CELEX: 62014TJ0331
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika
Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas
Rahaliste vahendite külmutamine
Nende isikute, üksuste ja asutuste loetelu, kelle suhtes kohaldatakse rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamist
Hageja nime lisamine
Loetellu kandmise põhjendatuse tõendamine

Vaidluse taust
Hageja Mykola Yanovych Azarov oli 11. märtsist 2010 kuni 28. jaanuarini 2014 Ukraina peaminister.
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 5. märtsil 2014 ELL artikli 29 alusel vastu otsuse 2014/119/ÜVJP teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (
ELT L 66, lk 26
).
Otsuse 2014/119 artikli 1 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad või milles kontroll või kasutusõigus kuulub isikutele, kes on tuvastatud kui Ukraina riigivara seadusevastase omastamise eest vastutajad, Ukrainas inimõiguste rikkumise eest vastutavatele isikutele ning nendega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele, nii nagu nad on lisas loetletud.
2.   Rahalisi vahendeid ega majandusressursse ei anta otse ega kaudselt lisas loetletud füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste käsutusse ega nende toetamiseks.”
Sama artikli järgmistes lõigetes määratakse kindlaks kõnealuste piiravate meetmete kehtestamise tingimused.
Samal kuupäeval võttis nõukogu ELTL artikli 215 lõike 2 alusel vastu määruse (EL) nr 208/2014 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (
ELT L 66, lk 1
).
Kooskõlas otsusega 2014/119 näeb määrus nr 208/2014 ette kõnealuste piiravate meetmete võtmise ja määrab kindlaks nende piiravate meetmete tingimused sõnastuses, mis on sisuliselt identne viimati nimetatud otsuse sõnastusega.
Otsuses 2014/119 ja määruses nr 208/2014 käsitletud isikute nimed on esitatud otsuse lisas ja määruse I lisas toodud loetelus (edaspidi „loetelu”), kus on eelkõige esitatud nende loetellu kandmise põhjendused.
Hageja nimi on esitatud loetelus koos tuvastamisandmetega „Ukraina peaminister kuni 2014. aasta jaanuarini” ja järgmise põhjendusega: „Isik, kelle suhtes algatati Ukrainas uurimine tema osalemise kohta kuritegudes, mis on seotud Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja”.
Nõukogu avaldas 6. märtsil 2014 Euroopa Liidu Teatajas teatise isikutele, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, mis on sätestatud nõukogu otsuses 2014/119 ja nõukogu määruses nr 208/2014 piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (
ELT C 66, lk 1
). Teatise kohaselt „[võivad a]sjaomased isikud esitada nõukogule koos täiendavate dokumentidega taotluse, et otsus nende kandmise kohta [...] loetelusse uuesti läbi vaadataks”. Teatises juhitakse asjaomaste isikute tähelepanu samuti „võimalusele vaidlustada nõukogu otsus [...] Üldkohtus vastavalt [ELTL] artikli 275 teises lõigus ning artikli 263 neljandas ja kuuendas lõigus sätestatud tingimustele”.
Otsust 2014/119 muudeti nõukogu 29. jaanuari 2015. aasta otsusega (ÜVJP) 2015/143 (
ELT L 24, lk 16
), mis jõustus 31. jaanuaril 2015. Mis puudutab nende isikute nimetamise kriteeriume, kelle suhtes kohaldatakse kõnealuseid piiravaid meetmeid, siis ilmneb selle otsuse artiklist 1, et otsuse 2014/119 artikli 1 lõige 1 asendati järgmise tekstiga:
„1.   Külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad või mille kontroll või kasutusõigus kuulub Ukraina riigivara seadusevastase omastamise eest vastutavatena tuvastatud isikutele ja Ukrainas inimõiguste rikkumise eest vastutavatele isikutele ning nendega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele, nii nagu on loetletud lisas.
