CELEX: 62017CJ0484
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 2003/86/EB
Teisė į šeimos susijungimą
15 straipsnis
Atsisakymas išduoti atskirą leidimą gyventi šalyje
Nacionalinės teisės norma, pagal kurią nustatyta pareiga išlaikyti pilietinės integracijos egzaminą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą (
OL L 251, 2003, p. 12
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 224) 15 straipsnio 1 ir 4 dalių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant K, trečiųjų šalių pilietės, ir
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
(saugumo ir teisingumo valstybės sekretorius, Nyderlandai) (toliau – valstybės sekretorius) ginčą dėl to, kad pastarasis atmetė jos prašymą pakeisti jos terminuotam leidimui gyventi šalyje taikomą ribojimą ir panaikino šį leidimą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2003/86 15 straipsnyje numatyta:
„1.   Ne vėliau kaip po penkerių gyvenimo metų, ir jei šeimos nariui leidimas gyventi nebuvo suteiktas dėl kitų priežasčių nei šeimos susijungimas, sutuoktinis arba nesusituokęs partneris ir pilnametystės sulaukęs vaikas turi teisę, jei reikia – pagal prašymą, į atskirą leidimą gyventi, nepriklausomą nuo globėjo [šeimos susijungimo prašymo teikėjo].
Valstybės narės gali riboti pirmoje pastraipoje nurodyto leidimo gyventi išdavimą sutuoktiniui arba nesusituokusiam partneriui tais atvejais, kai šeimos ryšiai nutrūksta.
<…>
4.   Nacionalinė teisė nustato atskiro leidimo gyventi suteikimo ir galiojimo trukmės nustatymo sąlygas.“
Nyderlandų teisė
Vreemdelingenbesluit 2000
(2000 m. Nutarimas dėl užsieniečių) 3.51 straipsnyje nurodyta:
„1.   Terminuotas leidimas gyventi šalyje <…>, kuriam taikomas su nelaikinomis humanitarinėmis priežastimis susijęs ribojimas, gali būti išduodamas užsieniečiui, kuris:
a)
Nyderlanduose gyvena penkerius metus, turėdamas leidimą gyventi, kuriam taikomas 1 dalyje <…> nurodytas ribojimas:
1.
kaip asmens, kuris turi teisę nuolat gyventi šalyje, šeimos nariui;
<…>
5.   3.80a straipsnis taikomas 1 dalies a punkto 1 papunktyje nurodytiems užsieniečiams <…>“
Šio nutarimo 3.80a straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Prašymas pakeisti leidimą gyventi <…> į leidimą gyventi, kuriam taikomas su nelaikinomis humanitarinėmis priežastimis susijęs ribojimas, atmetamas, jeigu prašymą pateikia užsienietis, kaip tai suprantama pagal 3.51 straipsnio 1 dalies pradžią ir a punkto 1 papunktį, neišlaikęs Pilietinės integracijos įstatymo 7 straipsnio 2 dalies a punkte nurodyto egzamino arba negavęs diplomo, pažymėjimo ar kito dokumento, kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 5 straipsnio 1 dalies c punktą.
2.   [1 dalis] netaikoma, jeigu užsienietis:
<…>
e)
buvo atleistas nuo pilietinės integracijos pareigos <…>
<…>
4.   Be to, Nyderlandų ministras gali netaikyti 1 dalies, jeigu mano, kad dėl šios nuostatos taikymo kils akivaizdžiai ypatingų sunkumų.“
Wet inburgering
(Pilietinės integracijos įstatymas) 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Nyderlandų ministras gali atleisti asmenį nuo pilietinės integracijos pareigos, jeigu:
a)
šis asmuo įrodo, kad dėl psichinės ar fizinės negalios arba protinio sutrikimo nuolat negali išlaikyti pilietinės integracijos egzamino;
b)
atsižvelgdamas į pilietinės integracijos pareigos turėtojo papildomas pastangas, turi nuspręsti, kad šis asmuo pagrįstai negali įvykdyti pilietinės integracijos pareigos.“
Šio įstatymo 7 straipsnio 1 ir 2 dalys suformuluotos taip:
„1.   Pilietinės integracijos pareigos turėtojas turi per trejus metus įgyti gebėjimų kalbėti ir rašyti nyderlandų kalba bent A2 lygiu pagal Bendrą Europos kalbų orientacinę sistemą, skirtą šiuolaikinėms užsienio kalboms, taip pat žinių apie Nyderlandų visuomenę.
