CELEX: 62017CJ0043
Recurs
Clauză compromisorie
Personalul misiunilor internaționale ale Uniunii Europene
Competența de a statua cu privire la litigiile referitoare la contractele de muncă
Contracte de muncă pe durată determinată succesive
Clauze compromisorii care desemnează, în ultimul contract, instanțele Uniunii și, în contractele anterioare, instanțele din Bruxelles (Belgia)
Decizia de a nu reînnoi ultimul contract
Cerere de recalificare a tuturor raporturilor contractuale în «contract pe durată nedeterminată»
Cereri de despăgubire pentru concediere abuzivă
Luarea în considerare a raporturilor contractuale anterioare ultimului contract
Competența Tribunalului Uniunii Europene

Prin recursul său, domnul Liam Jenkinson solicită anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 9 noiembrie 2016, Jenkinson/Consiliul și alții (T‑602/15, denumită în continuare „ordonanța atacată”,
EU:T:2016:660
), prin care acesta a respins acțiunea sa având ca obiect, cu titlu principal, o cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, recalificarea tuturor raporturilor contractuale ale domnului Jenkinson în „contract de muncă pe durată nedeterminată” și repararea prejudiciului pe care l‑ar fi suferit ca urmare a utilizării abuzive de contracte de muncă pe durată determinată succesive și a concedierii abuzive și, pe de altă parte, declararea faptului că Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană și Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) l‑au tratat pe reclamant în mod discriminatoriu și obligarea acestora, pe cale de consecință, la plata unei despăgubiri și, cu titlu subsidiar, o cerere întemeiată pe răspunderea extracontractuală a instituțiilor europene.
Istoricul litigiului
Istoricul litigiului este rezumat după cum urmează la punctele 1-6 din ordonanța atacată:
„1)
Reclamantul, domnul Liam Jenkinson, resortisant irlandez, a fost angajat inițial de la 20 august 1994 la 5 iunie 2002, pe baza unei succesiuni de contracte pe durată determinată (CDD), de Misiunea de monitorizare a Uniunii Europene, care a fost instituită prin Acțiunea comună 2000/811/PESC a Consiliului din 22 decembrie 2000 privind Misiunea de monitorizare a Uniunii Europene (
JO 2000, L 328, p. 53
).
2)
Ulterior, acesta a fost angajat de la 17 iunie 2002 la 31 decembrie 2009, pe baza unei succesiuni de CDD‑uri, de către Misiunea de poliție a Uniunii Europene, care a fost instituită prin Acțiunea comună 2002/210/PESC a Consiliului din 11 martie 2002 privind Misiunea de poliție a Uniunii Europene (
JO 2002, L 70, p. 1
).
3)
În sfârșit, reclamantul a fost angajat de către Misiunea Eulex Kosovo, de la 5 aprilie 2010 la 14 noiembrie 2014, prin 11 CDD‑uri succesive. Misiunea Eulex Kosovo a fost creată prin Acțiunea comună 2008/124/PESC a Consiliului din 4 februarie 2008 privind misiunea Uniunii Europene de sprijinire a supremației legii în Kosovo, Eulex Kosovo (
JO 2008, L 42, p. 92
). Acțiunea comună a fost prelungită de mai multe ori. Aceasta a fost prelungită până la 14 iunie 2016 prin Decizia 2014/349/PESC a Consiliului din 12 iunie 2014 de modificare a Acțiunii comune 2008/124 (
JO 2014, L 174, p. 42
), aplicabilă faptelor în speță.
4)
Ultima dată, acțiunea comună a fost prelungită până la 14 iunie 2018 prin Decizia 2016/947/PESC a Consiliului din 14 iunie 2016 de modificare a Acțiunii comune 2008/124 (
JO 2016, L 157, p. 26
).
