CELEX: 62014TJ0331
Bendra užsienio ir saugumo politika
Ribojamosios priemonės, taikomos atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje
Lėšų įšaldymas
Asmenų, subjektų ir įstaigų, kurių lėšos ir ekonominiai ištekliai įšaldyti, sąrašas
Ieškovo pavardės įtraukimas
Įtraukimo į sąrašą pagrįstumo įrodymas

Ginčo aplinkybės
Ieškovas Mykola Yanovych Azarov buvo Ukrainos Ministras Pirmininkas nuo 2010 m. kovo 11 d. iki 2014 m. sausio 28 d.
2014 m. kovo 5 d. Europos Sąjungos Taryba, remdamasi ESS 29 straipsniu, priėmė Sprendimą 2014/119/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje (
OL L 66, p. 26
).
Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Įšaldomos visos priede išvardytiems asmenims, pripažintais atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, asmenų, atsakingų už žmogaus teisių pažeidimus Ukrainoje, ir su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms priklausančios, jų nuosavybės teise turimos, valdomos arba kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai.
2.   Lėšos ar ekonominiai ištekliai negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai atiduoti naudotis priede išvardytiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms arba jų naudai.“
Nagrinėjamų ribojamųjų priemonių taikymo tvarka nustatyta to paties straipsnio kitose dalyse.
Tą pačią dieną Taryba, remdamasi SESV 215 straipsnio 2 dalimi, priėmė Reglamentą (ES) Nr. 208/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje (
OL L 66, p. 1
).
Pagal Sprendimą 2014/119 Reglamentu Nr. 208/2014 įpareigojama nustatyti nagrinėjamas ribojamąsias priemones ir apibrėžta jų taikymo tvarka, iš esmės analogiška minėtame sprendime įtvirtintai tvarkai.
Asmenų, kuriems taikomi Sprendimas 2014/119 ir Reglamentas Nr. 208/2014, pavardės nurodytos minėto sprendimo priede ir minėto reglamento I priede esančiame sąraše (toliau – sąrašas), nurodant, be kita ko, jų įtraukimo motyvus.
Ieškovo pavardė buvo nurodyta sąraše kartu su identifikuojamąja informacija „Ukrainos Ministras Pirmininkas iki 2014 m. sausio mėn.“ ir šiais motyvais: „Asmuo, kurio atžvilgiu atliekamas tyrimas Ukrainoje dėl dalyvavimo nusikaltimuose, susijusiuose su Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimu ir neteisėtu jų pervedimu už Ukrainos ribų.“
2014 m. kovo 6 d. Taryba
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbė Pranešimą asmenims, kuriems taikomos Sprendime 2014/119 ir Reglamente Nr. 208/2014 dėl ribojamųjų priemonių atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje numatytos ribojamosios priemonės (
OL C 66, p. 1
). Pagal šį pranešimą „atitinkami asmenys gali pateikti Tarybai prašymą (kartu su patvirtinamaisiais dokumentais) persvarstyti sprendimą įtraukti juos į sąrašą“. Pranešimu atitinkamų asmenų dėmesys taip pat atkreipiamas „į tai, kad jie turi galimybę apskųsti Tarybos sprendimą <...> Bendrajame Teisme laikantis [SESV] 275 straipsnio antroje pastraipoje ir 263 straipsnio ketvirtoje bei šeštoje pastraipose nustatytų sąlygų“.
Sprendimas 2014/119 buvo iš dalies pakeistas 2015 m. sausio 29 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2015/143 (
OL L 24, p. 16
); pastarasis įsigaliojo 2015 m. sausio 31 d. Kiek tai susiję su asmenų, kuriems taikomos nagrinėjamos ribojamosios priemonės, identifikavimo kriterijais, iš Sprendimo 2015/143 1 straipsnio matyti, kad Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalis pakeista taip:
„1.   Įšaldomos visos priede išvardytiems asmenims, pripažintiems atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, asmenims, atsakingiems už žmogaus teisių pažeidimus Ukrainoje, ir su jais susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms priklausančios, jų nuosavybės teise turimos, valdomos arba kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai.