Käesoleva otsuse kohaldamise eesmärgil kuuluvad Ukraina riigivara seadusevastase omastamise eest vastutavatena tuvastatud isikute hulka isikud, kelle suhtes Ukraina ametiasutused on algatanud uurimise seoses järgmisega:
a)
Ukraina avaliku sektori vahendite või vara seadusvastane omastamine või sellele kaasaaitamine või
b)
ametiseisundi kuritarvitamine avaliku võimu kandjana eesmärgiga saavutada põhjendamatu eelis endale või kolmandale isikule ja põhjustades sellega Ukraina avaliku sektori vahendite või vara vähenemise või sellele tegevusele kaasaaitamine.”
Nõukogu 29. jaanuari 2015. aasta määrus (EL) 2015/138, millega muudetakse määrust nr 208/2014 (
ELT L 24, lk 1
), muutis viimati nimetatud määrust kooskõlas otsusega 2015/143.
Seejärel muudeti otsust 2014/119 ja määrust nr 208/2014 nõukogu 5. märtsi 2015. aasta otsusega (ÜVJP) 2015/364, millega muudetakse otsust 2014/119 (
ELT L 62, lk 25
), ja nõukogu 5. märtsi 2015. aasta rakendusmäärusega (EL) 2015/357, millega rakendatakse määrust nr 208/2014 (
ELT L 62, lk 1
). Otsusega 2015/364 muudeti otsuse 2014/119 artiklit 5, pikendades piiravate meetmete kohaldamist hageja suhtes kuni 6. märtsini 2016. Seega asendas rakendusmäärus nr 2015/357 määruse nr 208/2014 I lisa.
Otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357 jäeti hageja nimi loetellu tuvastamisandmetega „Ukraina peaminister kuni 2014. aasta jaanuarini”, millele järgnes uus põhjendus: „Isik, kelle suhtes Ukraina asutused on algatanud kriminaalmenetluse seoses riigile kuuluvate rahaliste vahendite või vara omastamisega”.
Otsuse 2015/364 ja rakendusmääruse 2015/357 peale esitas hageja Üldkohtule 29. aprillil 2015 uue hagi (kohtuasi T‑215/15, Azarov
vs
. nõukogu).
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva hagi avaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 12. mail 2014. Ta esitas ka Üldkohtu 2. mai 1991. aasta kodukorra artikli 76a alusel taotluse kohtuasja lahendamiseks kiirendatud menetluses.
Üldkohus jättis 5. juuni 2014. aasta otsusega rahuldamata taotluse lahendada kohtuasi kiirendatud menetluses.
Euroopa Komisjon esitas 28. augustil 2014 ja Poola Vabariik esitas 2. septembril 2014 Üldkohtu kantseleisse avalduse käesolevas asjas menetlusse astumiseks nõukogu nõuete toetuseks. Üldkohtu üheksanda koja esimees andis 7. novembri 2014. aasta määrustega menetlusse astumise loa. Poola Vabariik esitas määratud tähtajal menetlusse astuja seisukohad, mille kohta hageja esitas oma seisukoha samuti määratud tähtaja jooksul. Komisjon loobus menetlusse astuja seisukohtade esitamisest.
Nõukogu esitas 19. detsembril 2014 Üldkohtu kohtusekretäri ametijuhendi artikli 18 lõike 4 teise lõigu alusel põhjendatud taotluse, et kostja vastuse teatava lisa sisu ei tsiteeritaks selle kohtuasjaga seotud dokumentides, millele üldsusel on juurdepääs.
Üldkohtu kantseleisse 25. märtsil 2015 esitatud dokumendis muutis hageja oma nõudeid, taotledes ühtlasi otsuse 2015/143 ja määruse 2015/138 tühistamist teda puudutavas osas.
Üldkohtu üheksanda koja presidendi 7. augusti 2015. aasta otsusega liideti käesolev kohtuasi pärast poolte ärakuulamist vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklile 68 suuliseks menetluseks kohtuasjaga T‑332/14, Azarov
vs
. nõukogu.
Poolte kohtukõned ja Üldkohtu küsimustele antud vastused kuulati ära 30. septembril 2015 toimunud kohtuistungil.