5)
În timpul executării contractului său de muncă ce acoperea perioada cuprinsă între 15 iunie 2014 și 14 octombrie 2014, reclamantul a fost informat prin scrisoarea șefului Misiunii Eulex Kosovo din 26 iunie 2014 cu privire la încetarea misiunii sale și la nereînnoirea contractului său de muncă după data de 14 noiembrie 2014.
6)
Un ultim CDD a fost încheiat între [Misiunea] Eulex Kosovo și reclamant pentru perioada cuprinsă între 15 octombrie și 14 noiembrie 2014 (denumit în continuare «ultimul CDD») și nu a fost reînnoit. Acest din urmă CDD prevede, la articolul 21, competența Curții de Justiție a Uniunii Europene, în temeiul articolului 272 TFUE, pentru orice litigiu referitor la contract.”
Procedura în fața Tribunalului și ordonanța atacată
Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 23 octombrie 2015, reclamantul a introdus o acțiune împotriva Consiliului, a Comisiei și a SEAE, precum și a Misiunii Eulex Kosovo, prin care solicita Tribunalului:
–
cu titlu principal, să recalifice raportul său contractual în „contract de muncă pe durată nedeterminată”, să constate încălcarea de către pârâte a obligațiilor lor contractuale și în special a obligației de notificare a unui preaviz în cadrul desfacerii unui contract pe durată nedeterminată, să constate că concedierea sa era abuzivă și să le oblige, pe cale de consecință, la repararea prejudiciului suferit ca urmare a utilizării abuzive de CDD‑uri succesive, a încălcării obligației de notificare a unui preaviz și a unei concedieri abuzive.
–
cu titlu principal, să declare că Consiliul, Comisia și SEAE l‑au tratat în mod discriminatoriu în perioada de angajare în cadrul misiunilor internaționale ale Uniunii Europene (denumite în continuare „misiunile”) în ceea ce privește remunerația, dreptul la pensie și alte avantaje, să constate că ar fi trebuit să fie recrutat ca agent temporar al uneia dintre acestea și să le oblige, în consecință, la plata unei despăgubiri și
–
cu titlu subsidiar, obligarea pârâtelor pe baza răspunderii lor extracontractuale să îl despăgubească pentru prejudiciul rezultat din încălcarea obligațiilor acestora.
Prin ordonanța atacată, Tribunalul s‑a declarat vădit necompetent să se pronunțe asupra celor două capete de cerere formulate cu titlu principal și a respins capătul de cerere formulat cu titlu subsidiar ca fiind vădit inadmisibil. În consecință, acesta a respins acțiunea în totalitate și l‑a obligat pe domnul Jenkinson la plata cheltuielilor de judecată.
Concluziile părților
Domnul Jenkinson solicită Curții:
–
anularea ordonanței atacate;
–
admiterea recursului și
–
obligarea intimatelor la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.
Consiliul și Comisia solicită respingerea recursului și obligarea domnului Jenkinson la plata cheltuielilor de judecată.
SEAE și Misiunea Eulex Kosovo solicită Curții:
–
cu titlu principal, să se declare necompetentă să judece recursul;
–
cu titlu subsidiar, respingerea recursului și
–
obligarea domnului Jenkinson la plata cheltuielilor de judecată.
Pe de altă parte, Consiliul și SEAE solicită Curții, în ipoteza în care recursul ar fi declarat ca fiind fondat, respingerea recursului și a acțiunii ca fiind inadmisibilă în ceea ce le privește.
Cu privire la recurs
Prin recursul formulat, domnul Jenkinson solicită Curții, prin intermediul primului capăt de cerere, anularea ordonanței atacate și, prin intermediul celui de al doilea capăt de cerere, admiterea acțiunii.
SEAE și Misiunea Eulex Kosovo contestă competența Curții de a examina recursul. Pe de altă parte, Misiunea Eulex Kosovo contestă admisibilitatea recursului în ansamblul său, în timp ce Comisia nu contestă decât admisibilitatea celui de al doilea capăt de cerere al recursului.
