť, nie je v prejednávanej veci relevantná. Ako totiž bolo zdôraznené v bode 58 tohto rozsudku, žiadna z týchto dvoch kategórií právomoci delegovanej na Komisiu v žiadnom prípade nedovoľuje nerešpektovať základný prvok splnomocňovacieho aktu.
Okrem toho a na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd v bode 59 napadnutého rozsudku, chápanie pojmu „počas používania“ uvedeného v článku 10 ods. 1 tretieho pododseku smernice 2010/30 v tom zmysle, že sa týka skutočných podmienok používania, nepredstavuje „príliš široký“ výklad článku 10 tejto smernice, ale samotný zmysel tohto spresnenia.
Toto konštatovanie nie je na rozdiel od tvrdenia Komisie spochybnené samotnou okolnosťou, že toto spresnenie môže tiež, a v dôsledku toho, smerovať k vylúčeniu zohľadnenia energie spotrebovanej na vyrobenie, dodanie a zneškodnenie predmetného prístroja.
Vzhľadom na vyššie uvedené Komisii teda prináležala povinnosť, že na to, aby neporušila základný prvok smernice 2010/30, mala v rámci sporného nariadenia zohľadniť metódu výpočtu, ktorá umožňuje zmerať energetickú výkonnosť vysávačov v čo najreálnejších podmienkach používania, ktoré si vyžadujú, aby odpadová nádoba bola naplnená do určitej miery, najmä vzhľadom na požiadavky spojené s vedeckou platnosťou získaných výsledkov a správnosťou informácií poskytnutých spotrebiteľom, ako sú uvedené predovšetkým v odôvodnení 5 a článku 5 písm. b) tejto smernice.
V bode 46 napadnutého rozsudku Všeobecný súd pritom pripomenul, že testy naprázdno nemôžu zodpovedať bežným podmienkam používania vysávačov, keďže tieto testy nezohľadňujú zbieranie prachu v odpadových nádobách niektorých druhov vysávačov, čo napokon – ako vyplýva z bodov 98 a 99 napadnutého rozsudku – Komisia ani nespochybnila.
Je pravda, že Všeobecný súd v bodoch 47 až 54 napadnutého rozsudku oponoval proti tomuto konštatovaniu tým, že žiadna z metód merania prostredníctvom testov vykonaných s plnými odpadovými nádobami by nebola opakovateľná. Komisia uvádza rovnaký argument pred Súdnym dvorom. Z bodov 34 až 43 tohto rozsudku pritom vyplýva, že keď Všeobecný súd dospel k tomuto záveru, dopustil sa skreslenia skutkových okolností a porušenia svojej povinnosti odôvodnenia, pričom však Súdny dvor nemôže na účely nahradenia odôvodnenia vychádzať z tohto posúdenia skutkových okolností, ktoré nebolo riadne vykonané Všeobecným súdom.
Prvý odvolací dôvod sa teda musí vyhlásiť za dôvodný.
O šiestom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Dyson tvrdí, že Všeobecný súd porušil požiadavku proporcionality, ktorá je obsiahnutá v preskúmaní dodržania zásady rovnosti, keď dospel k záveru, že sporné nariadenie mohlo zaobchádzať rovnako s vysávačmi používajúcimi odlišné technológie z toho dôvodu, že testy presadzované spoločnosťou Dyson nespĺňali zároveň kritériá spoľahlivosti, presnosti a opakovateľnosti.
Komisia tvrdí, že Dyson nevysvetlila, v čom by bolo vypracovanie testov s naplnenou odpadovou nádobou viac proporcionálne. Komisia tvrdí, že jej neprináležalo preukázať, že neexistovala nijaká lepšia skúšobná metóda, ale že naopak, bolo povinnosťou spoločnosti Dyson preukázať, že existovala primeranejšia skúšobná metóda, čo podľa Všeobecného súdu táto spoločnosť neurobila.
