CELEX: 62021CJ0477
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė politika
Darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga
Darbo laiko organizavimas
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalis
Direktyva 2003/88/EB
3 ir 5 straipsniai
Kasdienio poilsio laikas ir kassavaitinio poilsio laikas
Nacionalinės teisės norma, numatanti minimalų 42 valandų kassavaitinio poilsio laikotarpį
Pareiga suteikti kasdienio poilsio laiką
Suteikimo tvarka

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (
OL L 299, 2003, p. 9
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381) 3 ir 5 straipsnių, siejamų su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 31 straipsnio 2 dalimi, išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant IH ir jo darbdavės
MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt
. (toliau – MÁV-START) ginčą dėl kasdienio poilsio laikotarpių suteikimo suteikiant kassavaitinio poilsio laikotarpius.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Remiantis Direktyvos 2003/88 1 straipsnio 1 dalimi, ši direktyva „nustato būtiniausius saugos ir sveikatos reikalavimus dėl darbo laiko organizavimo“.
Šios direktyvos 3 straipsnyje „Dienos [Kasdienis] poilsis“ nustatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į minimalų 11 valandų nepertraukiamo kasdienio poilsio laiką per parą.“
Minėtos direktyvos 5 straipsnyje „Savaitės [Kassavaitinis] poilsio laikas“ numatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad per kiekvieną septynių dienų laikotarpį kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į minimalų 24 valandų nepertraukiamo poilsio laiką ir 3 straipsnyje nurodomas 11 kasdienio poilsio valandų.
Jei to reikia dėl objektyvių arba techninių, arba darbo organizavimo priežasčių, galima taikyti minimalų 24 valandų poilsio laiką.“
Tos pačios direktyvos 15 straipsnyje „Palankesnės nuostatos“ nurodyta:
„Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės taikyti arba priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie yra palankesni darbuotojų saugos garantijų ir sveikatos apsaugos atžvilgiu, arba palengvinti ar leisti kolektyvinių sutarčių arba susitarimų, sudarytų tarp darbdavių ir darbuotojų, kurie yra palankesni darbuotojų saugos garantijų ir sveikatos apsaugos atžvilgiu, taikymą.“
Vengrijos teisė
Darbo kodeksas
Munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény
(2012 m. Įstatymas Nr. I, kuriuo patvirtinamas Darbo kodeksas) (
Magyar Közlöny
2012/2., toliau – Darbo kodeksas) 104 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Nuo vienos darbo dienos pabaigos iki kitos darbo dienos pradžios turi būti suteikiamas ne trumpesnis kaip 11 valandų iš eilės poilsio laikas (toliau – kasdienis poilsis).“
Šio kodekso 105 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Suteikiamos dvi poilsio dienos per savaitę (kassavaitinio poilsio dienos). Kassavaitinio poilsio dienos taip pat gali būti paskirstytos kintamai.“
Minėto kodekso 106 straipsnyje nurodyta:
„1.   Vietoj kassavaitinio poilsio dienų darbuotojui gali būti suteikiamas nepertraukiamas ne trumpesnis kaip 48 valandų per savaitę kassavaitinio poilsio laikas.
<…>
3.   Kai darbo laiko paskirstymo grafikas yra kintamas, vietoj 1 dalyje numatyto kassavaitinio poilsio laiko, nedarant poveikio
mutatis mutandis
2 dalies taikymui, darbuotojui gali būti suteiktas ne trumpesnis kaip 40 valandų nepertraukiamas kassavaitinio poilsio laikas, įskaitant kalendorinę dieną. Darbuotojui turi būti suteiktas ne trumpesnis kaip 48 valandų vidutinis kassavaitinio poilsio laikas, atsižvelgiant į darbo laiko planavimo sistemą arba ataskaitinį laikotarpį.“
2005 m. Įstatymas Nr. CLXXXIII dėl geležinkelių transporto
Vasúti közlekedésről szóló 2005. évi CLXXXIII. törvény
(2005 m. Įstatymas Nr. CLXXXIII dėl geležinkelių transporto) (
Magyar Közlöny
2005/172.) 68/A straipsnio 4 dalyje numatyta:
„Nukrypstant nuo 1–3 dalių, 68/B straipsnio 1 dalies <…> nuostatos taip pat taikomos geležinkelio transporto priemonių mašinistams, kurie nelaikomi mobiliaisiais geležinkelio transporto darbuotojais, dirbančiais teikiant tarpvalstybines paslaugas.“
Šio įstatymo 68/B straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Mobiliųjų geležinkelio transporto darbuotojų, dirbančių teikiant tarpvalstybines paslaugas, kasdienio poilsio laikas gyvenamojoje vietoje turi būti ne trumpesnis kaip 12 valandų iš eilės per 24 valandų laikotarpį.“
Kolektyvinė sutartis
Pagal MÁV-START ir profesinių organizacijų sudarytos kolektyvinės sutarties (toliau – kolektyvinė sutartis) 46 straipsnio 1 punktą mašinistams turi būti suteikiamas 12 valandų kasdienio poilsio laikas (kasdienio poilsio laikas gyvenamojoje vietoje), skaičiuojamas nuo atvykimo į namus iki išvykimo iš namų į darbą (kelionės laikas).