2.   Pilietinės integracijos pareigos turėtojas įvykdė savo pilietinės integracijos pareigą, jeigu:
a)
išlaikė ministro patvirtintą egzaminą arba
b)
gavo diplomą, pažymėjimą ar kitą dokumentą, kaip apibrėžta 5 straipsnio 1 dalies c punkte.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Nuo 1995 m. kovo 17 d. iki 2015 m. liepos 25 d. K turėjo leidimą gyventi pas savo sutuoktinį, trečiųjų šalių pilietį. 2015 m. liepos 21 d. K pateikė prašymą pakeisti šį leidimą į leidimą gyventi, kuriuo pratęsiamas buvimas šalyje.
2016 m. liepos 1 d. valstybės sekretorius atmetė šį prašymą, nes K neįrodė, kad išlaikė pilietinės integracijos egzaminą arba kad jai netaikoma pilietinės integracijos pareiga arba ji atleista nuo šios pareigos. Atgaline data nuo 2011 m. rugpjūčio 19 d. valstybės sekretorius taip pat panaikino K išduotą leidimą gyventi pas sutuoktinį, nes K ir jos sutuoktinis nuo šios dienos nebegyveno tuo pačiu adresu.
Gavęs K skundą, 2016 m. gruodžio 21 d. sprendimu valstybės sekretorius paliko galioti savo pirminį sprendimą.
K apskundė šį sprendimą
Rechtbank Den Haag zittingsplaats Middelburg
(Midelburge posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas). 2017 m. balandžio 4 d. sprendimu šis teismas skundą atmetė.
Dėl tokio sprendimo K pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Atsižvelgdamas į prie apeliacinio skundo pridėtą
Dienst Uitvoering Onderwijs
(Švietimo vykdymo tarnyba, Nyderlandai) nuomonę, kurioje teigiama, kad K bent keturis kartus bandė laikyti pilietinės integracijos egzaminą ir baigė daugiau nei 600 valandų trukmės pilietinės integracijos kursus, valstybės sekretorius išdavė K atskirą leidimą gyventi šalyje nuo 2017 m. balandžio 20 d. Vis dėlto valstybės sekretorius paliko galioti sprendimą atgaline data nuo 2011 m. rugpjūčio 19 d. panaikinti K išduotą leidimą gyventi pas sutuoktinį.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar nacionalinės teisės norma, pagal kurią numatyta integracijos sąlyga, suderinama su Direktyvos 2003/86 15 straipsniu.
Šiomis aplinkybėmis
Raad van State
(Valstybės Taryba, Nyderlandai) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Direktyvos [2003/86] 15 straipsnio 1 ir 4 dalys turi būti aiškinamos kaip draudžiančios nacionalinės teisės normą, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje, pagal kurią numatyta, kad užsieniečio, kuris, siekdamas šeimos susijungimo, teisėtai gyvena valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip penkerius metus, prašymas išduoti atskirą leidimą gyventi gali būti atmestas dėl to, kad jis neįvykdė nacionalinėje teisėje nustatytų integracijos sąlygų?“
Dėl prejudicinio klausimo
Pateiktu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 2003/86 15 straipsnio 1 ir 4 dalis draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią numatyta, kad valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip penkerius metus dėl šeimos susijungimo gyvenusio trečiųjų šalių piliečio prašymas išduoti atskirą leidimą gyventi gali būti atmestas dėl to, kad jis neįrodė, jog išlaikė pilietinės integracijos egzaminą, susijusį su šios valstybės narės kalba ir visuomene.
Direktyvos 2003/86 15 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad ne vėliau kaip po penkerių gyvenimo metų ir jei šeimos nariui leidimas gyventi nebuvo suteiktas dėl kitų priežasčių nei šeimos susijungimas, sutuoktinis arba nesusituokęs partneris ir pilnametystės sulaukęs vaikas turi teisę, jei reikia – pagal prašymą, į atskirą leidimą gyventi, nepriklausomą nuo šeimos susijungimo prašymo teikėjo.
