CELEX: 62017CJ0138
Odvolanie
Žaloba o náhradu škody
Článok 340 druhý odsek ZFEÚ
Neprimeraná dĺžka konania v dvoch veciach prejednávaných Všeobecným súdom Európskej únie
Náhrada škody, ktorá údajne vznikla žalobkyniam
Majetková ujma
Náklady na bankovú záruku
Príčinná súvislosť
Úroky z omeškania
Nemajetková ujma

Svojimi odvolaniami Európska únia na jednej strane a Gascogne Sack Deutschland a Gascogne SA na druhej strane navrhujú čiastočne zrušiť rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 10. januára 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia (T‑577/14, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:T:2017:1
), ktorým tento súd zaviazal Európsku úniu zaplatiť spoločnosti Gascogne náhradu škody vo výške 47064,33 eura z dôvodu majetkovej ujmy spôsobenej tejto spoločnosti nedodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky zo 16. novembra 2011, Groupe Gascogne/Komisia (
T‑72/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:671
), a zo 16. novembra 2011, Sachsa Verpackung/Komisia (
T‑79/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:674
) (spolu ďalej len „veci T‑72/06 a T‑79/06“), ako aj náhradu škody vo výške 5000 eur spoločnosti Gascogne Sack Deutschland a tiež 5000 eur spoločnosti Gascogne z dôvodu nemajetkovej ujmy, ktorú tieto spoločnosti utrpeli v dôsledku uvedeného porušenia, a v zostávajúcej časti žalobu zamietol.
Okolnosti predchádzajúce sporu
Návrhmi doručenými do kancelárie Všeobecného súdu 23. februára 2006 tak Sachsa Verpackung GmbH, neskôr Gascogne Sack Deutschland, ako aj Groupe Gascogne SA, neskôr Gascogne, podali žaloby proti rozhodnutiu Komisie K(2005) 4634 z 30. novembra 2005 týkajúcemu sa konania podľa článku [101 ZFEÚ] (vec COMP/F/38.354 – Plastové vrecia) (ďalej len „rozhodnutie K(2005) 4634“). Tieto spoločnosti vo svojich žalobách v podstate navrhli, aby Všeobecný súd zrušil toto rozhodnutie v rozsahu, v akom sa ich týkalo, alebo aby subsidiárne znížil pokutu, ktorá im bola uložená.
Rozsudkami zo 16. novembra 2011, Groupe Gascogne/Komisia (
T‑72/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:671
), a zo 16. novembra 2011, Sachsa Verpackung/Komisia (
T‑79/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:674
), Všeobecný súd tieto žaloby zamietol.
Návrhmi podanými 27. januára 2012 sa Gascogne Sack Deutschland a Groupe Gascogne odvolali proti rozsudkom zo 16. novembra 2011, Groupe Gascogne/Komisia (
T‑72/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:671
), a zo 16. novembra 2011, Sachsa Verpackung/Komisia (
T‑79/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:674
).
Súdny dvor rozsudkami z 26. novembra 2013, Gascogne Sack Deutschland/Komisia (
C‑40/12 P
,
EU:C:2013:768
), a z 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisia (
C‑58/12 P
,
EU:C:2013:770
), tieto odvolania zamietol.
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 4. augusta 2014 Gascogne Sack Deutschland a Gascogne podali na základe článku 268 ZFEÚ žalobu proti Európskej únii, zastúpenej Súdnym dvorom Európskej únie, na dosiahnutie náhrady škody, ktorú údajne utrpeli z dôvodu neprimeranej dĺžky konania pred Všeobecným súdom vo veciach T‑72/06 a T‑79/06.
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd rozhodol:
„1.
Európska únia, zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie, je povinná zaplatiť spoločnosti Gascogne náhradu škody v sume 47064,33 eura z titulu nemajetkovej ujmy, ktorá tejto spoločnosti vznikla z dôvodu porušenia primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06. Táto náhrada škody bude navýšená o kompenzačné úroky od 4. augusta 2014 do vyhlásenia tohto rozsudku v ročnej miere inflácie konštatovanej pre dotknuté obdobie Eurostatom (Štatistický úrad Európskej únie) v členskom štáte, v ktorom má táto spoločnosť sídlo.