Pagal šios kolektyvinės sutarties 47 straipsnio 1 punktą mašinistams turi būti suteiktos dvi kassavaitinio poilsio dienos, kurios turi būti paimamos taip, kad tarp dviejų darbo laikotarpių būtų ne mažiau kaip 48 valandos nepertraukiamo poilsio.
Minėtos sutarties 47 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad pagal Darbo kodekso 106 straipsnį mašinistams vietoj šio straipsnio 1 dalyje numatytų poilsio dienų gali būti suteikiamas ne trumpesnis kaip 42 valandų per savaitę nepertraukiamo poilsio laikas. Tokiu atveju darbuotojui turi būti suteiktas ne trumpesnis kaip 48 valandų vidutinis kassavaitinio poilsio laikas, atsižvelgiant į darbo laiko grafiką.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
IH dirba MÁV-START lokomotyvo mašinistu. Jo darbo vieta yra Miškolce (Vengrija) esantis MÁV-START padalinys. IH dirba tik Vengrijoje.
IH taikoma kolektyvinė sutartis. Jis dirba pagal mėnesinį darbo laiko grafiką, kuriame nustatomos ne kassavaitinio poilsio dienos, o kassavaitinio poilsio laikas, kurį darbdavys suteikia pagal referencinį savaitės laikotarpį.
Pagal kolektyvinę sutartį MÁV-START tarp dviejų darbo laikotarpių suteikdavo IH 12 valandų kasdienio poilsio gyvenamojoje vietoje laiką, prie kurio būdavo pridedamas standartinis kelionės laikas – du kartus po 30 minučių.
Be to, kartą per savaitę MÁV-START suteikdavo jam bent jau 48 valandų iš eilės kassavaitinio poilsio laiką. Kai konkrečią savaitę suteikti tokio poilsio nebūdavo įmanoma, MÁV-START suteikdavo IH ne trumpesnį kaip 42 valandų per savaitę nepertraukiamo poilsio laiką, kad jis galėtų pasinaudoti ne trumpesniu kaip 48 valandų vidutiniu kassavaitinio poilsio laiku, atsižvelgiant į mėnesinį darbo laiko grafiką.
Esant tokioms aplinkybėms, kai IH būdavo suteikiamas kassavaitinio poilsio laikas, taip pat kai jis išeidavo atostogų, jam nebūdavo suteikiamas nei kasdienio poilsio laikas, nei kelionės laikas.
IH kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą –
Miskolci Törvényszék
(Miškolco apygardos teismas, Vengrija), prašydamas priteisti jam nesumokėtą darbo užmokestį, ir teigė turintis teisę į kasdienio poilsio laiką iš karto prieš šiuos kassavaitinio poilsio ar atostogų laikotarpius arba po jų.
Tame teisme MÁV-START tvirtina, kad kasdienis poilsis turi būti suteikiamas tarp dviejų darbo laikotarpių, einančių vienas paskui kitą per tą patį 24 valandų laikotarpį, o ne tuomet, kai nenumatomas joks naujas darbo laikotarpis, pavyzdžiui, kai suteikiamas kassavaitinis poilsis arba atostogos. Jos nuomone, tai pateisinama atsižvelgiant į kasdienio poilsio tikslą sudaryti darbuotojui galimybę atgauti jėgas tarp dviejų darbo laikotarpių. Be to, per kiekvieną septynių dienų laikotarpį reikia suteikti ilgesnės trukmės kassavaitinio poilsio laiką, kuris pakeičia kasdienį poilsį.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal iš Direktyvos 2003/88 ir Darbo kodekso išplaukiančius įgaliojimus kolektyvinėje sutartyje darbuotojams palankia linkme nukrypstama nuo taisyklių, susijusių su kasdieniu poilsiu ir kassavaitinio poilsio laiku.
