CELEX: 62021CJ0436
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Letecká doprava
Nariadenie (ES) č. 261/2004
Článok 3 ods. 1 písm. a)
Pôsobnosť
Článok 2 písm. f) až h)
Pojem ‚letenka‘
Pojem ‚rezervácia‘
Pojem ‚let s priamymi prípojmi‘
Rezervácia prostredníctvom cestovnej kancelárie
Článok 7
Náhrada cestujúcim v leteckej doprave v prípade veľkého meškania letu
Preprava pozostávajúca z viacerých letov zabezpečovaných rôznymi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami
Let s priamymi prípojmi z letiska umiestneného v členskom štáte s medzipristátím vo Švajčiarsku a cieľovým miestom v tretej krajine

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 2, 3 a 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (
Ú. v. ES L 46, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 07/008, s. 10), ako aj článku 2 a prílohy Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave, podpísanej v Luxemburgu 21. júna 1999 a schválenej v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady a Komisie 2002/309/ES, Euratom o vedeckej a technologickej spolupráci, zo 4. apríla 2002, o uzavretí siedmich dohôd so Švajčiarskou konfederáciou (
Ú. v. ES L 114, 2002, s. 73
; Mim. vyd. 11/041, s. 94), v znení rozhodnutia č. 1/2017 Spoločného výboru Európskej únie a Švajčiarska pre leteckú dopravu zriadeného podľa uvedenej dohody z 29. novembra 2017 (
Ú. v. EÚ L 348, 2017, s. 46
) (ďalej len „dohoda medzi ES a Švajčiarskom“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi flightright GmbH, spoločnosťou poskytujúcou právnu pomoc cestujúcim v leteckej doprave, a spoločnosťou American Airlines Inc., leteckým dopravcom, vo veci náhrady na základe nariadenia č. 261/2004 požadovanej z dôvodu veľkého meškania letu pri prílete do jeho cieľového miesta.
Právny rámec
Odôvodnenie 1 nariadenia č. 261/2004 stanovuje:
„Konanie spoločenstva v oblasti leteckej dopravy by sa malo, okrem iných vecí, zamerať na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany cestujúcich; okrem toho by sa mal vo všeobecnosti brať plný zreteľ na požiadavky ochrany spotrebiteľa.“
Článok 2 tohto nariadenia, nazvaný „Definície“, stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia:
…
b)
‚prevádzkujúci letecký dopravca‘ znamená leteckého dopravcu, ktorý na základe zmluvy s cestujúcim, alebo v mene inej osoby, právnickej alebo fyzickej majúcej zmluvu s takým cestujúcim, vykoná alebo zamýšľa vykonať let;
…
d)
‚cestovná kancelária‘ znamená, s výnimkou leteckého dopravcu, organizátora v zmysle článku 2, bodu 2 [smernice Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990 o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb (
Ú. v. ES L 158, 1990, s. 59
; Mim. vyd. 13/010, s. 132)];
…
f)
‚letenka‘ znamená platný dokument oprávňujúci na prepravu, alebo rovnocenné oprávnenie v nepapierovej forme, vrátane elektronickej formy, vydaný alebo povolený leteckým dopravcom alebo jeho splnomocneným zástupcom;
g)
‚rezervácia‘ znamená skutočnosť, že cestujúci má letenku alebo iný dôkaz, z ktorého vyplýva, že rezervácia bola potvrdená a zaregistrovaná leteckým dopravcom alebo cestovnou kanceláriou;
h)
‚cieľové miesto‘ znamená miesto na letenke predloženej pri odbavovacom pulte alebo v prípade priamo prípojných letov [letov s priamymi prípojmi –
neoficiálny preklad
], cieľové miesto posledného letu;…
…“
Článok 3 uvedeného nariadenia, nazvaný „Pôsobnosť“, v odseku 1 stanovuje:
„Toto nariadenie sa uplatňuje:
a)
pri cestujúcich [na cestujúcich –
neoficiálny preklad
] odlietajúcich z letiska umiestneného na území členského štátu, ktorý podlieha ustanoveniam zmluvy;
…“
Článok 7 toho istého nariadenia, nazvaný „Právo na náhradu“ stanovuje v odseku 1.