Hageja palub Üldkohtul:
—
tühistada hagejat puudutavas osas otsus 2014/119 ja määrus nr 208/2014 ning otsus 2015/143 ja määrus 2015/138;
—
mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu, keda toetab komisjon, palub Üldkohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
jätta hagi nõuete muutmise avaldus otsust 2015/143 ja määrust nr 2015/138 puudutavas osas läbi vaatamata Üldkohtu pädevuse puudumise või vastuvõetamatuse tõttu;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Poola Vabariik palub sisuliselt jätta hagi rahuldamata.
Õiguslik käsitlus
Otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 tühistamise nõuded hagejat puudutavas osas
Hageja põhjendatud huvi säilimine
Nagu eespool punktides 12 ja 13 märgitud, muudeti otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357 hageja nime loetellu kandmise põhjendust ning pikendati piiravate meetmete kohaldamist tema suhtes kuni 6. märtsini 2016.
Nõukogu väljendas oma seisukohtades nõuete muutmise avalduse kohta kahtlust, kas hagejal on jätkuvalt põhjendatud huvi otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 tühistamise suhtes teda puudutavas osas, ning jättis selle Üldkohtu hinnata.
Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et nii vaidluse ese kui ka hageja põhjendatud huvi peavad säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, kuna vastasel juhul võib otsuse tegemise vajadus ära langeda; see tähendab, et hagi tulemusel peab selle esitanud poolel olema võimalik saada mingit kasu (vt kohtuotsus, 6.6.2013, Ayadi vs. komisjon,
C‑183/12 P
,
EU:C:2013:369
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et kuigi vaidlustatud akti õigusvastaseks tunnistamisega iseenesest ei kaasne varalise kahju või eraelu puutumatuse riive hüvitamist, võib see siiski puudutatud isiku rehabiliteerida või kujutada endast teatavat mittevaralise kahju (mida ta selle õigusvastasuse tulemusel kandma pidi) hüvitamise viisi, ning see võib õigustada tema põhjendatud huvi säilimist (vt selle kohta kohtuotsus, 28.5.2013, Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon,
C‑239/12 P
, EKL,
EU:C:2013:331
, punktid
–
).
Käesolevas asjas tuleb tunnistada – nagu kinnitas ka hageja oma nõuete muutmise avalduses ja kohtuistungil –, et tema avalik nimetamine isikuna, kelle suhtes toimub Ukrainas kriminaalmenetlus riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise kohta, võib kahjustada eelkõige tema kui poliitiku ja ärimehe mainet.
Tuleb märkida, et nagu rõhutas hageja ka kohtuistungil, võib otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 õigusvastasuse tuvastamine olla aluseks seejärel esitatud kahju hüvitamise hagile, et hüvitataks nende õigusaktide kohaldamise ajal, see tähendab ajavahemikul 5. märtsist 2014 kuni 6. märtsini 2015 nende tõttu tekitatud kahju (vt selle kohta analoogia alusel kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, punkt
eespool,
EU:C:2013:331
, punkt
).
Vastupidi nõukogu väidetele ei saa asjaolu, et otsus 2014/119 ja määrus nr 208/2014 ei ole enam jõus, kuna neid on hageja osas muudetud otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357, võrdsustada algul vastu võetud õigusaktide võimaliku tühistamisega Üldkohtu poolt, kuivõrd nimetatud muudatus ei tähenda nende aktide õigusvastasuse tuvastamist (vt selle kohta analoogia alusel kohtuotsus, 11.6.2014, Syria International Islamic Bank vs. nõukogu,
T‑293/12
,
EU:T:2014:439
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleb järeldada, et hageja põhjendatud huvi säilib, ehkki otsust 2014/119 ja määrust nr 208/2014 on teda puudutavas osas muudetud otsusega 2015/364 ja rakendusmäärusega 2015/357, mis on muu hulgas uue hagi ese (vt punkt 14 eespool).
Otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 hagejat puudutavas osas tühistamise nõuete põhjendatus
Hageja esitab hagi põhjendamiseks viis väidet. Esimese väite kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust. Teise väite kohaselt on rikutud põhiõigusi. Kolmas väide käsitleb võimu kuritarvitamist. Neljanda väite kohaselt on rikutud hea halduse põhimõtet ja viienda väite kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga.