Šios direktyvos 15 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad nacionalinėje teisėje nustatomos atskiro leidimo gyventi suteikimo ir galiojimo trukmės nustatymo sąlygos.
Iš kartu taikomų šių dviejų nuostatų matyti, kad, nors atskiro leidimo gyventi išdavimas iš esmės reiškia teisę, suteikiamą išgyvenus valstybės narės teritorijoje penkerius metus dėl šeimos susijungimo, vis dėlto Sąjungos teisės aktų leidėjas leido valstybėms narėms susieti tokio leidimo išdavimą su tam tikromis savo pačių nusistatytomis sąlygomis.
Iš šios dienos Sprendimo
C ir A
(C–257/17) 49–59 punktų matyti, jog negalima atmesti galimybės, kad valstybė narė gali atskiro leidimo gyventi išdavimą sieti su pilietinės integracijos egzamino, susijusio su šios valstybės narės kalba ir visuomene, išlaikymu.
Vis dėlto iš minėto sprendimo 60–63 punktų matyti, kad pareiga išlaikyti tokį egzaminą, nustatyta pagal tokią nacionalinės teisės normą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, negali viršyti to, kas yra būtina norint pasiekti tikslą palengvinti atitinkamų trečiųjų šalių piliečių integraciją, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas.
Šiuo tikslu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma turi užtikrinti, kad žinios, reikalingos pilietinės integracijos egzaminui išlaikyti, atitinka elementarų lygį, kad nacionalinės teisės aktuose nustatyta sąlyga netrukdo išduoti atskiro leidimo gyventi trečiosios šalies piliečiams, pateikusiems įrodymų apie savo norą išlaikyti šį egzaminą ir šiuo tikslu įdėtas pastangas, kad deramai atsižvelgiama į konkrečias individualias aplinkybes ir kad su tokiu egzaminu susijusios išlaidos nėra pernelyg didelės (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 9 d. Sprendimo K ir A,
C‑153/14
,
EU:C:2015:453
,
–
punktus).
Šiuo klausimu ypač svarbu pabrėžti, kad dėl tokių aplinkybių, kaip atitinkamo šeimos susijungimo prašymo teikėjo šeimos narių amžius, išsilavinimo lygis, finansinė padėtis ar sveikatos būklė, kompetentingos valdžios institucijos turi turėti galimybę nesieti atskiro leidimo gyventi išdavimo su pilietinės integracijos išlaikymu, jeigu dėl šių aplinkybių matyti, kad šie asmenys negali atvykti į šį egzaminą ar jo išlaikyti (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 9 d. Sprendimo K ir A,
C‑153/14
,
EU:C:2015:453
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad pagal Direktyvos 2003/86 15 straipsnio 1 ir 4 dalis nedraudžiama nacionalinės teisės norma, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią numatyta, kad valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip penkerius metus dėl šeimos susijungimo gyvenusio trečiųjų šalių piliečio prašymas išduoti atskirą leidimą gyventi gali būti atmestas dėl to, kad jis neįrodė, jog išlaikė pilietinės integracijos egzaminą, susijusį su šios valstybės narės kalba ir visuomene, su sąlyga, kad praktiniai pareigos išlaikyti šį egzaminą aspektai neviršija to, kas yra būtina norint pasiekti tikslą palengvinti trečiųjų šalių piliečių integraciją, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

Pagal 2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 2003/86/EB 15 straipsnio 1 ir 4 dalis nedraudžiama nacionalinės teisės norma, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią numatyta, kad valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip penkerius metus dėl šeimos susijungimo gyvenusio trečiųjų šalių piliečio prašymas išduoti atskirą leidimą gyventi gali būti atmestas dėl to, kad jis neįrodė, jog išlaikė pilietinės integracijos egzaminą, susijusį su šios valstybės narės kalba ir visuomene, su sąlyga, kad praktiniai pareigos išlaikyti šį egzaminą aspektai neviršija to, kas yra būtina norint pasiekti tikslą palengvinti trečiųjų šalių piliečių integraciją, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.