Kasdienis poilsis yra 12 valandų, kurios viršija Direktyvos 2003/88 3 straipsnyje numatytą 11 valandų minimumą ir kurias visas dėl standartinio kelionės laiko darbuotojas, be to, gali praleisti namuose.
Dėl kassavaitinio poilsio prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad Direktyvos 2003/88 5 straipsnio versija vengrų kalba truputį skiriasi nuo versijų anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis, būtent tuo, kad versijoje vengrų kalba „kassavaitinio poilsio“ sąvoka, kaip tai suprantama pagal šį 5 straipsnį, apibrėžta taip, kad per kiekvieną septynių dienų laikotarpį kiekvienas darbuotojas turi turėti teisę į minimalų 24 valandų nepertraukiamo poilsio laiką „ir, be to,“ („továbbá“) į šios direktyvos 3 straipsnyje nurodytas 11 kasdienio poilsio valandų. Versijose anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis vietoj „ir, be to,“ vartojami žodžiai „plus“, „s’ajoutent“ ir „zuzüglich“.
Taigi tam teismui kyla klausimas, ar minėtą „kassavaitinio poilsio“ sąvoką reikia aiškinti taip, kad po minimalaus 24 valandų nepertraukiamo poilsio laiko dar reikia suteikti mažiausiai 11 valandų kasdienio poilsio, ar – kaip jis yra linkęs manyti – 24 valandų laikotarpis ir 11 valandų laikotarpis susideda ir kartu sudaro minimalų kassavaitinio poilsio laikotarpį, dėl to darbuotojas bendrai turi turėti teisę į mažiausiai 35 valandų iš eilės kassavaitinio poilsio laiką.
Šiuo klausimu minėtas teismas pažymi, kad Vengrijos teisės aktuose nustatyta kassavaitinio poilsio laiko trukmė – 48 valandos (mažiausiai 42 valandos), o „kassavaitinio poilsio laiko“ sąvoka, vartojama Darbo kodekse ir kolektyvinėje sutartyje, neapima nuorodos nei į kasdienį poilsį, nei į jo trukmę.
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar kasdienis poilsis turi būti suteikiamas tarp darbo atitinkamą dieną pabaigos ir darbo kitą dieną pradžios (arba tą pačią dieną tarp vieno darbo laikotarpio pabaigos ir kito darbo laikotarpio pradžios), ar apskritai tarp vienos darbo dienos pabaigos ir kitos darbo dienos pradžios, net jei pastaroji diena prasideda po kelių dienų.
Šiomis aplinkybėmis
Miskolci Törvényszék
(Miškolco apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 2003/88] 5 straipsnį, siejamą su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad [šios direktyvos] 3 straipsnyje numatytas kasdienis poilsis yra kassavaitinio poilsio dalis?
2.
Ar <…> [Direktyvos 2003/88] 5 straipsnį, siejamą su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad, atsižvelgiant į šios direktyvos tikslą, šiame straipsnyje nustatyta tik minimali kassavaitinio poilsio trukmė ir kad kassavaitinis poilsis turi būti ne trumpesnis kaip 35 valandos iš eilės, jeigu nėra objektyvių, techninių ar darbo organizavimo sąlygų, dėl kurių tai būtų neįmanoma?
3.
Ar [Direktyvos 2003/88] 5 straipsnį, siejamą su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad jeigu valstybės narės teisės aktuose ir taikytinoje kolektyvinėje sutartyje numatyta, jog turi būti suteikiamas minimalus 42 valandų iš eilės kassavaitinio poilsio laikas, papildomai turi būti suteikiamas – po darbo atitinkamą dieną prieš kassavaitinį poilsį – 12 valandų kasdienis poilsis, garantuojamas nacionalinės teisės aktuose ir kolektyvinėje sutartyje, jeigu nėra objektyvių, techninių ar darbo organizavimo sąlygų, dėl kurių tai būtų neįmanoma?