Šio sprendimo tikslais, asmenys, pripažinti atsakingais už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą – tai, be kita ko, asmenys, kurių atžvilgiu Ukrainos valdžios institucijos atlieka tyrimą:
a)
dėl Ukrainos viešųjų lėšų ar turto pasisavinimo arba dėl bendrininkavimo atliekant tokius veiksmus; arba
b)
dėl valstybės pareigūno piktnaudžiavimo tarnyba siekiant gauti nepagrįstos naudos sau arba siekiant suteikti nepagrįstos naudos trečiajam asmeniui, taip padarant žalą Ukrainos viešosioms lėšoms ar turtui, arba dėl bendrininkavimo atliekant tokius veiksmus.“
2015 m. sausio 29 d. Tarybos reglamentu (ES) 2015/138, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 208/2014 (
OL L 24, p. 1
), pastarasis pakeistas pagal Sprendimą 2015/143.
Vėliau Sprendimas 2014/119 ir Reglamentas Nr. 208/2014 buvo iš dalies pakeisti 2015 m. kovo 5 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2015/364, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/119 (
OL L 62, p. 25
), ir 2015 m. kovo 5 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2015/357, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 208/2014 (
OL L 62, p. 1
). Sprendimu 2015/364 buvo pakeistas Sprendimo 2014/119 5 straipsnis, pratęsiant ribojamųjų priemonių taikymą ieškovui iki 2016 m. kovo 6 d. Atsižvelgiant į tai, Įgyvendinimo reglamentu 2015/357 buvo pakeistas Reglamento Nr. 208/2014 I priedas.
Sprendimu 2015/364 ir Įgyvendinimo reglamentu 2015/357 ieškovo pavardė palikta sąraše kartu su identifikuojamąja informacija „Ukrainos Ministras Pirmininkas iki 2014 m. sausio mėn.“, nurodant naujus motyvus:
Sprendimas 2015/364 ir Įgyvendinimo reglamentas 2015/357 yra naujo ieškinio, kurį ieškovas pareiškė Bendrajame Teisme 2015 m. balandžio 29 d. (byla T‑215/15
Azarov / Taryba
), dalykas.
Procesas ir šalių reikalavimai
2014 m. gegužės 12 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje buvo gautas šis ieškovo ieškinys. Jis taip pat pateikė prašymą taikyti pagreitintą procedūrą remdamasis 1991 m. gegužės 2 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76a straipsniu.
2014 m. birželio 5 d. sprendimu Bendrasis Teismas atmetė prašymą taikyti pagreitintą procedūrą.
Europos Komisija ir Lenkijos Respublika Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė atitinkamai 2014 m. rugpjūčio 28 d. ir 2014 m. rugsėjo 2 d. dokumentus, kuriuose paprašė leisti įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimų. 2014 m. lapkričio 7 d. nutartimi Bendrojo Teismo devintosios kolegijos pirmininkas leido joms įstoti į bylą. Per nustatytus terminus Lenkijos Respublika pateikė įstojimo į bylą paaiškinimą, o ieškovas – pastabas dėl minėto paaiškinimo. Komisija atsisakė pateikti įstojimo į bylą paaiškinimą
2014 m. gruodžio 19 d. Taryba, remdamasi Nurodymų Bendrojo Teismo kancleriui 18 straipsnio 4 dalies antra pastraipa, pateikė motyvuotus prašymus viešai prieinamuose šios bylos dokumentuose necituoti tam tikrų tripliko priedų turinio.
2015 m. kovo 25 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktame dokumente ieškovas patikslino savo reikalavimus taip, kad jais būtų siekiama panaikinti ir Sprendimą 2015/143, ir Reglamentą Nr. 2015/138, kiek jie su juo susiję.
2015 m. rugpjūčio 7 d. nutartimi Bendrojo Teismo devintosios kolegijos pirmininkas, išklausęs šalis, nurodė sujungti šią bylą ir bylą T‑332/14,
Azarov / Taryba
, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis, kaip numatyta Procedūros reglamento 68 straipsnyje.
Per 2015 m. rugsėjo 30 d. posėdį išklausyti šalių paaiškinimai žodžiu ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti Sprendimą 2014/119, Reglamentą Nr. 208/2014, taip pat Sprendimą 2015/143 ir Reglamentą 2015/138, kiek šie aktai jam taikomi,
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Taryba, palaikoma Komisijos, Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
atmesti pareiškimą dėl ieškinio reikalavimų patikslinimo, kiek jame prašoma panaikinti Sprendimą 2015/143 ir Reglamentą 2015/138, dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos nebuvimo arba dėl pareiškimo nepriimtinumo,
—
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Lenkijos Respublika iš esmės prašo atmesti ieškinį.