„Keď sa uvádza odkaz na tento článok, cestujúci dostanú náhradu v nasledovnej výške:
a)
250 EUR v prípade všetkých letov na vzdialenosť 1500 km alebo menej;
b)
400 EUR v prípade všetkých letov v rámci spoločenstva nad 1500 km a všetkých ostatných letov od 1500 km do 3500 km;
c)
600 EUR v prípade všetkých letov, ktoré nespadajú pod písmená a) alebo b).
…“
Podľa článku 13 nariadenia č. 261/2004 s názvom „Právo na odškodnenie“:
„V prípadoch keď prevádzkujúci letecký dopravca platí náhradu alebo plní iné záväzky vyplývajúce z tohto nariadenia, nemôže sa žiadne ustanovenie tohto nariadenia vykladať tak, ako by obmedzovalo jeho právo na uplatňovanie nároku na náhradu od ktorejkoľvek osoby, vrátane tretích osôb, v súlade s platným právom [uplatniteľným vnútroštátnym právom –
neoficiálny preklad
]. Toto nariadenie nesmie najmä v žiadnom prípade obmedzovať právo prevádzkujúceho leteckého dopravcu v jeho snahe o dosiahnutie náhrady od cestovnej kancelárie alebo inej osoby, s ktorou má prevádzkujúci letecký dopravca zmluvu. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Na účely prepravy zo Stuttgartu (Nemecko) do Kansas City (Spojené štáty) 25. júla 2018 uzavrela cestujúca s cestovnou kanceláriou sprostredkovateľskú zmluvu vo forme jedinej elektronickej letenky na let zo Stuttgartu do Zürichu (Švajčiarsko) prevádzkovaný spoločnosťou Swiss International Air Lines AG a na dva lety z Zürichu do Philadelphie (Spojené štáty) a z Philadelphie do Kansas City prevádzkované spoločnosťou American Airlines. Číslo tejto letenky bolo uvedené na palubných lístkoch týchto letov. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, okrem toho vyplýva, že na uvedenej letenke bola ako poskytovateľ služieb uvedená spoločnosť American Airlines a obsahovala jediné číslo rezervácie („
Filekey
“) pre celú túto cestu. Cestovná kancelária vystavila faktúru, na ktorej bola uvedená jednotná „užívateľská cena“ za celú uvedenú cestu, ako aj za spiatočnú cestu z Kansas City do Stuttgartu cez Chicago (Spojené štáty) a Londýn (Spojené kráľovstvo).
Zatiaľ čo lety zo Stuttgartu do Zürichu a z Zürichu do Philadelphie prebehli podľa plánu, let z Philadelphie do Kansas City mal po prílete meškanie viac ako štyri hodiny.
Spoločnosť flightright, na ktorú boli postúpené práva vyplývajúce z tohto meškania, sa na nemeckých súdoch domáha od spoločnosti American Airlines zaplatenia náhrady vo výške 600 eur podľa článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 261/2004.
Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní potvrdil v odvolacom konaní Landgericht Stuttgart (Krajský súd Stuttgart, Nemecko), ktorý rozhodol, že American Airlines nie je prevádzkujúcim leteckým dopravcom, ktorý uskutočnil let z územia členského štátu, takže sa na ňu neuplatňuje nariadenie č. 261/2004, a preto nemá nárok na náhradu podľa tohto nariadenia. Podľa tohto súdu nič nenasvedčovalo tomu, že by sa žalovaná vo veci samej zaviazala prepraviť dotknutú cestujúcu zo Stuttgartu do Kansas City, ani že by sa k tomu zaviazala na základe dohody o spoločnom využívaní kódu.
Spoločnosť flightright následne podala opravný prostriedok „Revision“ na vnútroštátny súd Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), ktorý konštatoval, že výsledok sporu závisí od výkladu článkov 2, 3 a 7 nariadenia č. 261/2004, a prípadnej dohody medzi ES a Švajčiarskom.
Na úvod tento súd uvádza, že v prejednávanej veci sa toto nariadenie uplatní v súlade s jeho článkom 3 ods. 1 písm. a), ak sa tri predmetné lety, ktoré tvoria prepravu zo Stuttgartu do Kansas City, majú považovať za „jeden celok“ v zmysle judikatúry Súdneho dvora, najmä rozsudkov z 31. mája 2018, Wegener (
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
), a z 11. júla 2019, České aerolinie (
C‑502/18
,
EU:C:2019:604
).