Üldkohus peab otstarbekaks hinnata esmalt viiendat väidet.
Viienda väite põhjenduseks väidab hageja sisuliselt, et tema suhtes võeti piiravad meetmed ilma piisavalt kindla faktilise aluseta.
Hageja sõnul sisaldavad otsus 2014/119 ja määrus nr 208/2014 tema nime loetellu kandmise kohta üksnes väga nappe põhjendusi, piirdudes selle väljatoomisega, et tema suhtes on algatatud Ukrainas uurimine tema osalemise kohta kuritegudes, mis on seotud Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja. Täpsemalt väidab hageja, et nõukogu tegi ilmse hindamisvea, sest ta tugines kõnealuse kande põhjendamisel ilmselgelt ainult asjaolule, et hageja oli Ukrainas poliitilises ametis, kuigi hageja suhtes ei olnud Ukrainas isegi alustatud nimetatud rikkumistes osalemise kohta kriminaalmenetlust. Samuti on selle kande põhjendamiseks esitatud ainus põhjendus ebamäärane ja üldine, kuivõrd etteheited ei ole piisavalt täpsed ei tema vaidlustatud rikkumistes osalemise aja, koha ega sisu osas.
Repliigis vaidleb hageja vastu nõukogu argumendile, mille kohaselt on kõnealuste piiravate meetmete eesmärk takistada riigi rahaliste vahendite ebaseaduslikku kasutamist, sest esiteks ei ole neil hageja arvates preventiivset toimet ja teiseks ei saa selline eesmärk igal juhul õigustada hageja nime loetellu kandmist. Hageja väidab ka, et Ukraina peaprokuröri büroo 3. märtsi 2014. aasta kiri Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale (edaspidi „3. märtsi 2014. aasta kiri”) ei ole piisavalt kindel faktiline alus.
Vastuseks Poola Vabariigi menetlusse astuja seisukohtades esitatud argumendile väidab hageja, et 3. märtsi 2014. aasta kirja saatmise ajal ei olnud käimas ühtegi riigi rahaliste vahendite omastamist puudutavat menetlust. Seda kinnitavad Ukraina peaprokuröri büroo 8. juuli ja 10. oktoobri 2014. aasta kirjad. Nimelt mainitakse esimeses kirjas erinevaid rikkumisi ja teine käsitleb menetlust, mida alustati alles pärast kõnealuste piiravate meetmete võtmist.
Nõukogu vastab, et nii otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 põhjendustest kui ka nende õigusaktide vastuvõtmise üldisest kontekstist nähtub, et nende aktide eesmärk on eelkõige õigusriigi tugevdamine ja toetamine, kaasa arvatud Ukraina ametivõimude abistamine võitluses korruptsiooniga ja riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamisega. Nende eesmärkide hulgas on ka eesmärk takistada riigi rahaliste vahendite ebaseaduslikku kasutamist eelkõige isikute poolt, kes on või on olnud Ukrainas poliitilistel ametikohtadel.
Nõukogu arvates põhinevad hageja nime loetellu kandmise põhjendused seega kindlal faktilisel alusel ja on kohtupraktikaga kooskõlas. Nimelt põhinevad need põhjendused 3. märtsi 2014. aasta kirjal, milles nõukogu teavitatakse, et alustatud on uurimisi, mille ese on muu hulgas hageja osalemine kuritegudes, mis on seotud riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja, kusjuures need vastavad hagejat puudutavatele põhjendustele otsuses 2014/119 ja määruses nr 208/2014.
Peale selle võiksid rangemad nõuded kahjustada riigi rahaliste vahendite omastamise järgselt võetud piiravate meetmete tõhusust. Nõukogu leiab, et eristada tuleb ühelt poolt Ukrainas läbi viidavaid uurimisi, mille raames võib hageja ümber lükata tema suhtes esitatud kahtlused vastavalt Ukraina kriminaalmenetluse sätetele, ning teiselt poolt Euroopa Liidu tasemel võetud piiravaid meetmeid, mis on ajaliselt piiratud ja tagasipööratavad. Selles kontekstis on riigi rahaliste vahendite omastamise tõttu rahaliste vahendite külmutamisega seotud kiireloomulised meetmed vajalikud, sest muidu tekiks nende vahendite liidu territooriumilt välja kandmise oht, mille tõttu ei saaks nende meetmete eesmärki enam saavutada.