Dėl teisės
Dėl reikalavimų panaikinti Sprendimą 2014/119 ir Reglamentą Nr. 208/2014, kiek jie susiję su ieškovu
Dėl išlikusio ieškovo suinteresuotumo pareikšti ieškinį
Kaip nurodyta šio sprendimo 12 ir 13 punktuose, Sprendimu 2015/364 ir Įgyvendinimo reglamentu 2015/357 buvo iš dalies pakeisti ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvai ir ribojamųjų priemonių taikymas ieškovui pratęstas iki 2016 m. kovo 6 d.
Savo pastabose dėl pareiškimo dėl reikalavimų patikslinimo Taryba pareiškė abejonių dėl ieškovo suinteresuotumo pareikšti ieškinį išlikimo, kiek jis susijęs su reikalavimais panaikinti Sprendimą 2014/119 ir Reglamentą Nr. 208/2014, kiek šie aktai su juo susiję, ir šiuo klausimu pasikliovė Bendrojo Teismo vertinimu.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką bylos dalykas, kaip ir ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį, turi išlikti iki teismo sprendimo priėmimo dienos, o tai reiškia, kad ieškinys dėl savo rezultato turi galėti suteikti naudos jį pareiškusiai šaliai, antraip nebūtų pagrindo priimti sprendimo (žr. 2013 m. birželio 6 d. Sprendimo Ayadi / Komisija,
C‑183/12 P
,
EU:C:2013:369
,
punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Be to, remiantis teismo praktika, nors pripažįstant ginčijamą aktą neteisėtu neįmanoma atlyginti turtinės žalos ar žalos privačiam gyvenimui, tai galėtų susijusį asmenį reabilituoti ar tam tikra prasme atlyginti dėl šio neteisėtumo patirtą neturtinę žalą, todėl tai pateisina išlikusį jo suinteresuotumą pareikšti ieškinį (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 28 d. Sprendimo Abdulrahim / Taryba ir Komisija,
C‑239/12 P
, Rink.,
EU:C:2013:331
,
–
punktus).
Nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad, kaip pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo ir per posėdį teigė ieškovas, dėl viešo paskelbimo, įtraukiant jo pavardę į sąrašą todėl, kad dėl jo Ukrainoje vyksta baudžiamasis procesas dėl viešųjų lėšų pasisavinimo, gali būti padaryta žala, be kita ko, jo, kaip politiko ir verslininko, reputacijai.
Reikia pažymėti, kaip pabrėžė ieškovas per posėdį, kad Sprendimo 2014/119 ir Reglamento Nr. 208/2014 pripažinimas neteisėtu gali būti pagrindas vėlesniam ieškiniui dėl turtinės ir neturtinės žalos, kurią jis patyrė dėl šių aktų jų taikymo laikotarpiu, t. y. nuo 2014 m. kovo 5 d. iki 2015 m. kovo 6 d., atlyginimo (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. šio sprendimo 28 punkte minėto Sprendimo Abdulrahim / Taryba ir Komisija,
EU:C:2013:331
,
punktą).
Šiuo klausimu, priešingai, nei teigia Taryba, aplinkybė, jog Sprendimas 2014/119 ir Reglamentas Nr. 208/2014 nebegalioja, nes buvo iš dalies, kiek jie susiję su ieškovu, pakeisti Sprendimu 2015/364 ir Įgyvendinimo reglamentu 2015/357, negali prilygti galimam Bendrojo Teismo pirmiausiai priimtų aktų panaikinimui, nes toks pakeitimas nėra nagrinėjamų aktų neteisėtumo pripažinimas (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2014 m. birželio 11 d. Sprendimo Syria International Islamic Bank / Taryba,
T‑293/12
,
EU:T:2014:439
,
–
punktus ir ten nurodytą teismo praktiką).
Vadinasi, darytina išvada, kad ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį išliko, nepaisant Sprendimo 2014/119 ir Reglamento Nr. 208/2014, kiek jie su juo susiję, pakeitimų, padarytų Sprendimu 2015/364 ir Įgyvendinimo reglamentu 2015/357, kurie, beje, yra naujo ieškinio dalykas (žr. šio sprendimo 14 punktą).