Podľa vnútroštátneho súdu, aj keď z tejto judikatúry vyplýva, že dva alebo viac letov, ktoré boli rezervované ako jediný let s priamymi prípojmi, sa majú na účely práva na náhradu podľa nariadenia č. 261/2004, považovať za celok, vzniká otázka, či na to, aby bolo možné považovať rezerváciu za jedinú, stačí, aby cestovná kancelária spojila lety prevádzkované rôznymi leteckými dopravcami do jednej a tej istej prepravy, účtovala cestujúcemu na tento účel celkovú cenu a vydala jedinú elektronickú letenku, alebo či sa na tento účel vyžaduje aj existencia osobitného právneho vzťahu medzi týmito dopravcami.
Tento súd sa na jednej strane prikláňa k záveru, že rezervácia za jedinú cenu, ktorá zodpovedá vydaniu jedinej letenky pre všetky predmetné lety, postačuje na konštatovanie, že tieto lety sú predmetom „jedinej rezervácie“ v zmysle judikatúry citovanej v bode 13 tohto rozsudku, a na druhej strane, že z článku 2 písm. f) a g) nariadenia č. 261/2004 vyplýva, že cestujúci má nárok na náhradu od prevádzkujúceho leteckého dopravcu, ak tento dopravca bez toho, aby sa podieľal na rezervácii alebo jej potvrdení, umožní sprostredkovateľovi alebo cestovnej kancelárii potvrdiť a zaregistrovať takúto rezerváciu. Uvedený súd sa domnieva, že tento výklad je v súlade s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň ochrany cestujúcich uvedeným v odôvodnení 1 tohto nariadenia a tým posilniť dôveru tých, ktorí pri kúpe letenky využívajú sprostredkovateľa určeného leteckým dopravcom.
Po druhé v prípade, že by prevládal opačný výklad týchto ustanovení, vnútroštátny súd uvádza, že ak sa aspoň dva predmetné lety prevádzkované spoločnosťou American Airlines, konkrétne lety medzi Zürichom a Filadelfiou a Filadelfiou a Kansas City, majú považovať za let s priamymi prípojmi, vzniká otázka, či sa nariadenie č. 261/2004 uplatňuje v prípade letu zo Švajčiarska do tretej krajiny.
Za týchto podmienok Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Ide o lety s priamymi prípojmi v zmysle článku 2 písm. h) [nariadenia č. 261/2004] už vtedy, keď cestovná kancelária spojí viaceré úseky letu rôznych leteckých dopravcov do jednej prepravy, cestujúcemu účtuje na tento účel celkovú cenu a vydá jedinú elektronickú letenku, alebo sa okrem toho vyžaduje, aby medzi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami existoval osobitný právny vzťah?
2.
V prípade, ak sa vyžaduje existencia osobitného právneho vzťahu medzi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami:
Postačuje pri rezervácii typu opísaného v prvej otázke spojenie dvoch po sebe nadväzujúcich úsekov letu, ktoré má uskutočniť ten istý letecký dopravca?
3.
V prípade, ak bude odpoveď na druhú otázku kladná:
Má sa článok 2 [dohody medzi ES a Švajčiarskom] a odkaz na [nariadenie č. 261/2004] [uvedený v] prílohe [tejto dohody]… vykladať v tom zmysle, že [toto] nariadenie sa vzťahuje aj na cestujúcich, ktorí cestujú do tretej krajiny z letísk nachádzajúcich sa na švajčiarskom území?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 písm. h) nariadenia č. 261/2004 vykladať v tom zmysle, že pojem „let s priamymi prípojmi“ zahŕňa prepravu pozostávajúcu z viacerých letov prevádzkovaných rôznymi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami, ktorí nie sú viazaní osobitným právnym vzťahom, ak tieto lety boli spojené cestovnou kanceláriou, ktorá účtovala celkovú cenu a vydala na túto prepravu jedinú letenku, takže cestujúci s odletom z letiska nachádzajúceho sa na území členského štátu, ktorého let do cieľového miesta posledného letu mal po prílete veľké meškanie, sa môže domáhať práva na náhradu podľa článku 7 tohto nariadenia.