Poola Vabariik esitab nõukogu argumentidega sisuliselt kattuvad argumendid. Poola Vabariik väidab eelkõige, et nõukogul olid käesoleval juhul konkreetsed tõendid selle kohta, et hageja suhtes on alustatud kriminaalmenetlust, ning esitatud tõendeid arvestades ei tekkinud kahtlusi väidetud faktide tõelevastavuse suhtes.
Tuleb meenutada, et ehkki nõukogul on ulatuslik kaalutlusõigus seoses üldiste kriteeriumidega, mida peab piiravate meetmete vastuvõtmisel arvestama, nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus, et nende põhjenduste õiguspärasuse kontrollimisel, millel rajaneb otsus kanda või jätta konkreetse isiku nimi nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tagab liidu kohus, et see otsus, mis puudutab seda isikut isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See tähendab kõnealuse otsuse aluseks olevas põhjenduste ülevaates kirjeldatud väidetud asjaolude kontrollimist, mistõttu kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjenduste tõepärasuse abstraktse hindamisega, vaid see käsitleb küsimust, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse selle otsuse põhjendamise jaoks piisavaks, on piisavalt täpselt ja konkreetselt tõendatud (vt kohtuotsus, 21.4.2015, Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
, EKL,
EU:C:2015:248
, punktid
ja
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas näeb otsuse 2014/119 artikli 1 lõikes 1 sätestatud kriteerium ette, et piiravad meetmed kehtestatakse isikutele, kes on tuvastatud kui riigivara seadusvastase omastamise eest vastutajad. Lisaks nähtub kõnealuse otsuse põhjendusest 2, et nõukogu võttis need meetmed „eesmärgiga tugevdada õigusriigi [...] põhimõtteid Ukrainas”.
Hageja nimi kanti loetelusse põhjusel, et ta on „[i]sik, kelle suhtes algatati Ukrainas uurimine tema osalemise kohta kuritegudes, mis on seotud Ukraina riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise ja nende ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja”. Sellest tuleneb, et nõukogu leidis, et hageja suhtes toimus uurimine või esialgne uurimine, mis ei olnud (veel) viinud ametliku süüdistuse esitamiseni seoses tema eeldatava seotusega riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamises.
Põhjendamaks hageja nime kandmist loetellu, viitab nõukogu 3. märtsi 2014. aasta kirjale ja teistele tõenditele, mis on otsusest 2014/119 ja määrusest nr 208/2014 hilisemad.
3. märtsi 2014. aasta kirja esimeses osas on märgitud, et „Ukraina õiguskaitseorganid” on algatanud rea kriminaalmenetlusi, et uurida kuritegusid, mille on toime pannud endised kõrged riigiametnikud, kelle nimed on allpool loetletud ja kelle suhtes võimaldas eespool viidatud kuritegude uurimine tuvastada suurte summade ulatuses riigivara omastamist ja selle hilisemat õigusvastast ülekandmist Ukrainast välja.
3. märtsi 2014. aasta kirja teises osas on lisatud, et „uurimise käigus kontrollitakse teiste varasemaid ametivõime esindavate kõrgete riigiametnike osalust sama liiki kuritegudes” ja et lähiajal on plaanis teavitada neid selle uurimise algatamisest. Nende kõrgete ametnike nimed, sealhulgas hageja nimi, on samuti kohe selle järel loetletud.
Kohtuasja toimikus on 3. märtsi 2014. aasta kiri nõukogu poolt käesolevas menetluses esitatud tõenditest ainus tõend, mis eelneb otsuse 2014/119 ja määruse nr 208/2014 vastuvõtmisele. Seetõttu tuleb nende aktide õiguspärasust hinnata üksnes selle tõendi alusel.
Seega tuleb kontrollida, kas 3. märtsi 2014. aasta kiri on piisav tõend, et kinnitada järeldust, et hageja oli tuvastatud „kui Ukraina riigivara seadusvastase omastamise eest vastutaja […]” otsuse 2014/119 artikli 1 lõike 1 tähenduses.