Dėl reikalavimų panaikinti Sprendimą 2014/119 ir Reglamentą Nr. 208/119, kiek jie susiję su ieškovu, pagrįstumo
Grįsdamas ieškinį ieškovas remiasi penkiais ieškinio pagrindais. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su pareigos motyvuoti pažeidimu. Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su pagrindinių teisių pažeidimu. Trečiasis ieškinio pagrindas susijęs su piktnaudžiavimu įgaliojimais. Ketvirtasis ieškinio pagrindas susijęs su gero administravimo principo pažeidimu, o penktasis – su akivaizdžia vertinimo klaida.
Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia reikia išnagrinėti penktąjį ieškinio pagrindą.
Grįsdamas penktąjį ieškinio pagrindą ieškovas iš esmės teigia, kad ribojamųjų priemonių taikymas jam nepagrįstas pakankamai svariomis faktinėmis aplinkybėmis.
Ieškovo nuomone, Sprendime 2014/119 ir Reglamente Nr. 208/2014 pateikti neišsamūs jo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvai, kuriuose tik nurodyta, kad jo atžvilgiu atliekamas tyrimas Ukrainoje dėl dalyvavimo nusikaltimuose, susijusiuose su viešųjų lėšų pasisavinimu ir neteisėtu jų pervedimu už Ukrainos ribų. Konkrečiai kalbant, jis nurodo, kad Taryba, jo įtraukimui į sąrašą pagrįsti akivaizdžiai pasirėmusi vien faktu, kad jis užėmė Ukrainoje politines pareigas, nors baudžiamosios bylos tyrimas dėl jo dalyvavimo minėtuose nusikaltimuose dar nebuvo pradėtas, padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Be to, šiam įtraukimui į sąrašą pagrįsti pateiktas vienintelis motyvas, jo nuomone, neaiškus ir pernelyg bendro pobūdžio, o kaltinimuose konkrečiau nenurodytas jo dalyvavimo ginčijamuose nusikaltimuose laikas, vieta arba požymiai.
Dublike ieškovas ginčija Tarybos argumentus, kad nagrinėjamomis ribojamosiomis priemonėmis siekiama užkirsti kelią neteisėtam valstybės lėšų panaudojimui, nes, pirma, jos neturi prevencinio poveikio ir, antra, toks tikslas bet kuriuo atveju negali pateisinti ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą. Be to, jis nurodo, kad 2014 m. kovo 3 d. Ukrainos generalinio prokuroro rašte Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei užsienio reikalams ir saugumo politikai (toliau – 2014 m. kovo 3 d. raštas) nurodyta nepakankamai svarių faktinių duomenų.
Atsakydamas į Lenkijos Respublikos įstojimo į bylą paaiškinime nurodytą argumentą ieškovas tvirtina, kad tuo metu, kai buvo siunčiamas 2014 m. kovo 3 d. raštas, joks procesas dėl viešųjų lėšų pasisavinimo nevyko. Tai patvirtinta 2014 m. liepos 8 d. ir spalio 10 d. Ukrainos generalinio prokuroro biuro raštais. Iš tikrųjų pirmajame nurodyti kiti nusikaltimai, o antrasis susijęs su procesu, pradėtu nagrinėjamas ribojamąsias priemones jau priėmus.
Taryba atsako, kad iš Sprendimo 2014/119 ir Reglamento Nr. 208/2014 konstatuojamųjų dalių ir bendro konteksto, į kurį atsižvelgiant šie aktai buvo priimti, matyti, kad jais pirmiausia siekiama sustiprinti ir paremti teisinę valstybę, įskaitant siekį padėti Ukrainos valdžios institucijoms kovoti su korupcija ir valstybei priklausančių lėšų pasisavinimu. Vienas iš šių tikslų yra ir siekis užkirsti kelią asmenims, einantiems arba ėjusiems su politika susijusias pareigas Ukrainoje, neteisėtai naudoti viešąsias lėšas.
Taigi ieškovo pavardės įtraukimas į sąrašą pagrįstas pakankamai svariais faktiniais duomenimis ir jis atitinka teismo praktiką. Iš tikrųjų, šiuose motyvuose remiamasi 2014 m. kovo 3 d. raštu, kuriame Tarybai pranešama apie pradėtus tyrimus, kuriais siekiama išsiaiškinti, ar, be kita ko, ieškovas dalyvavo nusikaltimuose, susijusiuose su viešųjų lėšų pasisavinimu ir neteisėtu jų pervedimu už Ukrainos ribų, o tai atitinka Sprendime 2014/119 ir Reglamente Nr. 208/2014 nurodytus su ieškovu susijusius motyvus.