Cu privire la competența Curții
SEAE și Misiunea Eulex Kosovo pretind în esență că Curtea este necompetentă să examineze prezentul recurs întrucât domnul Jenkinson își întemeiază argumentele pe contractele de muncă anterioare ultimului CDD și că, în temeiul clauzelor compromisorii inserate în aceste contracte, numai instanțele din Bruxelles sunt competente să soluționeze un asemenea litigiu. În plus, domnul Jenkinson ar fi introdus între timp o acțiune, în esență identică, la tribunal du travail francophone de Bruxelles [Tribunalul pentru Litigii de Muncă francofon din Bruxelles (Belgia)].
În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE și articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, aceasta din urmă este competentă să soluționeze recursurile introduse împotriva deciziilor Tribunalului menționate la primul paragraf al articolului 256 alineatul (1) TFUE. Or, nu se contestă că ordonanța atacată se bazează pe deciziile menționate în această din urmă dispoziție.
În plus, trebuie constatat că chestiunea competenței instanțelor Uniunii pentru judecarea temeiniciei pretențiilor formulate de domnul Jenkinson în primă instanță ține, în ceea ce privește conținutul ordonanței atacate și al pretențiilor formulate de domnul Jenkinson la Curte, de problemele de fond ridicate de prezentul recurs.
În aceste condiții, Curtea este competentă să judece prezentul recurs.
Cu privire la primul capăt de cerere al recursului
În susținerea primului capăt de cerere, care urmărește anularea ordonanței atacate, domnul Jenkinson invocă în esență patru motive, dintre care primul vizează aprecierea de către Tribunal a întinderii competenței instanțelor Uniunii pentru soluționarea laturii contractuale a litigiului. Prin intermediul celui de al doilea motiv, acesta invocă legături contractuale între domnul Jenkinson, pe de o parte, și Consiliu, Comisie, precum și SEAE, pe de altă parte. Al treilea și al patrulea motiv sunt întemeiate pe erori de drept pe care Tribunalul le‑ar fi săvârșit în aprecierea cererilor, referitoare la răspunderea extracontractuală a instituțiilor și, respectiv, la repartizarea cheltuielilor de judecată.
Consiliul, SEAE și Misiunea Eulex Kosovo contestă în special admisibilitatea argumentației formulate în susținerea acestui prim capăt de cerere.
Cu privire la admisibilitatea primului capăt de cerere
Consiliul și SEAE apreciază că recursul este inadmisibil în ceea ce le privește. Pe de o parte, acestea nu ar fi fost părți la ultimul CDD și nu pot fi calificate drept „angajatori” ai domnului Jenkinson, ceea ce Tribunalul ar fi constatat la punctul 40 din ordonanța atacată, fără ca acest punct să fi fost contestat în cursul procedurii de recurs. Pe de altă parte, niciun act care angajează răspunderea extracontractuală a acestora nu ar fi fost menționat de domnul Jenkinson.
În plus, Misiunea Eulex Kosovo susține că recursul nu este suficient de clar, nici de precis pentru a îi permite să își pregătească apărarea, iar Curții să se pronunțe.
În ceea ce privește obiecțiunile formulate de Consiliu și de SEAE, trebuie amintit că, potrivit articolului 171 din Regulamentul de procedură al Curții, recursul se comunică celorlalte părți din cauza care se află pe rolul Tribunalului. Or, este cert că Consiliul și SEAE figurau printre părțile la procedura aflată pe rolul Tribunalului.
Pe de altă parte, se impune să se constate că argumentația Consiliului și a SEAE, pentru a demonstra pretinsa inadmisibilitate a recursului în privința lor, este întemeiată pe argumente care privesc fondul cauzei, și anume competența Tribunalului pentru judecarea pretențiilor domnului Jenkinson în privința acestora, iar nu admisibilitatea prezentului recurs.