Ehkki nagu nõukogu rõhutab, pärineb 3. märtsi 2014. aasta kiri kolmanda riigi kõrgest justiitsasutusest (st Ukraina peaprokuröri büroo), on selles kirjas üksnes üldine kinnitus, mille kohaselt toimub endiste kõrgete riigiametnike (sh hageja) suhtes uurimine, mille käigus on sisuliselt tuvastatud riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamine. Kirjas ei ole nimelt ühtegi täpsustust nende tegude tuvastamise kohta, mida Ukraina ametivõimude teostatavas uurimises pidi kontrollitama, ning veelgi vähem hageja kas või eeldatava isikliku vastutuse kohta seoses nende tegudega.
Nagu märgib nõukogu, siis vastab küll tõele, et liidu kohus on tuvastanud piiravate meetmete kohaldamise kontekstis, et isiku tuvastamine rikkumise eest vastutavana ei tähenda tingimata sellise rikkumise eest süüdi mõistmist (vt selle kohta kohtuotsused, 5.3.2015, Ezz jt vs. nõukogu,
C‑220/14 P
, EKL,
EU:C:2015:147
, punkt
, ja 27.2.2014, Ezz jt vs. nõukogu,
T‑256/11
, EKL,
EU:T:2014:93
, punktid
–
).
Siiski oli eespool punktis 52 viidatud kohtuotsuste aluseks olnud asjades hagejate suhtes tehtud vähemalt asjassepuutuva kolmanda riigi peaprokuröri määrus nende vara arestimiseks, ja selle määruse oli heaks kiitnud kriminaalkohus (kohtuotsus Ezz jt vs. nõukogu, punkt
eespool,
EU:T:2014:93
, punkt
). Seetõttu tugines nendes kohtuasjades hagejate suhtes piiravate meetmete võtmine konkreetsetele faktilistele asjaoludele, millest nõukogu oli teavitatud.
Käesolevas asjas tuleb märkida esiteks, et nõukogul ei olnud teavet asjaoludest või tegevusest, mida Ukraina ametiasutused olid hagejale konkreetselt süüks pannud, ja teiseks, et tema viidatud 3. märtsi 2014. aasta kiri – isegi kui seda hinnata selle kontekstis – ei saa endast kujutada piisavalt kindalt faktilist alust eespool punktis 43 viidatud kohtupraktika tähenduses, et kanda hageja nimi loetellu põhjendusega, et ta oli tuvastatud kui riigivara omastamise eest „vastutaja”.
Olenemata selle menetluse etapist, mida hageja suhtes läbi viidi, ei saanud nõukogu võtta hageja suhtes vastu piiravaid meetmeid, kui talle ei olnud teada need riigile kuuluvate rahaliste vahendite omastamise teod, milles Ukraina ametivõimud hagejat konkreetselt süüdistasid. Nimelt ainult neid tegusid teades oleks nõukogu olnud võimeline tuvastama, et neid võis esiteks kvalifitseerida riigivara omastamiseks ja teiseks, et need võisid kahtluse alla seada Ukraina õigusriigi, mille tugevdamine ja toetamine – nagu eespool punktis 44 märgitud – on kõnealuste piiravate meetmete vastuvõtmisega taotletud eesmärk.
Liidu pädev asutus peab nimelt vaidlustamise korral tõendama puudutatud isiku vastu kasutatud põhjenduste põhjendatust, mitte puudutatud isik ise ei pea vastupidi tõendama nende põhjenduste alusetust (kohtuotsused, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
, EKL,
EU:C:2013:518
, punktid
ja
, ja 28.11.2013, nõukogu vs. Fulmen ja Mahmoudian,
C‑280/12 P
, EKL,
EU:C:2013:775
, punktid
ja
).
Kõike eelnevat silmas pidades ei ole hageja nime loetelusse kandmisel järgitud kriteeriume, mis on otsuses 2014/119 kehtestatud nende isikute nimetamiseks, kelle suhtes kõnealuseid piiravaid meetmeid kohaldatakse.