Be to, griežtesni reikalavimai galėtų pakenkti ribojamųjų priemonių, kurių buvo imtasi po viešųjų lėšų pasisavinimo, veiksmingumui. Taryba mano, kad reikia daryti skirtumą tarp, pirma, Ukrainoje atliekamų tyrimų, per kuriuos ieškovas gali gintis pagal Ukrainos baudžiamojo proceso gynybos taisykles ir atmesti jam pareikštus įtarimus, ir, antra, Europos Sąjungos lygmeniu nustatytų laikinųjų ir atšaukiamų ribojamųjų priemonių. Tokiomis aplinkybėmis dėl viešųjų lėšų pasisavinimo reikalinga imtis skubių lėšų įšaldymo priemonių, kitaip būtų rizikuojama, kad šios lėšos bus pervestos už Sąjungos teritorijos ribų, todėl nebus pasiektas minėtų priemonių tikslas.
Lenkijos Respublika, iš esmės, nurodo argumentus, kurių dauguma sutampa su Tarybos nurodytais argumentais. Konkrečiai kalbant, ji mano, kad Taryba nagrinėjamu atveju turėjo konkrečių įrodymų apie prieš ieškovą pradėtus baudžiamuosius procesus ir kad, atsižvelgus į pateiktus įrodymus, dėl nurodytų faktų tikrumo nekilo abejonių.
Primintina, kad nors Taryba turi didelę diskreciją vertinti bendruosius kriterijus, į kuriuos reikia atsižvelgti siekiant taikyti ribojamąsias priemones, remiantis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje garantuojama veiksminga teismine kontrole reikalaujama, kad atlikdamas motyvų, kuriais pagrįstas sprendimas įtraukti konkretaus asmens pavardę į asmenų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą arba palikti ją šiame sąraše, teisėtumo kontrolę Sąjungos teismas įsitikintų, kad šis sprendimas, kuris konkrečiai susijęs su šiuo asmeniu, būtų pagrįstas pakankamai svariomis faktinėmis aplinkybėmis. Tai reiškia, kad turi būti tikrinami dėstant motyvus, kuriais pagrįstas šis sprendimas, nurodyti faktai, todėl teisminė kontrolė yra ne apribota nurodytų motyvų abstrakčios tikimybės vertinimu, bet susijusi su klausimu, ar šie motyvai arba bent vienas jų, vertinamas kaip pakankamas pats savaime patvirtinti šį sprendimą, yra pakankamai konkrečiai ir aiškiai pagrįsti (žr. 2015 m. balandžio 21 d. Sprendimo Anbouba / Taryba,
C‑605/13 P
, Rink.,
EU:C:2015:248
,
ir
punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Nagrinėjamu atveju iš Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalyje numatyto kriterijaus matyti, kad ribojamosios priemonės taikomos asmenims, pripažintiems atsakingais už viešųjų lėšų pasisavinimą. Be to, iš minėto sprendimo 2 konstatuojamosios dalies matyti, kad šios priemonės Tarybos priimtos „siekiant įtvirtinti ir remti teisinę valstybę <...> Ukrainoje“.
Be kita ko, ieškovo pavardė į sąrašą buvo įtraukta motyvuojant tuo, kad jis buvo „asmuo, kurio atžvilgiu vykdomas tyrimas Ukrainoje dėl dalyvavimo nusikaltimuose, susijusiuose su Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimu ir neteisėtu jų pervedimu už Ukrainos ribų“. Iš to matyti, kad Taryba mano, jog dėl ieškovo bent vyko tyrimas ar pirminis tyrimas, kuriame oficialiai nepareikštas (arba dar nepareikštas) kaltinimas dalyvavus pasisavinant viešąsias lėšas.
Grįsdama ieškovo pavardės įtraukimo į sąrašą motyvą, Taryba remiasi 2014 m. kovo 3 d. raštu ir priėmus Sprendimą 2014/119 ir Reglamentą Nr. 208/2014 gautais įrodymais.
2014 m. kovo 3 d. rašto pirmoje dalyje nurodyta, kad „Ukrainos teisėsaugos tarnybos“ iškėlė kelias baudžiamąsias bylas, siekdamos ištirti buvusių aukšto rango pareigūnų, kurių pavardės išvardytos toliau, padarytus nusikaltimus; šių asmenų atžvilgiu dėl minėtų nusikaltimų vykdomas tyrimas leido nustatyti didelio masto valstybės lėšų pasisavinimą ir vėlesnį jų neteisėtą pervedimą už Ukrainos ribų.