2.
Európska únia, zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie, je povinná zaplatiť spoločnosti Gascogne Sack Deutschland náhradu škody v sume 5000 eur a spoločnosti Gascogne náhradu škody v sume 5000 eur z titulu nemajetkovej ujmy, ktorá týmto spoločnostiam vznikla z dôvodu porušenia primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06.
3.
Náhrady škody uvedené v bodoch 1 a 2 vyššie sa zvyšujú o úroky z omeškania od vyhlásenia tohto rozsudku do úplného zaplatenia v sadzbe stanovenej Európskou centrálnou bankou (ECB) pre jej hlavné refinančné operácie, zvýšenej o dva percentuálne body.
4.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
5.
Európska únia, zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie, je povinná znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnostiam Gascogne Sack Deutschland a Gascogne a ktoré súvisia s námietkou neprípustnosti, ktorá viedla k vydaniu uznesenia z 2. februára 2015, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia (
T‑577/14
, neuverejnené,
EU:T:2015:80
).
6.
Gascogne Sack Deutschland a Gascogne, ako aj Európska únia, zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie, znášajú svoje vlastné trovy konania súvisiace so žalobou, ktorá viedla k vydaniu tohto rozsudku.
7.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania.“
Návrhy účastníkov konania
Svojím odvolaním vo veci C‑138/17 P Európska únia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil bod 1 výroku napadnutého rozsudku,
–
odmietol ako nedôvodný návrh spoločností Gascogne Sack Deutschland a Gascogne, uplatnený v konaní na prvom stupni, na zaplatenie sumy 187571 eur ako náhrady strát, ktoré údajne vznikli z dôvodu dodatočných platieb týkajúcich sa bankovej záruky po uplynutí primeranej lehoty, a
–
uložil spoločnostiam Gascogne Sack Deutschland a Gascogne povinnosť nahradiť trovy konania.
Gascogne Sack Deutschland a Gascogne navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania.
Európska komisia navrhuje, aby Súdny dvor odvolaniu v celom rozsahu vyhovel.
Svojím odvolaním vo veci C‑146/17 P Gascogne Sack Deutschland a Gascogne navrhujú, aby Súdny dvor:
–
čiastočne zrušil napadnutý rozsudok,
–
vydal na základe svojej neobmedzenej právomoci konečné rozhodnutie o finančnej náhrade majetkovej a nemajetkovej ujmy odvolateliek v súlade s ich návrhmi,
–
uložil Európskej únii povinnosť nahradiť trovy konania.
Európska únia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie ako sčasti neúčinné a sčasti nedôvodné a v každom prípade ako nedôvodné,
–
uložil odvolateľkám povinnosť nahradiť trovy konania.
Rozhodnutím predsedu prvej komory zo 17. apríla 2018 boli veci C‑138/17 P až C‑146/17 P spojené na účely prednesenia návrhov a vyhlásenia rozsudku.
O odvolaniach
Európska únia uvádza na podporu svojho odvolania vo veci C‑138/17 P tri odvolacie dôvody.
Odvolanie vo veci C‑146/17 P je založené na siedmich odvolacích dôvodoch.
O prvom odvolacom dôvode vo veci C‑138/17 P
Argumentácia účastníkov konania
Svojím prvým odvolacím dôvodom Európska únia, ktorá je odvolateľkou vo veci C‑138/17 P, tvrdí, že Všeobecný súd sa tým, že zastával názor, že existuje dostatočne priama príčinná súvislosť medzi porušením primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06 a stratou, ktorá vznikla spoločnosti Gascogne z dôvodu uhradenia nákladov na bankovú záruku počas obdobia, ktoré zodpovedá prekročeniu tejto lehoty, dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade pojmu „príčinná súvislosť“.