În ceea ce privește argumentația Misiunii Eulex Kosovo întemeiată pe excepția
obscuri libelli
, trebuie observat că, deși această misiune furnizează, în această privință, o argumentație specifică în ceea ce privește argumentația domnului Jenkinson privind cel de al doilea capăt de cerere al recursului, nu aceeași este situația în ceea ce o privește pe cea formulată în primul capăt de cerere al acestui recurs.
În plus, se impune să se constate că, în cele patru motive invocate în susținerea primului capăt de cerere al recursului, domnul Jenkinson identifică cu precizie aspectele din motivarea ordonanței pe care le contestă, astfel încât argumentația pe care o avansează în această privință este suficient de clară și de precisă pentru a permite intimatelor să își pregătească apărarea, astfel cum atestă memoriile în răspuns ale acestora. În consecință, Curtea este în măsură să se pronunțe cu privire la cele patru motive invocate în susținerea primului capăt de cerere.
Rezultă că obiecțiunile față de admisibilitatea primului capăt de cerere formulate de Consiliu, de SEAE și de Misiunea Eulex Kosovo trebuie înlăturate ca fiind neîntemeiate.
Cu privire la primul și la al doilea motiv
Primul motiv se împarte în patru aspecte, dintre care trebuie examinat, în primul rând, al treilea, împreună cu al doilea motiv.
–
Argumentația părților
Prin intermediul celui de al treilea aspect al primului motiv de recurs, domnul Jenkinson susține că, la punctul 39 din ordonanța atacată, Tribunalul apreciază că, în măsura în care era competent numai în ceea ce privește ultimul CDD, nu se putea pronunța cu privire la efectele contractelor de muncă încheiate anterior. Or, recalificarea în contract pe durată nedeterminată a tuturor raporturilor sale contractuale cu intimatele nu ar putea, în niciun caz, să fie izolată de existența ultimului CDD și de încetarea acestui contract. Astfel, ar fi imposibil ca el să obțină o recalificare a raporturilor sale contractuale în parte în fața instanțelor din Bruxelles și în parte în fața instanțelor Uniunii. Astfel, Tribunalul ar fi săvârșit printre altele o eroare de drept în ordonanța atacată.
Prin intermediul celui de al doilea motiv, domnul Jenkinson susține în special că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept declinându‑și, la punctul 40 din ordonanța atacată, competența de a se pronunța asupra cererilor de declarare a Consiliului, a Comisiei și a SEAE responsabile de tratamentul discriminatoriu pe care l‑a suferit în ceea ce privește remunerarea, drepturile la pensie și alte avantaje. În această privință, domnul Jenkinson susține că raporturile sale contractuale cu misiunile, altele decât Misiunea Eulex Kosovo, au încetat prin deciziile instituțiilor în cauză, cel puțin ale Consiliului, și deduce din aceasta că aceste instituții s‑au subrogat în drepturile și obligațiile misiunilor respective. Prin urmare, acestea ar trebui să răspundă de consecințele angajamentelor contractuale pe care aceste misiuni le aveau față de personalul lor.
Comisia amintește, în privința argumentelor formulate în special în cadrul celui de al treilea aspect al primului motiv, că luarea în considerare a obiectului litigiului nu poate fi efectuată de o instanță necompetentă, chestiunea competenței fiind prealabilă celei privind fondul.
În ceea ce privește al doilea motiv, Comisia apreciază că argumentele domnului Jenkinson sunt inoperante, în măsura în care acesta nu a contestat punctele 30, 31 și 35 din ordonanța atacată și în care Tribunalul a arătat că ultimul CDD a fost încheiat în mod exclusiv cu Misiunea Eulex Kosovo, „în calitate de angajator”, astfel încât numai aceasta din urmă, care dispune de capacitatea juridică de a încheia astfel de contracte, poate să fie considerată angajator. Or, argumentele privind pretinsa subrogare a celor trei instituții în cauză misiunilor cu care recurentul a lucrat nu pot pune la îndoială considerațiile menționate ale Tribunalului.