2014 m. kovo 3 d. rašto antroje dalyje papildomai nurodyta, kad „atliekant tyrimą tikrinamas kitų aukšto rango pareigūnų, buvusios valdžios atstovų, dalyvavimas tokio paties pobūdžio nusikalstamose veikose“ ir kad apie kaltinimus numatyta jiems pranešti netrukus. Šių aukšto rango pareigūnų, tarp jų ir ieškovo, pavardės irgi išvardytos toliau.
Atsižvelgiant į bylos medžiagą pažymėtina, kad iš visų šioje byloje Tarybos pateiktų įrodymų tik 2014 m. kovo 3 d. raštas yra ankstesnis už Sprendimą 2014/119 ir Reglamentą Nr. 208/2014. Vadinasi, šių aktų teisėtumą reikia vertinti atsižvelgiant vien į šį įrodymą.
Taigi reikėtų patikrinti, ar 2014 m. kovo 3 d. raštas yra pakankamas įrodymas norint pagrįsti išvadą, kad ieškovas buvo pripažintas „atsakingu už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą“, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalį.
Nors, kaip pabrėžia Taryba, 2014 m. kovo 3 d. raštas gautas iš trečiosios valstybės aukštos teisėsaugos institucijos, t. y. Ukrainos generalinės prokuratūros, jame yra tik bendro pobūdžio teiginys, kuriame ieškovo pavardė, paminėta kaip viena iš kitų buvusių aukšto rango pareigūnų pavardžių, susieta su tyrimu, kuriuo išsiaiškintas viešųjų lėšų pasisavinimo faktas. Iš tikrųjų, rašte veikos, dėl kurių Ukrainos valdžios institucijos atliko tyrimus, detaliau neaprašytos, be to, nepateikta jokių ieškovo atsakomybės už jas, nors ir tik preziumuojamos, detalių.
Tiesa, kad, kaip teigia Taryba, Sąjungos teismas, nagrinėdamas ribojamųjų priemonių taikymą, nustatė, kad asmens pripažinimas atsakingu už nusikaltimo padarymą nebūtinai reiškia jo nuteisimą už šį nusikaltimą (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
C‑220/14 P
, Rink.,
EU:C:2015:147
,
punktą ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
T‑256/11
, Rink.,
EU:T:2014:93
,
–
punktus).
Vis dėlto iš šio sprendimo 52 punkte nurodytų sprendimų matyti, kad bylose, kuriose jie priimti, dėl ieškovų buvo bent jau priimtas atitinkamos trečiosios valstybės generalinio prokuroro įsakymas areštuoti jų turtą, o jį patvirtino baudžiamasis teismas (52 punkte minėto Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
EU:T:2014:93
,
punktas). Vadinasi, šiose bylose ribojamosios priemonės ieškovams buvo taikytos remiantis konkrečiomis faktinėmis aplinkybėmis, apie kurias Taryba žinojo.
Tačiau nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad, pirma, Taryba neturėjo informacijos apie Ukrainos institucijų ieškovui inkriminuojamas konkrečias veikas ir, antra, jos nurodytas 2014 m. kovo 3 d. raštas, net vertinamas ne atskirai, o kartu su kitais duomenimis, negali būti pakankamai tvirtas faktinis pagrindas, kaip jis suprantamas pagal šio sprendimo 43 punkte nurodytą teismo praktiką, norint įtraukti ieškovo pavardę į sąrašą dėl motyvo, kad jis buvo „pripažin[tas] atsakingu“ už valstybės lėšų pasisavinimą.
Kad ir kokia buvo proceso dėl ieškovo stadija, Taryba negalėjo nustatyti jam ribojamųjų priemonių nežinodama, kokiomis konkrečiai viešųjų lėšų pasisavinimo veikomis jį kaltino Ukrainos valdžios institucijos. Iš tikrųjų, tik turėdama duomenų apie šias veikas Taryba galėjo nustatyti, kad, pirma, jos galėjo būti kvalifikuojamos kaip valstybės lėšų pasisavinimas ir, antra, jos kėlė nurodytą pavojų Ukrainos teisinei valstybei, kurią įtvirtinti ir remti, kaip nurodyta šio sprendimo 44 punkte, siekiama nustatant nagrinėjamas ribojamąsias priemones.