Seega tuleb hagi otsuse 2014/119 tühistamise nõudes hagejat puudutavas osas rahuldada, ilma et oleks vaja võtta seisukohta hageja esitatud ülejäänud väidete kohta ega hageja taotluse kohta võtta menetlust korraldavaid meetmeid.
Samal põhjusel tuleb määrus nr 208/2014 tühistada hagejat puudutavas osas.
Otsuse 2015/143 ja määruse 2015/138 tühistamise nõuded hagejat puudutavas osas
Nõuete muutmise avalduses taotleb hageja ka otsuse 2015/143 ja määruse 2015/138 tühistamist sisuliselt selles osas, milles nendega muudetakse vastavalt otsuse 2014/119 artikli 1 lõiget 1 ja määruse nr 208/2014 artiklit 3.
Nõukogu leiab oma seisukohtades nõuete muutmise avalduse kohta esiteks, et Üldkohtul puudub ELTL artikli 275 alusel pädevus otsustada hagi üle, mis on esitatud eelkõige ELL artikli 29 alusel vastu võetud otsuse 2015/143 peale, ning teiseks, et nõuete laiendamine viimati nimetatud otsusele ja määrusele 2015/138 on vastuvõetamatu, kuna hagejal puudub õigus esitada hagi. Lisaks väidab nõukogu, keda toetab komisjon, et hageja nõue ei sisalda ülevaadet hagiavalduse aluseks olevatest fakti- ja õigusväidetest Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 21 ja Üldkohtu 2. mai 1991. aasta kodukorra artikli 44 lõike 1 tähenduses.
Mis puudutab kõigepealt liidu kohtu pädevuse küsimust, siis olgu meenutatud, et ELTL artikli 275 teises lõigus on sõnaselgelt ette nähtud, et erandina selle artikli esimese lõigu sätetest on liidu kohus pädev „tegema otsuseid [ELTL] artikli 263 neljandas lõigus sätestatud tingimuste kohaselt algatatud kohtuasjades, mis puudutavad füüsiliste või juriidiliste isikute suhtes nõukogu poolt [EL] lepingu V jaotise 2. peatüki alusel vastuvõetud piiravaid meetmeid sätestavate otsuste seaduslikkust”. Vastupidi nõukogu väidetule peetakse nimetatud sättega seega silmas kõiki nõukogu poolt füüsiliste või juriidiliste isikute suhtes [EL] lepingu V jaotise 2. peatüki alusel vastu võetud piiravaid meetmeid sätestavaid otsuseid, tegemata vahet, kas tegemist on üldkohaldatava või üksikotsusega. Eelkõige ei ole selles välistatud võimalust vaidlustada nõuete muutmise avalduses üldkohaldatava sätte seaduslikkust, et toetada individuaalse piirava meetme tühistamiseks esitatud hagi (vt selle kohta kohtuotsus, 4.9.2015, NIOC jt vs. nõukogu,
T‑577/12
, edasi kaevatud,
EU:T:2015:596
, punktid
ja
).
Vastupidi nõukogu väidetele on Üldkohus järelikult pädev kontrollima otsuse 2015/143 seaduslikkust osas, milles sellega muudetakse otsuse 2014/119 artikli 1 lõiget 1.
Mis puudutab seejärel asja läbivaatamist takistavat asjaolu seoses sellega, et hagejal puudub õigus esitada hagi, siis olgu märgitud, et otsust 2014/119 ja määrust nr 208/2014 muudeti otsusega 2015/143 ja määrusega 2015/138 ainult selles osas, milles täpsustati nende isikute nimetamise kriteeriume, kelle rahalised vahendid külmutatakse, sest nad vastutavad Ukraina riigivara seadusvastase omastamise eest.