În ceea ce privește cel de al treilea aspect al primului motiv, Consiliul observă că durata ultimului CDD nu este susceptibilă să modifice drepturile recurentului de a obține recalificarea dorită a poziției sale în fața instanțelor belgiene și subliniază că domnul Jenkinson nu demonstrează că clauza atributivă de competență a ultimului CDD ar face caduce clauzele conținute de contractele precedente care stabilesc competența instanțelor belgiene și nici că aceasta ar fi fost voința părților contractante.
În ceea ce privește al doilea motiv, Consiliul susține că nu a fost parte la niciun contract încheiat de domnul Jenkinson și arată că deciziile de stabilire a misiunilor, precum și conducerea strategică de care Consiliul este responsabil nu conțin niciun element privind contractele specifice încheiate cu personalul afectat misiunilor. Desigur, deși Consiliul ar fi competent să decidă o reducere a dimensiunii unei misiuni de gestionare a situațiilor de criză, eliminarea sa eventuală și organigrama unei misiuni, condițiile contractuale de încadrare în muncă și punerea în aplicare a acestora nu ar fi decise totuși de Consiliu. Tratamentul specific contestat nu ar fi, așadar, decis de Consiliu și nu ar exista în acest sens acte contestate ale Consiliului. Într‑adevăr, ar fi evident că Misiunea Eulex Kosovo dispune de capacitate juridică și ar fi responsabilă pentru orice plângere și obligație care decurge din executarea mandatului său.
În ceea ce privește al treilea aspect al primului motiv, SEAE consideră că reiese din cererea introductivă și din argumentele formulate de către domnul Jenkinson că acesta își întemeiază cererile pe ansamblul raportului său de muncă cu Misiunea Eulex Kosovo și, mai precis, pe nereînnoirea contractului său de muncă, care i‑a fost comunicată în cursul contractului precedent ultimului CDD. În consecință, litigiul privește nu numai ultimul CDD, ci și raportul contractual anterior. Or, în condițiile în care nu s‑ar contesta că toate contractele de muncă precedente conțin o clauză de atribuire a competenței jurisdicționale instanțelor belgiene, Tribunalul nu ar fi săvârșit nicio eroare de drept. În plus, domnul Jenkinson nu ar explica pe ce temei ultimul CDD ar modifica contractele sale precedente.
În ceea ce privește cel de al doilea motiv, SEAE susține în replică că Tribunalul a statuat în mod întemeiat că nu era parte contractantă la ultimul CDD.
În ceea ce privește al treilea aspect al primului motiv, Misiunea Eulex Kosovo apreciază că, în măsura în care numai ultimul CDD conține o clauză atributivă de competență instanțelor Uniunii și astfel de clauze compromisorii trebuie să fie interpretate în mod restrictiv, Tribunalul nu ar fi săvârșit nicio eroare de drept atunci când s‑a declarat necompetent în ceea ce privește pretențiile domnului Jenkinson întemeiate pe contracte anterioare acestuia din urmă. Nimic nu ar permite contestarea
ex post
a consimțământului domnului Jenkinson cu privire la clauzele atributive de competență instanțelor belgiene care figurau în contractele anterioare.
–
Aprecierea Curții
Întrucât domnul Jenkinson contestă în esență, prin argumentația formulată în al treilea aspect al primului motiv și în al doilea motiv, aprecierea Tribunalului potrivit căreia competența sa nu poate fi extinsă la contractele anterioare ultimului CDD, este necesar să se amintească că Tribunalul a statuat în special la punctele 23, 26 și 38-40 din ordonanța atacată următoarele:
„23
[…] [Întrucât p]rezenta acțiune a fost introdusă în temeiul articolului 272 TFUE, Tribunalul este competent numai în ceea ce privește ultimul CDD în temeiul clauzei compromisorii pe care o conține. Tribunalul este vădit necompetent să judece litigii care ar putea să se nască din executarea contractelor de muncă ale reclamantului anterioare ultimului CDD și care atribuie în mod expres competența instanțelor belgiene și, prin urmare, să soluționeze prezenta acțiune în măsura în care aceasta se referă la efectele contractelor respective.