Būtent kompetentinga Sąjungos institucija kilus ginčui turi patvirtinti motyvų, nurodytų dėl atitinkamo asmens, pagrįstumą, o ne šis asmuo turi pateikti šių motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų (2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
, Rink.,
EU:C:2013:518
,
ir
punktai ir 2013 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Taryba / Fulmen ir Mahmoudian,
C‑280/12 P
, Rink.,
EU:C:2013:775
,
ir
punktai).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, ieškovo pavardės įtraukimas į sąrašą neatitinka asmenų, kuriems taikomos Sprendimu 2014/119 nustatytos ribojamosios priemonės, identifikavimo kriterijų.
Vadinasi, ieškinys tenkintinas, kiek juo siekiama, kad būtų panaikintas Sprendimas 2014/119, kiek jis susijęs su ieškovu, nesant būtinumo nagrinėti kitų jo nurodytų pagrindų ar jo prašymo taikyti proceso organizavimo priemones.
Dėl tų pačių motyvų Reglamentą Nr. 208/2014 reikia panaikinti, kiek jis taikomas ieškovui.
Dėl reikalavimų panaikinti Sprendimą 2015/143 ir Reglamentą Nr. 2015/138, kiek jie susiję su ieškovu
Pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo ieškovas taip pat prašo panaikinti Sprendimą 2015/143 ir Įgyvendinimo reglamentą 2015/869, iš esmės, tiek, kiek jais iš dalies pakeisti atitinkamai Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 208/2014 3 straipsnis.
Savo pastabose, pateiktose dėl pareiškimo dėl ieškinio reikalavimų patikslinimo, Taryba nurodo, kad, pirma, remiantis SESV 275 straipsniu, Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos spręsti bylos, iškeltos pagal ieškinį dėl Sprendimo 2015/143 panaikinimo, ir, antra, reikalavimų išplėtimas taip, kad jais siekiama, kad būtų panaikintas šis sprendimas ir Reglamentas 2015/138, nepriimtinas, nes ieškovas neturi
locus standi
. Be to, Taryba, palaikoma Komisijos, tvirtina, kad ieškovo prašyme nenurodyta pagrindų, kuriais remiamasi ieškinyje, santrauka, kaip ji suprantama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalį.
Pirmiausia, kalbant apie Sąjungos teismo jurisdikciją, primintina, kad SESV 275 straipsnio antroje pastraipoje tiesiogiai numatyta, kad, nukrypstant nuo šio straipsnio pirmos pastraipos nuostatų, Sąjungos teismas turi jurisdikciją „priimti sprendimus dėl pagal [SESV] 263 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje numatytas sąlygas pateiktų ieškinių, peržiūr[ėdamas] [ESS] V antraštinės dalies 2 skyriaus pagrindu Tarybos priimtų sprendimų, patvirtinančių ribojančias priemones, nukreiptas prieš fizinius ar juridinius asmenis, teisėtumą“. Taigi, priešingai Tarybos teiginiams, minėta nuostata taikytina visiems remiantis ES sutarties V antraštinės dalies 2 skyriumi Tarybos priimtiems sprendimams, susijusiems su ribojamosiomis priemonėmis, nukreiptomis prieš fizinius ar juridinius asmenis, nepaisant to, ar jie yra bendro pobūdžio, ar individualūs sprendimai. Konkrečiai kalbant, pagal jį neatimta galimybė pareiškus ieškinį dėl individualiai taikytinos ribojamosios priemonės panaikinimo pateikti pareiškimą dėl ieškinio reikalavimų patikslinimo ir ginčyti bendro pobūdžio nuostatos teisėtumą (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo NIOC ir kt. / Taryba,
T‑577/12
, apskųsto apeliacine tvarka,
EU:T:2015:596
,
ir
punktus).
Todėl, priešingai, nei teigia Taryba, Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nagrinėti Sprendimo 2015/143, kiek juo pakeista Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalis, teisėtumą.
Toliau kalbant apie nepriimtinumo pagrindą, susijusį su ieškovo
locus standi
nebuvimu, pažymėtina, kad Sprendimas 2014/119 ir Reglamentas Nr. 208/2014 buvo iš dalies pakeisti Sprendimu 2015/143 ir Reglamentu 2015/138 tik tiek, kad buvo patikslinti asmenų, atsakingų už Ukrainos valstybės lėšų pasisavinimą, įtraukimo į sąrašą kriterijai.