Európska únia konkrétne zastáva názor, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho predpokladu, že voľba zriadiť bankovú záruku sa viaže len na jeden časový okamih, a to na „pôvodné rozhodnutie“ zriadiť túto záruku. No vzhľadom na to, že povinnosť zaplatiť pokutu existovala počas celého konania pred súdmi Únie a dokonca aj po uplynutí tohto obdobia, keďže pokuta nebola zrušená, mali žalobkyne v prvostupňovom konaní možnosť zaplatiť pokutu a splniť si tak povinnosť, ktorá im bola v tejto súvislosti uložená. Tým, že mali možnosť zaplatiť pokutu v akomkoľvek okamihu, voľba žalobkýň nahradiť túto platbu bankovou zárukou je dlhodobou voľbou, ktorú uskutočnili počas celého konania. Rozhodujúca príčina zaplatenia nákladov na bankovú záruku preto spočíva v ich vlastnej voľbe nezaplatiť pokutu a túto platbu nahradiť bankovou zárukou, a nie v porušení primeranej lehoty na rozhodnutie.
Komisia sa prikláňa k tvrdeniam uvedeným Európskou úniou.
Gascogne Sack Deutschland a Gascogne, odporkyne v odvolacom konaní vo veci C‑138/17 P, tvrdia na jednej strane že Všeobecný súd správne neuplatnil na prejednávaný prípad judikatúru vyplývajúcu najmä z rozsudku z 21. apríla 2005, Holcim (Deutschland)/Komisia (
T‑28/03
,
EU:T:2005:139
, body
až
), ako aj z uznesenia z 12. decembra 2007, Atlantic Container Line a i./Komisia (
T‑113/04
, neuverejnené,
EU:T:2007:377
, body
a
), keďže skutkové okolnosti prejednávanej veci sa výrazne líšia od skutkových okolností vo veciach, ktorých sa týka uvedená judikatúra, ako Všeobecný súd konštatoval v bode 121 napadnutého rozsudku, a na druhej strane, že tento rozsudok bol z právneho hľadiska dostatočne charakteristický tým, že existovala príčinná súvislosti medzi pochybením, ktorého sa dopustil Všeobecný súd, a ujmou, ktorá vznikla spoločnosti Gascogne.
Okrem toho Gascogne Sack Deutschland a Gascogne zdôrazňujú, že skutočnosť, že Európska únia spochybňuje samotný princíp odškodnenia a vylučuje možnosť, že tieto spoločnosti utrpeli akúkoľvek ujmu, zatiaľ čo Súdny dvor vo svojich rozsudkoch z 26. novembra 2013, Gascogne Sack Deutschland/Komisia (
C‑40/12 P
,
EU:C:2013:768
), a z 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisia (
C‑58/12 P
,
EU:C:2013:770
), sám uznal tak neprimeranosť dĺžky konania, ako aj zásadu existencie ujmy vyplývajúcej z tejto dĺžky, predstavuje „zneužitie konania“.
Gascogne Sack Deutschland a Gascogne teda navrhujú zamietnuť tento odvolací dôvod.
Posúdenie Súdnym dvorom
Treba pripomenúť, ako Súdny dvor už zdôraznil, že podmienka týkajúca sa príčinnej súvislosti stanovená v článku 340 druhom odseku ZFEÚ sa týka existencie dostatočne priamej príčinnej súvislosti medzi konaním inštitúcií Únie a škodou, pričom túto súvislosť musí preukázať žalobca tak, že vytýkané konanie musí byť rozhodujúcou príčinou ujmy (uznesenie z 31. marca 2011, Mauerhofer/Komisia,
C‑433/10 P
, neuverejnené,
EU:C:2011:204
, bod
a citovaná judikatúra).
Na preukázanie existencie príčinnej súvislosti medzi konaním vytýkaným Súdnemu dvoru a údajnou škodou treba teda zistiť, či porušenie primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06 je rozhodujúcou príčinou ujmy vyplývajúcej zo zaplatenia nákladov na bankovú záruku v období zodpovedajúcom prekročeniu uvedenej lehoty.