[…]
Domeniul de aplicare al clauzei atributive de competență în favoarea Curții de Justiție a Uniunii Europene este limitat în mod expres la litigiile referitoare la ultimul CDD și nu se poate întinde la contractele anterioare care prevăd competența altor instanțe.
[…]
Tribunalul este competent în temeiul articolului 272 TFUE numai în ceea ce privește ultimul CDD încheiat între reclamant și [Misiunea] Eulex Kosovo.
În primul rând, rezultă din cele de mai sus că Tribunalul este în mod vădit necompetent să se pronunțe cu privire la prima parte a capetelor de cerere formulate cu titlu principal. Primul capăt de cerere, care vizează recalificarea în contract pe durată nedeterminată a ansamblului raportului contractual al reclamantului cu diferitele misiuni care au fost angajatorii săi succesivi, presupune luarea în considerare a efectelor contractelor de muncă precedente încheiate între aceste misiuni și reclamant, contracte care conferă în mod expres competență instanțelor belgiene. Întrucât competența Tribunalului este limitată la ultimul CDD, aceasta nu îi permite să se pronunțe cu privire la acest capăt de cerere. Tribunalul este de asemenea în mod vădit necompetent pentru cererile accesorii care vizează constatarea faptului că pârâtele au încălcat obligația de notificare a unui preaviz în cadrul desfacerii unui contract pe durată nedeterminată și a faptului că concedierea reclamantului a fost abuzivă. În consecință, Tribunalul este de asemenea necompetent să se pronunțe cu privire la cererile de despăgubiri accesorii cererilor menționate, care vizează repararea prejudiciului care decurge din utilizarea abuzivă de CDD‑uri succesive, din încălcarea obligației de notificare a unui preaviz și din concedierea abuzivă.
În al doilea rând, Tribunalul este în mod vădit necompetent să se pronunțe cu privire la a doua parte a capetelor de cerere formulate cu titlu principal, în măsura în care vizează declararea faptului că SEAE, Consiliul și Comisia l‑au tratat pe reclamant în mod discriminatoriu în perioada sa de angajare în cadrul misiunilor, în ceea ce privește remunerația sa, dreptul la pensie și alte avantaje, că reclamantul ar fi trebuit să fie recrutat în calitate de agent temporar al uneia dintre ele și în măsura în care vizează să obțină repararea prejudiciului care ar decurge din aceasta. Astfel, aceste capete de cerere sunt îndreptate împotriva Consiliului, a Comisiei și a SEAE, care nu sunt părți la ultimul CDD, și privesc, prin urmare, relațiile contractuale anterioare cu privire la care Tribunalul nu este competent.”
Potrivit articolului 274 TFUE, calitatea de parte a Uniunii nu înlătura competența instanțelor naționale cu privire la litigiile respective, cu excepția cazurilor în care prin tratate competența este atribuită Curții.
În conformitate cu articolul 272 TFUE, Curtea este competentă să se pronunțe în temeiul unei clauze compromisorii cuprinse într‑un contract de drept public sau de drept privat încheiat de Uniune sau în numele acesteia.
Articolul 256 alineatul (1) TFUE prevede că Tribunalul are competența să judece în primă instanță acțiunile menționate printre altele la articolul 272 TFUE.
În privința acestor dispoziții, competența Tribunalului, întemeiată pe o clauză compromisorie, este derogatorie de la dreptul comun și trebuie, prin urmare, să fie interpretată în mod restrictiv (Hotărârea din 18 decembrie 1986, Comisia/Zoubek,
426/85
,
EU:C:1986:501
, punctul
).