Sprendime 2015/143 ir Reglamente 2015/138 nenurodomas konkrečiai ieškovas, ir juo labiau jie nebuvo priimti išsamiai persvarsčius asmenų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašus. Iš tikrųjų šie aktai susiję tik su bendraisiais įtraukimo į sąrašą kriterijais ir taikytini objektyviai apibrėžtoms situacijoms, darant teisinį poveikį tam tikroms bendrai arba abstrakčiai nustatytoms asmenų ir subjektų kategorijoms, o ne su ieškovo pavardės įtraukimu į šį sąrašą. Todėl šie aktai nei tiesiogiai, nei konkrečiai nesusiję su ieškovu, ir šis, kaip tvirtino Taryba, negali patikslinti savo reikalavimų ir prašyti panaikinti šių aktų (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Bank Refah Kargaran / Taryba,
T‑24/11
, Rink.,
EU:T:2013:403
,
punktą).
Be to, Sprendimu 2015/143 ir Reglamentu 2015/138 padarytas įtraukimo į sąrašą bendrojo kriterijaus pakeitimas nereikšmingas vertinant ieškovo įtraukimo į sąrašą, kurį Taryba atliko pasirėmusi vieninteliu Sprendimo 2014/119 1 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu kriterijumi, teisėtumą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti šį ieškinį, kiek juo siekiama, kad būtų panaikinti Sprendimas 2015/143 ir Reglamentas 2015/138, kaip nepriimtiną, nesant reikalo priimti sprendimo dėl kitų Tarybos ir Komisijos nurodytų nepriimtinumo pagrindų.
Dėl Sprendimo 2014/119 dalinio panaikinimo padarinių laiko atžvilgiu
Tarybos nuomone, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir Sąjungos teisės sistemos nuoseklumą ir vienovę, būtina tuo atveju, jeigu Bendrasis Teismas panaikintų Sprendimą 2014/119, kiek jis susijęs su ieškovu, vadovaujantis SESV 264 straipsnio antra pastraipa palikti galioti jo padarinius ieškovui tol, kol įsigalios dalinis Reglamento Nr. 208/2014 panaikinimas.
Ieškovas ginčija šiuos argumentus.
Primintina, kad Sprendimas 2014/119 buvo iš dalies pakeistas Sprendimu 2015/364, kuriuo sąrašas pakeistas nuo 2015 m. kovo 7 d. ir ribojamųjų priemonių taikymas ieškovui pratęstas iki 2016 m. kovo 6 d. Po šių pakeitimų ieškovo pavardė palikta sąraše nurodant naujus įtraukimo į jį motyvus (žr. šio sprendimo 12 ir 13 punktus).
Todėl šiuo metu ieškovui taikoma nauja ribojamoji priemonė. Darytina išvada, kad panaikinus Sprendimą 2014/119, kiek jis susijęs su ieškovu, ieškovo pavardė nebūtų išbraukta iš sąrašo.
Todėl nebūtina palikti galioti Sprendimo 2014/119 padarinių, kiek jie susiję su ieškovu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 2 dalį, jeigu byloje yra kelios pralaimėjusios šalys, Bendrasis Teismas nusprendžia, kaip turi būti paskirstytos išlaidos.
Kadangi Taryba pralaimėjo bylą tiek, kiek ji susijusi su ieškinyje nurodytu prašymu panaikinti aktus, ji turi padengti su šiuo prašymu susijusias išlaidas, kaip to reikalavo ieškovas. Be to, kadangi ieškovas pralaimėjo bylą, kiek ji susijusi su pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo nurodytu prašymu panaikinti aktus, jis turi padengti su šiuo prašymu susijusias išlaidas, kaip to reikalavo Taryba.
Be to, pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Taigi Lenkijos Respublika ir Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji kolegija),
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2014 m. kovo 5 d. Tarybos sprendimą (ES) 2014/119/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje, ir 2014 m. kovo 5 d. Tarybos reglamentą Nr. 208/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir įstaigoms atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje, tiek, kiek jie taikytini Mykola Yanovych Azarov.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Europos Sąjungos Taryba padengia savo ir M. Y. Azarov patirtas bylinėjimosi išlaidas, kiek jos susijusios su ieškinyje nurodytu prašymu panaikinti aktus.

4.
M. Y. Azarov padengia savo ir Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas, kiek jos susijusios su pareiškime dėl reikalavimų patikslinimo nurodytu prašymu panaikinti aktus.

5.
Lenkijos Respublika ir Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Berardis
Czúcz
Popescu
Paskelbta 2016 m. sausio 28 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai
(
*1
)   Proceso kalba: vokiečių.