Článok 2 písm. h) tohto nariadenia definuje pojem „cieľové miesto“ ako miesto na letenke predloženej pri odbavovacom pulte alebo v prípade letov s priamymi prípojmi cieľové miesto posledného letu, ktorým cestoval dotknutý cestujúci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. februára 2013, Folkerts,
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
, bod
a
, ako aj z 31. mája 2018, Wegener,
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
, bod
).
Pojem „let s priamymi prípojmi“ v zmysle tohto ustanovenia treba chápať tak, že odkazuje na dva alebo viacero letov, ktoré na účely nároku cestujúcich na náhradu podľa nariadenia č. 261/2004 predstavujú celok. Je to tak v prípade, keď boli dva alebo viaceré lety rezervované v rámci jedinej rezervácie (rozsudok z 31. mája 2018, Wegener,
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
, body
a
).
Pojem „rezervácia“ je definovaný v článku 2 písm. g) nariadenia č. 261/2004 ako „skutočnosť, že cestujúci má letenku alebo iný dôkaz, z ktorého vyplýva, že rezervácia bola potvrdená a zaregistrovaná“. Takéto potvrdenie a registráciu môže vykonať tak letecký dopravca, ako aj cestovná kancelária v zmysle písmena d) tohto článku. Pojem „letenka“ v zmysle článku 2 písm. f) tohto nariadenia zahŕňa každý materiálny alebo nepapierový dokument, ktorý priznáva cestujúcemu právo na prepravu (uznesenie z 11. októbra 2021, Vueling Airlines SA,
C‑686/20
, neuverejnené,
EU:C:2021:859
, bod
), vydaný alebo povolený leteckým dopravcom alebo jeho splnomocneným zástupcom.
Tieto pojmy treba v záujme vysokej úrovne ochrany cestujúcich, ako sa uvádza v odôvodnení 1 nariadenia č. 261/2004, vykladať extenzívne (pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. novembra 2009, Sturgeon a i.,
C‑402/07 a C‑432/07
,
EU:C:2009:716
, bod
, ako aj zo 4. októbra 2012, Finnair,
C‑22/11
,
EU:C:2012:604
, bod
).
Pokiaľ teda ide o let s priamymi prípojmi v zmysle článku 2 písm. h) nariadenia č. 261/2004, uplatniteľnosť tohto nariadenia sa musí posúdiť podľa miesta pôvodného odletu a cieľového miesta tohto letu. Keďže uvedené nariadenie sa podľa svojho článku 3 ods. 1 písm. a) uplatňuje okrem iného na cestujúcich odlietajúcich z letiska umiestneného na území členského štátu, let s priamymi prípojmi uskutočnený z takého letiska spadá do pôsobnosti tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2019, České aerolinie,
C‑502/18
,
EU:C:2019:604
, body
až
).
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že cestujúca dotknutá vo veci samej mala jedinú elektronickú letenku vydanú cestovnou kanceláriou, čo jej umožnilo uskutočniť cestu zo Stuttgartu do Kansas City tromi po sebe nadväzujúcimi letmi, a že číslo tejto letenky bolo uvedené na palubných lístkoch týchto letov. Okrem toho zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že na uvedenej letenke bol uvedený jediný poskytovateľ služieb, konkrétne American Airlines, a jediné číslo rezervácie („
Filekey
“) týkajúce sa celej tejto cesty, za ktorú bola účtovaná celková cena.
Je nesporné, že iba posledný let, ktorý sa uskutočnil úplne mimo územia Únie, mal pri prílete meškanie viac ako štyri hodiny. Na účely určenia, či cestujúca, o akú ide vo veci samej, môže získať náhradu za toto meškanie podľa nariadenia č. 261/2004, treba teda v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 20 tohto rozsudku overiť, či sa má tento posledný uvedený let považovať za súčasť letu s priamymi prípojmi v zmysle článku 2 písm. h) tohto nariadenia, ktorého miesto odletu sa nachádza na letisku na území členského štátu.