În plus, deși, în cadrul unei clauze compromisorii încheiate în temeiul articolului 272 TFUE, Tribunalul poate fi chemat să soluționeze litigiul prin aplicarea unui drept național care guvernează contractul, competența sa de soluționare a unui litigiu privitor la acest contract se apreciază doar prin raportare la prevederile acestui articol și la stipulațiile clauzei compromisorii, fără să i se poată opune prevederi din dreptul național care s‑ar opune în aparență competenței sale (Hotărârea din 26 februarie 2015, Planet/Comisia,
C‑564/13 P
,
EU:C:2015:124
, punctul
și jurisprudența citată).
Rezultă că Tribunalul poate soluționa numai cererile care derivă din contractul încheiat de Uniune și care conține clauza compromisorie sau care au legătură directă cu obligațiile care decurg din acest contract (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 decembrie 1986, Comisia/Zoubek,
426/85
,
EU:C:1986:501
, punctul
).
În consecință, este necesar să se verifice dacă, contrar considerațiilor emise de Tribunal, clauzele compromisorii inserate în contractele de muncă în cauză conferă o competență Tribunalului pentru soluționarea cererilor formulate de domnul Jenkinson în cadrul acțiunii pe care a introdus‑o la Tribunal.
În această privință, astfel cum a arătat Tribunalul la punctele 21 și 22 din ordonanța atacată, nu se contestă faptul că toate contractele de muncă precedente încheiate între misiuni și recurent conțin o clauză care prevede în mod expres că litigiile care decurg din sau care se referă la aceste contracte sunt de competența instanțelor din Bruxelles și că numai ultimul CDD stipulează în mod expres la articolul 21 că litigiile care decurg din sau care se referă la acest contract sunt de competența Curții în temeiul articolului 272 TFUE.
Rezultă că, întrucât acțiunea a fost introdusă în temeiul articolului 272 TFUE, Tribunalul este competent să soluționeze, în principiu, numai cererile care derivă din ultimul CDD sau care au o legătură directă cu obligațiile care decurg din acest contract.
Cu toate acestea, astfel cum a arătat avocatul general la punctele 45 și 46 din concluzii, în prezența unui raport de muncă analog celui din speță, în măsura în care privea o serie de contracte de muncă succesive, încheiate pentru o perioadă de 15 ani și dintre care numai ultimele patru contracte conțineau o clauză compromisorie care să atribuie competență Curții pentru a statua asupra tuturor litigiilor privind validitatea, interpretarea sau executarea respectivelor contracte, Curtea a stabilit că faptul că aceeași clauză nu figurează în contractele precedente și că, în ceea ce privește primii ani, nici măcar nu există contracte scrise nu poate opri Curtea să țină seama, în aprecierea raporturilor existente între părți, de ansamblul contractelor încheiate (Hotărârea din 1 iulie 1982, Porta/Comisia,
109/81
,
EU:C:1982:253
, punctul
).
Rezultă că, contrar a ceea ce a statuat Tribunalul la punctele 23, 26 și 38-40 din ordonanța atacată, competența sa este susceptibilă să se extindă la contractele de muncă anterioare care prevăd competența instanțelor din Bruxelles, cu condiția ca acțiunea introdusă de domnul Jenkinson să conțină cereri care derivă din ultimul CDD sau care au o legătură directă cu obligațiile care decurg din acest contact.
În această privință, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 10 din ordonanța atacată, prin intermediul capetelor de cerere formulate cu titlu principal, domnul Jenkinson a solicitat Tribunalului în esență să recalifice ansamblul raporturilor contractuale în contract de muncă pe durată nedeterminată și să îi acorde drepturile care decurg, în opinia sa, dintr‑o astfel de recalificare.
Or, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 47 din concluzii, în măsura în care cererile domnului Jenkinson se referă la existența unui raport de muncă unic și continuu întemeiat pe o succesiune de CDD‑uri, acestea urmăresc recalificarea tuturor contractelor încheiate și sunt întemeiate pe toate contractele respective, inclusiv ultimul CDD.