Otsuses 2015/143 ja määruses 2015/138 ei ole hagejat nimeliselt nimetatud ning neid ei võetud vastu ka pärast piiravate meetmete adressaatideks olevate isikute loetelude täielikku läbivaatamist. Need aktid ei käsitle nimelt mitte hageja nime loetellu kandmist, vaid käsitlevad üksnes loetellu kandmise üldkriteeriume, mida kohaldatakse objektiivselt kindlaks määratud olukordadele ning mis sisaldavad juriidilisi tagajärgi nende isikute ja üksuste rühmade suhtes, mida on nimetatud üldiselt ja abstraktselt. Järelikult ei puuduta need hagejat ei otseselt ega isiklikult ning – nagu väitis ka nõukogu kohtuistungil – hagejal ei ole õigust oma nõudeid nende õigusaktide tühistamise nõudmiseks muuta (vt selle kohta kohtuotsus, 6.9.2013, Bank Refah Kargaran vs. nõukogu,
T‑24/11
, EKL,
EU:T:2013:403
, punkt
).
Peale selle ei ole otsusega 2015/143 ja määrusega 2015/138 loetellu kandmise üldkriteeriumis tehtud muudatused asjakohased selleks, et hinnata hageja nime loetellu kandmise õiguspärasust, kuivõrd nõukogu kandis hageja loetellu otsuse 2014/119 artikli 1 lõikes 1 sätestatud ainsa kriteeriumi alusel (vt punkt 44 eespool).
Kõike eeltoodut arvestades tuleb hagi jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata osas, milles sellega nõutakse otsuse 2015/143 ja määruse 2015/138 tühistamist, ilma et oleks vaja teha otsust nõukogu ja komisjoni esitatud teise menetlust takistava asjaolu kohta.
Otsuse 2014/119 osalise tühistamise ajaline mõju
Juhul kui Üldkohus tühistab otsuse 2014/119 hagejat puudutavas osas, on nõukogu arvates vaja, et otsuse tagajärjed jääksid hageja suhtes ELTL artikli 264 teise lõigu kohaselt kehtima kuni määruse nr 208/2014 osalise tühistamise jõustumiseni, et tagada õiguskindlus ning õiguskorra järjekindlus ja ühtsus.
Hageja vaidleb neile argumentidele vastu.
Olgu meenutatud, et otsust 2014/119 muudeti otsusega 2015/364, millega asendati loetelu alates 7. märtsist 2015 ja pikendati piiravate meetmete kohaldamist hageja suhtes kuni 6. märtsini 2016. Nende muudatuste tulemusel jäeti hageja nimi loetellu uue loetellu kandmise põhjendusega (vt punktid 12 ja 13 eespool).
Järelikult kehtib praegu hageja suhtes uus piirav meede. Sellest järeldub, et otsuse 2014/119 tühistamine hagejat puudutavas osas ei too kaasa hageja nime kustutamist loetelust.
Seega ei ole vaja jätta kehtima otsuse 2014/119 tagajärgi hagejat puudutavas osas.
Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõikes 2 on ette nähtud, et kui kaotanud poolel on mitu isikut, otsustab Üldkohus kohtukulud jagada.
Kuna käesolevas asjas on kohtuotsus seoses hagis esitatud tühistamisnõudega tehtud nõukogu kahjuks, tuleb vastavalt hageja nõudele mõista selle nõudega seotud kohtukulud välja nõukogult. Kuna hageja nõuete muutmise avalduses esitatud tühistamisnõuet ei rahuldatud, siis tuleb vastavalt nõukogu nõudele mõista selle nõudega seotud kohtukulud välja hagejalt.
Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud. Seega kannavad Poola Vabariik ja komisjon ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (üheksas koda)
otsustab:

1.
Tühistada Mykola Yanovych Azarovit puudutavas osas nõukogu 5. märtsi 2014. aasta otsus 2014/119/ÜVJP teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas ja nõukogu 5. märtsi 2014. aasta määrus (EL) nr 208/2014 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas.

2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

3.
Hagis esitatud tühistamisnõude osas jätta Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja M. Y. Azarovi kohtukulud.

4.
Nõuete muutmise avalduses esitatud tühistamisnõude osas jätta M. Y. Azarovi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja nõukogu kohtukulud.

5.
Jätta Poola Vabariigi ja Euroopa Komisjoni kohtukulud nende endi kanda.

Berardis
Czúcz
Popescu
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 28. jaanuaril 2016 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)   * Kohtumenetluse keel: saksa.