4.
Ar [Direktyvos 2003/88] 3 straipsnį, siejamą su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad darbuotojas taip pat turi teisę į minimalų poilsio laiką, kuris turi būti suteiktas per 24 valandas tuo atveju, jei dėl kokių nors priežasčių jis neturi dirbti paskesnes 24 valandas?
5.
Jeigu į ketvirtąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar [Direktyvos 2003/88] 3 ir 5 straipsnius, siejamus su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, reikia aiškinti taip, kad kasdienis poilsis turi būti suteikiamas prieš kassavaitinį poilsį?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/88 5 straipsnis, siejamas su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad šios direktyvos 3 straipsnyje numatytas kasdienis poilsis yra 5 straipsnyje nurodyto kassavaitinio poilsio laikotarpio dalis, ar pastarajame straipsnyje tik nustatoma minimali kassavaitinio poilsio laikotarpio trukmė.
Pirmiausia primintina, kad, nustatant kiekvieno darbuotojo teisę į kasdienio ir kassavaitinio poilsio laikotarpius, Direktyva 2003/88 paaiškina Chartijos 31 straipsnio 2 dalyje aiškiai įtvirtintą pagrindinę teisę, todėl turi būti aiškinama atsižvelgiant į šio 31 straipsnio 2 dalį. Vadinasi, Direktyvos 2003/88 nuostatų negalima aiškinti siaurai, apribojant iš jos kylančias darbuotojo teises (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 9 d. Sprendimo Radiotelevizija Slovenija (Pasyviojo budėjimo laikotarpis sunkiai pasiekiamoje vietovėje),
C‑344/19
,
EU:C:2021:182
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiomis aplinkybėmis, siekiant atsakyti į pateiktus klausimus, reikia išaiškinti šią direktyvą atsižvelgiant į kiekvieno darbuotojo pagrindinės teisės į kasdienio ir kassavaitinio poilsio laikotarpius svarbą (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 14 d. Sprendimo CCOO,
C‑55/18
,
EU:C:2019:402
,
punktą).
Taip pat svarbu priminti, kad Direktyva 2003/88 siekiama nustatyti būtiniausius reikalavimus, skirtus darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygoms gerinti derinant nacionalinės teisės aktus, be kita ko, dėl darbo laiko trukmės. Šiuo darbo laiko organizavimo taisyklių suderinimu Europos Sąjungos lygmeniu siekiama užtikrinti geresnę darbuotojų saugą ir sveikatos apsaugą, suteikiant jiems teisę į minimalius poilsio – būtent kasdienio ir kassavaitinio – laikotarpius (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 4 d. Sprendimo Fetico ir kt.,
C‑588/18
,
EU:C:2020:420
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Remiantis Direktyvos 2003/88 3 ir 5 straipsnių nuostatomis, valstybės narės privalo imtis būtinų priemonių, kad užtikrintų, jog kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į minimalų 11 valandų nepertraukiamo kasdienio poilsio laiką per parą, o per kiekvieną septynių dienų laikotarpį – teisę į minimalų 24 valandų nepertraukiamo poilsio laiką, prie kurio pridedama 3 straipsnyje nurodytos 11 kasdienio poilsio valandų (2019 m. gegužės 14 d. Sprendimo CCOO,
C‑55/18
,
EU:C:2019:402
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi siekiant užtikrinti visišką Direktyvos 2003/88 veiksmingumą svarbu, kad valstybės narės garantuotų šių minimalių poilsio laikotarpių laikymąsi (2019 m. gegužės 14 d. Sprendimo CCOO,
C‑55/18
,
EU:C:2019:402
,
punktas).
Atsižvelgiant į pagrindinį Direktyvos 2003/88 tikslą garantuoti veiksmingą darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygų apsaugą bei geresnę jų saugą ir sveikatos apsaugą, valstybės narės privalo garantuoti, kad šių teisių veiksmingumas būtų visiškai užtikrintas, realiai suteikiant darbuotojams galimybę naudotis šioje direktyvoje numatytais minimaliais kasdienio ir kassavaitinio poilsio laikotarpiais. Iš to matyti, kad būdai, kuriuos valstybės narės pasirenka siekdamos užtikrinti Direktyvos 2003/88 reikalavimų įgyvendinimą, neturi būti tokie, dėl kurių Chartijos 31 straipsnio 2 dalyje ir šios direktyvos 3 ir 5 straipsniuose įtvirtintos teisės prarastų savo esmę (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 14 d. Sprendimo CCOO,
C‑55/18
,
EU:C:2019:402
,
ir
punktus).