V tejto súvislosti s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, sa zdá, že cestujúca, o ktorú ide vo veci samej, mala v zmysle článku 2 písm. f) nariadenia č. 261/2004 letenku, ktorá preukazuje, že rezervácia na celú jej cestu zo Stuttgartu do Kansas City bola potvrdená a zaregistrovaná cestovnou kanceláriou, ako to stanovuje písmeno g) tohto článku. Takúto prepravu treba považovať za prepravu založenú na jedinej rezervácii, a teda za „let s priamymi prípojmi“ v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 20 tohto rozsudku.
Je pravda, že vnútroštátny súd uvádza, že lety pozostávajúce z prepravy, o akú ide vo veci samej, boli zabezpečované rôznymi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami, a to spoločnosťami Swiss International Air Lines a American Airlines, bez toho, aby medzi nimi existoval akýkoľvek osobitný právny vzťah.
Nijaké ustanovenie nariadenia č. 261/2004 však nepodmieňuje kvalifikáciu letu s priamymi prípojmi existenciou osobitného právneho vzťahu medzi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami, ktorí zabezpečujú jednotlivé lety, z ktorých je zostavený (pozri analogicky rozsudok z 31. mája 2018, Wegener,
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
, bod
).
Takáto dodatočná podmienka by bola navyše v rozpore s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň ochrany cestujúcich, ktorý sleduje toto nariadenie, ako je uvedené v odôvodnení 1 tohto nariadenia, keďže by mohla obmedziť práva priznané cestujúcim uvedeným nariadením, vrátane práva na náhradu na základe článku 7 nariadenia č. 261/2004, pokiaľ dôjde k veľkému meškaniu pri prílete, čiže k meškaniu v dĺžke tri hodiny alebo viac (pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. novembra 2009, Sturgeon a i.,
C‑402/07 a C‑432/07
,
EU:C:2009:716
, body
a
, a z 23. októbra 2012, Nelson a i.,
C‑581/10 a C‑629/10
,
EU:C:2012:657
, body
a
).
Napokon treba pripomenúť, že v súlade s článkom 13 nariadenia č. 261/2004 môžu prevádzkujúci leteckí dopravcovia, ktorí prevádzkovali lety, z ktorých bol zostavený predmetný let s priamymi prípojmi, požadovať náhradu od cestovnej kancelárie alebo od inej osoby, s ktorou uzavreli zmluvu, v súlade s uplatniteľným vnútroštátnym právom. Toto nariadenie teda nebráni tomu, aby prevádzkujúci letecký dopravca, ktorý musel zaplatiť náhradu stanovenú uvedeným nariadením, mohol požadovať náhradu týchto finančných nákladov najmä od osoby, prostredníctvom ktorej boli letenky vydané, v prípade že si táto osoba nesplnila svoje povinnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. decembra 2021, Azurair a i.,
C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 a C‑270/20
,
EU:C:2021:1038
, bod
, ako aj citovanú judikatúru).
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 2 písm. h) nariadenia č. 261/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „let s priamymi prípojmi“ zahŕňa prepravu pozostávajúcu z viacerých letov prevádzkovaných rôznymi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami, ktorí nie sú viazaní osobitným právnym vzťahom, ak tieto lety boli spojené cestovnou kanceláriou, ktorá účtovala celkovú cenu a vydala na túto prepravu jedinú letenku, takže cestujúci s odletom z letiska nachádzajúceho sa na území členského štátu, ktorého let do cieľového miesta posledného letu mal po prílete veľké meškanie, sa môže domáhať práva na náhradu podľa článku 7 tohto nariadenia.
O druhej a tretej otázke
Vzhľadom na odpoveď danú na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú a tretiu otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

Článok 2 písm. h) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91,

sa má vykladať v tom zmysle, že:

pojem „let s priamymi prípojmi“ zahŕňa prepravu pozostávajúcu z viacerých letov prevádzkovaných rôznymi prevádzkujúcimi leteckými dopravcami, ktorí nie sú viazaní osobitným právnym vzťahom, ak tieto lety boli spojené cestovnou kanceláriou, ktorá účtovala celkovú cenu a vydala na túto prepravu jedinú letenku, takže cestujúci s odletom z letiska nachádzajúceho sa na území členského štátu, ktorého let do cieľového miesta posledného letu mal po prílete veľké meškanie, sa môže domáhať práva na náhradu podľa článku 7 tohto nariadenia.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.