Posúdenie Súdnym dvorom
Dyson svojím šiestym odvolacím dôvodom Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že v bode 110 napadnutého rozsudku porušil zásadu rovnosti, keď dospel k záveru, že sporné nariadenie mohlo zaobchádzať rovnako s vysávačmi používajúcimi odlišné technológie, z toho dôvodu, že metódy merania energetickej výkonnosti vysávačov prostredníctvom testov vykonaných s plnými odpadovými nádobami neboli opakovateľné.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 109 napadnutého rozsudku zdôraznil, že ako už bolo predtým uvedené, „testy uskutočnené s čiastočne plnou odpadovou nádobou samy osebe neboli predmetom testovania vo forme ‚obežníkov‘ medzi laboratóriami, takže ich opakovateľnosť by bolo možné spochybniť“.
Všeobecný súd na základe toho dospel v bode 110 napadnutého rozsudku k záveru, že „v dôsledku toho skutočnosť, že testy, ktoré presadzuje žalobkyňa, nespĺňajú zároveň kritériá spoľahlivosti, presnosti a opakovateľnosti, predstavuje objektívny dôvod, ktorý odôvodňuje jednotné posudzovanie vysávačov používajúcich rozdielne technológie, čiže vreckových a bezvreckových vysávačov“. Všeobecný súd nepredložil žiadne iné odôvodnenie na účely podporenia rovnosti zaobchádzania, ktoré napáda Dyson.
Z uvedeného vyplýva, že jediné odôvodnenie predložené Všeobecným súdom, pokiaľ ide o rovnaké zaobchádzanie, ktoré sporné nariadenie vyhradzuje pre vreckové a bezvreckové vysávače, sa zakladá na skutkovom zistení, ktoré nebolo daným súdom dôvodne preukázané z dôvodov uvedených v bodoch 34 až 43 tohto rozsudku.
V dôsledku toho treba šiesty odvolací dôvod vyhlásiť za dôvodný.
O druhom a treťom odvolacom dôvode, ako aj o prvých troch častiach piateho odvolacieho dôvodu
Dyson svojím druhým a tretím odvolacím dôvodom Všeobecnému súdu vytýka, že nesprávne vyložil v bodoch 58 a 59 napadnutého rozsudku rozsah delegovanej právomoci Komisie, resp. že porušil jeho práva na obhajobu, vzhľadom na to, čo bolo uvedené v bode 50 a 51 napadnutého rozsudku. Dyson svojimi prvými troma časťami svojho piateho odvolacieho dôvodu Všeobecnému súdu vytýka, že nedostatočne odôvodnil konštatovania uvedené v bodoch 36, 37, 52 a 67 napadnutého rozsudku.
Keďže na základe preskúmania druhého a tretieho odvolacieho dôvodu, ako aj prvých troch častí piateho odvolacieho dôvodu nemožno dospieť k rozsiahlejšiemu zrušeniu napadnutého rozsudku než to, ktoré vyplýva z toho, že sa vyhovie prvému, štvrtému a šiestemu odvolaciemu dôvodu, nie je potrebné ich preskúmať.
Vzhľadom na to, že prvý, štvrtý a šiesty odvolací dôvod, ako aj štvrtá časť piateho odvolacieho dôvodu boli dôvodné, napadnutý rozsudok treba zrušiť v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol prvú časť prvého žalobného dôvodu a tretí žalobný dôvod.
O žalobe pred Všeobecným súdom
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu buď sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje, alebo vrátiť vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie.
V prejednávanej veci sa Súdny dvor domnieva, že nie je spôsobilý rozhodnúť vo veci samej o prvej časti prvého žalobného dôvodu, ako aj o treťom žalobnom dôvode. Preskúmanie tejto časti tohto odvolacieho dôvodu totiž znamená posúdenie skutkových okolností, ktoré sa najmä vzťahuje na otázku opakovateľnej alebo neopakovateľnej povahy metódy Cenelec, ktorá nebola správne posúdená Všeobecným súdom a ktorá nebola v plnej miere prejednaná pred Súdnym dvorom.
V dôsledku toho treba vrátiť vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o prvej časti prvého žalobného dôvodu a treťom žalobnom dôvode s tým, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 11. novembra 2015, Dyson/Komisia (
T‑544/13
,
EU:T:2015:836
), sa zrušuje v rozsahu, v akom ním bola zamietnutá prvá časť prvého žalobného dôvodu a tretí žalobný dôvod.

2.
Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o prvej časti prvého žalobného dôvodu a treťom žalobnom dôvode.

3.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.