Taip pat primintina, kad darbuotoją reikia laikyti silpnesniąja darbo santykių šalimi, todėl būtina užtikrinti, kad darbdavys neturėtų galimybės apriboti jo teisių (2019 m. gegužės 14 d. Sprendimo CCOO,
C‑55/18
,
EU:C:2019:402
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Atsižvelgiant į būtent šiuos svarstymus reikia išnagrinėti, ar Direktyvos 2003/88 3 straipsnyje numatytas kasdienis poilsis yra 5 straipsnyje nurodyto kassavaitinio poilsio laikotarpio dalis.
Pirma, šiuo klausimu reikia pažymėti, kad šioje direktyvoje teisė į kasdienį poilsį ir teisė į kassavaitinį poilsį numatytos dviejose skirtingose nuostatose, t. y. atitinkamai jos 3 ir 5 straipsniuose. Tai rodo, kad kalbama apie dvi savarankiškas teises, kuriomis, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas išvados 49–51 punktuose, siekiama skirtingų tikslų: kiek tai susiję su kasdieniu poilsiu, siekiama sudaryti darbuotojui galimybę tam tikrą skaičių valandų (kurios turi eiti ne tik iš eilės, bet ir iškart po darbo laikotarpio) atsiriboti nuo darbo aplinkos; kiek tai susiję su kassavaitiniu poilsiu, siekiama sudaryti darbuotojui galimybę pailsėti kiekvienu septynių dienų laikotarpiu.
Todėl darbuotojams turi būti užtikrinta galimybė veiksmingai pasinaudoti šiomis abiem teisėmis.
Antra, reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 35 punkte paminėtos Teisingumo Teismo jurisprudencijos, būdai, kuriuos valstybės narės pasirenka siekdamos užtikrinti Direktyvos 2003/88 reikalavimų įgyvendinimą, neturi būti tokie, dėl kurių Chartijos 31 straipsnio 2 dalyje ir šios direktyvos 3 ir 5 straipsniuose įtvirtintos teisės prarastų savo esmę. Reikia konstatuoti, kad aiškinimas, jog kasdienis poilsis yra kassavaitinio poilsio dalis, reikštų, kad minėtos direktyvos 3 straipsnyje nurodyta teisė į kasdienį poilsį prarastų savo esmę ir iš darbuotojo būtų atimta galimybė veiksmingai naudotis šioje nuostatoje numatytu kasdienio poilsio laikotarpiu, kai jis naudojasi teise į kassavaitinį poilsį.
Šiuo klausimu konstatuotina, kad Direktyvos 2003/88 5 straipsnio pirmoje pastraipoje neapsiribojama tuo, kad bendrai nustatomas minimalus laikotarpis, kuriuo suteikiama teisė į kassavaitinį poilsį, tačiau kartu paaiškinama, kad prie šio laikotarpio prisideda laikotarpis, susijęs su teise į kasdienį poilsį, taip pabrėžiant savarankišką šių dviejų teisių pobūdį. Tai patvirtina, kad teisė į kassavaitinį poilsį prireikus neturi apimti laikotarpio, atitinkančio teisę į kasdienį poilsį, bet turi būti pripažinta papildomai prie pastarosios teisės.
Be to, svarbu, kad būtų visapusiškai užtikrintas Direktyva 2003/88 darbuotojams suteiktų teisių veiksmingumas, o tai būtinai reiškia, kad valstybės narės turi pareigą užtikrinti visų šioje direktyvoje nustatytų būtiniausių reikalavimų laikymąsi (2019 m. balandžio 11 d. Sprendimo Syndicat des cadres de la sécurité intérieure,
C‑254/18
,
EU:C:2019:318
,
punktas).