În consecință, este necesar să se constate că acțiunea introdusă de domnul Jenkinson conține cereri care derivă de asemenea din ultimul CDD.
Rezultă din considerațiile care precedă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 39 și 40 din ordonanța atacată declarându‑se în mod vădit necompetent pentru a se pronunța asupra capetelor de cerere formulate cu titlu principal, pe motiv că cererile domnului Jenkinson implică luarea în considerare a contractelor de muncă precedente.
Într‑adevăr, în lumina jurisprudenței amintite la punctul 44 din prezenta hotărâre, incumba, în speță, Tribunalului să verifice dacă și, eventual, în ce măsură putea să țină seama, în aprecierea cererilor domnului Jenkinson, de contractele de muncă precedente.
Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se admită al treilea aspect al primului motiv și al doilea motiv invocate în sprijinul primului capăt de cerere și, prin urmare, să se anuleze ordonanța atacată, fără să fie nevoie să se examineze celelalte aspecte ale primului motiv, nici al treilea și al patrulea motiv invocate în sprijinul acestui capăt de cerere, care fac referire la aprecierea Tribunalului cu privire la o argumentație formulată cu titlu subsidiar și, respectiv, la repartizarea cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță.
Cu privire la al doilea capăt de cerere al recursului
Prin cel de al doilea capăt de cerere, domnul Jenkinson solicită Curții admiterea acțiunii pe care a introdus‑o la Tribunal.
În această privință, trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, aceasta din urmă poate, în caz de anulare a hotărârii Tribunalului, să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul, atunci când acesta este în stare de judecată.
Totuși, contrar a ceea ce pretinde domnul Jenkinson, litigiul nu este în stare de judecată.
Astfel, întrucât Tribunalul s‑a limitat la a se pronunța cu privire la competența sa și la admisibilitatea acțiunii fără a intra pe fondul cauzei, este necesar să se amintească că decurge dintr‑o jurisprudență constantă a Curții faptul că, în principiu, un litigiu nu este în stare de judecată pe fondul acțiunii introduse la Tribunal în cazul în care acesta din urmă a respins acțiunea ca fiind inadmisibilă prin admiterea unei excepții de inadmisibilitate fără a o uni cu fondul (Hotărârea din 17 decembrie 2009, Reexaminare M/EMEA,
C‑197/09 RX‑II
,
EU:C:2009:804
, punctul
și jurisprudența citată).
Desigur, în anumite condiții, este posibilă pronunțarea asupra fondului unei acțiuni cu toate că procedura în primă instanță s‑a limitat la o excepție de inadmisibilitate care a fost admisă de Tribunalul de Primă Instanță. Aceasta poate fi situația în cazul în care, pe de o parte, anularea hotărârii sau a ordonanței atacate implică în mod necesar o anumită soluție cu privire la fondul acțiunii în cauză sau, pe de altă parte, examinarea pe fond a acțiunii în anulare se întemeiază pe argumente prezentate de părți în cadrul recursului ca urmare a unui raționament formulat de prima instanță (Hotărârea din 17 decembrie 2009, Reexaminare M/EMEA,
C‑197/09 RX‑II
,
EU:C:2009:804
, punctul
și jurisprudența citată).
Or, în speță, astfel cum susține în mod întemeiat Comisia, nu există astfel de împrejurări particulare care să permită Curții să statueze ea însăși asupra fondului acțiunii.
Rezultă că prezenta cauză trebuie să fie trimisă Tribunalului și că al doilea capăt de cerere trebuie să fie respins.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât cauza este trimisă la Tribunal spre rejudecare, cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:

1)
Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 9 noiembrie 2016, Jenkinson/Consiliul și alții (
T‑602/15
,
EU:T:2016:660
).

2)
Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

3)
Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.