Tai reiškia, kad Direktyvos 2003/88 3 straipsnyje numatytas kasdienio poilsio laikotarpis pridedamas ne prie šios direktyvos 5 straipsnyje nurodyto 24 valandų poilsio tam, kad sudarytų bendrą bent jau 35 valandų kassavaitinio poilsio laikotarpį, bet prie šioje nuostatoje numatyto – savarankiško ir atskiro – bent jau 24 valandų kassavaitinio poilsio laikotarpio.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Direktyvos 2003/88 5 straipsnis, siejamas su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad šios direktyvos 3 straipsnyje numatytas kasdienis poilsis nėra 5 straipsnyje nurodyto kassavaitinio poilsio laikotarpio dalis, bet pridedamas prie jo.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/88 3 ir 5 straipsniai, siejami su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinami taip, kad tais atvejais, kai nacionalinės teisės norma numato kassavaitinio poilsio laikotarpį, viršijantį 35 valandas iš eilės, darbuotojui reikia suteikti – papildomai prie šio laikotarpio – šios direktyvos 3 straipsnyje garantuojamą kasdienį poilsį.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą tas teismas atkreipia dėmesį į tai, kad pagrindinėje byloje aptariamoje nacionalinės teisės normoje vartojama sąvoka „kassavaitinio poilsio laikas“ (iš esmės nustatyta, kad jis yra 48 valandos ir negali būti trumpesnis nei 42 valandos), ir į tai, kad šioje teisės normoje nėra nuorodos nei į kasdienį poilsį, nei į jo trukmę. Vis dėlto minėtas „kassavaitinio poilsio laikas“ viršija 35 valandas, kurios gaunamos sudėjus Direktyvos 2003/88 5 straipsnyje numatytą minimalų 24 valandų poilsio laiką ir jos 3 straipsnyje numatytą minimalų 11 valandų poilsio laiką.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Direktyvos 2003/88 5 straipsnyje nepateikiama jokia nuoroda į valstybių narių nacionalinę teisę. Taigi jame vartojamos sąvokos turi būti suprantamos kaip savarankiškos Sąjungos teisės sąvokos ir jos teritorijoje – nepaisant valstybėse narėse taikomo kvalifikavimo – aiškinamos vienodai (šiuo klausimu žr. 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Maio Marques da Rosa,
C‑306/16
,
EU:C:2017:844
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Darytina išvada, kad „kassavaitinio poilsio laiko“ sąvoka, numatyta pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nacionalinės teisės normoje, neturi įtakos Direktyvos 2003/88 5 straipsnio aiškinimui.
Toliau reikia priminti, kad šiame straipsnyje numatytas minimalus kassavaitinio poilsio laikotarpis yra 24 valandos iš eilės. Vis dėlto pagal šios direktyvos 15 straipsnį valstybėms narėms leidžiama taikyti arba priimti nuostatas, kurios yra palankesnės darbuotojų saugos garantijų ir sveikatos apsaugos atžvilgiu, arba palengvinti ar leisti socialinių partnerių sudarytų kolektyvinių sutarčių arba susitarimų, kurie yra palankesni šių garantijų ir šios apsaugos atžvilgiu, taikymą. Būtent taip pagal pagrindinėje byloje taikytiną kolektyvinę sutartį atitinkamam darbuotojui buvo suteiktas bent jau 42 valandų kassavaitinis poilsis. Tokiu atveju taip suteiktas kassavaitinio poilsio valandas, kurios viršija Direktyvos 2003/88 5 straipsnyje reikalaujamą minimumą, reglamentuoja ne ši direktyva, bet nacionalinė teisė (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimo TSN ir AKT,
C‑609/17 ir C‑610/17
,
EU:C:2019:981
,
ir
punktus).
Vis dėlto tai, kad numatomos tokios kassavaitinio poilsio klausimu palankesnės nuostatos nei tos, kurių kaip minimalios ribos reikalaujama pagal Direktyvą 2003/88, negali iš darbuotojo atimti kitų teisių, kurias jam suteikia ši direktyva (konkrečiai kalbant – teisės į kasdienį poilsį).
Kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, kai valstybė narė įgyvendina tokius savo įgaliojimus, negali būti pažeista darbuotojams pagal šią direktyvą garantuojama minimali apsauga, konkrečiai kalbant – negali būti trukdoma veiksmingai pasinaudoti jos 3 straipsnyje numatytu minimaliu kasdienio poilsio laikotarpiu (pagal analogiją žr. 2020 m. birželio 4 d. Sprendimo Fetico ir kt.,
C‑588/18
,
EU:C:2020:420
,
punktą).
Todėl siekiant užtikrinti darbuotojams veiksmingą naudojimąsi teise į kasdienį poilsį, įtvirtinta Chartijos 31 straipsnio 2 dalyje ir Direktyvos 2003/88 3 straipsnyje, ši teisė turi būti suteikiama nepriklausomai nuo taikytinoje nacionalinės teisės normoje numatytos kassavaitinio poilsio trukmės.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2003/88 3 ir 5 straipsniai, siejami su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinami taip, kad tais atvejais, kai nacionalinės teisės norma numato kassavaitinio poilsio laikotarpį, viršijantį 35 valandas iš eilės, darbuotojui reikia suteikti – papildomai prie šio laikotarpio – šios direktyvos 3 straipsnyje garantuojamą kasdienį poilsį.
Ketvirtasis ir penktasis klausimai
Ketvirtuoju ir penktuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/88 3 straipsnis, siejamas su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai darbuotojui suteikiamas kassavaitinio poilsio laikotarpis, jis taip pat turi teisę į kasdienio poilsio laikotarpį, einantį prieš minėtą kassavaitinio poilsio laikotarpį.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nagrinėjamu atveju MÁV-START kasdienio poilsio laikotarpį suteikdavo, tik jeigu per 24 valandas po konkretaus darbo laikotarpio pabaigos būdavo numatytas naujas darbo laikotarpis. Jeigu nebūdavo numatyta jokio naujo darbo laikotarpio (pavyzdžiui, kai būdavo suteikiamas kassavaitinis poilsis arba atostogos), MÁV-START mano, kad nebebūdavo pareigos suteikti kasdienį poilsį.
Šiuo klausimu primintina, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog tam, kad galėtų tinkamai pailsėti, darbuotojas turi turėti galimybę tam tikrą valandų skaičių nebūti savo darbo vietoje, be to, tas laikas turi būti nepertraukiamas ir eiti iš karto po darbo laikotarpio, kad darbuotojas galėtų atsipalaiduoti ir pailsėti nuo su jo funkcijų vykdymu susijusio nuovargio (2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Union syndicale Solidaires Isère,
C‑428/09
,
EU:C:2010:612
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Tai reiškia, kad po darbo laikotarpio bet kuris darbuotojas iš karto turi turėti kasdienio poilsio laikotarpį, nepriklausomai nuo to, ar po šio poilsio laikotarpio bus darbo laikotarpis. Be to, kai kasdienis poilsis ir kassavaitinis poilsis suteikiami iškart vienas po kito, kassavaitinio poilsio laikotarpis gali prasidėti, tik jeigu darbuotojas pasinaudojo kasdieniu poilsiu.
Šiomis aplinkybėmis į ketvirtąjį ir penktąjį klausimus reikia atsakyti taip: Direktyvos 2003/88 3 straipsnis, siejamas su Chartijos 31 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai darbuotojui suteikiamas kassavaitinio poilsio laikotarpis, jis taip pat turi teisę į kasdienio poilsio laikotarpį, einantį prieš minėtą kassavaitinio poilsio laikotarpį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų 5 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalimi,
turi būti aiškinamas taip:
šios direktyvos 3 straipsnyje numatytas kasdienis poilsis nėra 5 straipsnyje nurodyto kassavaitinio poilsio laikotarpio dalis, bet pridedamas prie jo.

2.
Direktyvos 2003/88 3 ir 5 straipsniai, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalimi,
turi būti aiškinami taip:
tais atvejais, kai nacionalinės teisės norma numato kassavaitinio poilsio laikotarpį, viršijantį 35 valandas iš eilės, darbuotojui reikia suteikti – papildomai prie šio laikotarpio – šios direktyvos 3 straipsnyje garantuojamą kasdienį poilsį.

3.
Direktyvos 2003/88 3 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalimi,
turi būti aiškinamas taip:
tuo atveju, kai darbuotojui suteikiamas kassavaitinio poilsio laikotarpis, jis taip pat turi teisę į kasdienio poilsio laikotarpį, einantį prieš minėtą kassavaitinio poilsio laikotarpį.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vengrų.