V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že v žalobe o náhradu škody podanej proti Komisii, okrem iného na účely úhrady nákladov na záruku vynaložených žalobcami s cieľom získať pozastavenie rozhodnutí o vymáhaní dotknutých náhrad v prípade rozhodnutí, ktoré boli neskôr stiahnuté, Súdny dvor už rozhodol, že ak rozhodnutie ukladajúce povinnosť zaplatiť pokutu zahŕňa možnosť zložiť zábezpeku na zabezpečenie uvedenej platby a úrokov z omeškania až do vydania rozhodnutia o žalobe podanej proti tomuto rozhodnutiu, ujma spočívajúca v nákladoch na záruku nevyplýva z tohto rozhodnutia, ale z vlastnej voľby dotknutej osoby zriadiť záruku namiesto okamžitého splnenia povinnosti vrátiť uvedené náhrady. Za týchto podmienok Súdny dvor uviedol, že neexistuje priama príčinná súvislosť medzi konaním vytýkaným Komisii a údajnou ujmou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2013, Inalca a Cremonini/Komisia,
C‑460/09 P
,
EU:C:2013:111
, body
a
).
Všeobecný súd však v bode 121 napadnutého rozsudku zastával názor, že súvislosť medzi prekročením primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06 a uhradením nákladov na bankovú záruku v období, ktoré zodpovedá tomuto prekročeniu, nemohla byť narušená pôvodnou voľbou spoločnosti Gascogne nezaplatiť okamžite pokutu uloženú rozhodnutím K(2005) 4634 a zriadiť bankovú záruku.
Konkrétne, ako vyplýva z bodov 119 a 120 napadnutého rozsudku, dvomi okolnosťami, z ktorých Všeobecný súd vychádzal, keď dospel k záveru uvedenému v bode 121 tohto rozsudku, je jednak to, že v čase, keď Gascogne zriadila bankovú záruku, nebolo možné predvídať porušenie primeranej lehoty na rozhodnutie a táto spoločnosť mohla legitímne očakávať, že jej žaloba bude prejednaná v primeranej lehote, a jednak to, že k prekročeniu primeranej lehoty na rozhodnutie došlo po tom, čo Gascogne uskutočnila svoje pôvodné rozhodnutie zriadiť uvedenú záruku.
Obe okolnosti uvedené Všeobecným súdom v bodoch 119 a 120 napadnutého rozsudku však nie sú relevantné na vyvodenie záveru, že príčinná súvislosť medzi porušením primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06 a ujmou vzniknutou spoločnosti Gascogne v dôsledku zaplatenia nákladov na bankovú záruku v období zodpovedajúcom prekročeniu uvedenej lehoty nemohla byť prerušená voľbou tohto podniku zriadiť uvedenú záruku.
Bolo by to tak totiž len vtedy, ak by bolo zachovanie bankovej záruky povinné v tom zmysle, že podnik, ktorý podal žalobu proti rozhodnutiu Komisie, ktorým sa tomuto podniku ukladá pokuta, a zvolil si zriadenie bankovej záruky s cieľom vyhnúť sa okamžitému výkonu tohto rozhodnutia, by nemal právo pred vyhlásením rozsudku o tejto žalobe zaplatiť uvedenú pokutu a ukončiť tak bankovú záruku, ktorú zriadil.
Ako však uviedol generálny advokát v bodoch 37, 49 a 50 svojich návrhov, zachovanie bankovej záruky, rovnako ako jej zriadenie, spadá do diskrečnej právomoci dotknutého podniku so zreteľom na jeho finančné záujmy. Žiadne ustanovenie práva Únie totiž nebráni tomu, aby tento podnik kedykoľvek ukončil bankovú záruku, ktorú zriadil, a zaplatil uloženú pokutu, ak so zreteľom na vývoj okolností v porovnaní s okolnosťami existujúcimi v čase zriadenia tejto záruky sa uvedený podnik domnieva, že táto možnosť je preň výhodnejšia. Tak by to mohlo byť najmä v prípade, že na základe priebehu konania na Všeobecnom súde sa dotknutý podnik domnieva, že rozsudok bude vydaný neskôr, ako pôvodne predpokladal a v dôsledku toho budú náklady na bankovú záruku vyššie ako náklady, s ktorými počítal pri jej zriadení.
V prejednávanej veci vzhľadom na skutočnosť, že v septembri 2009, t. j. 43 mesiacov po podaní žalôb vo veciach T‑72/06 a T‑79/06, ešte stále nezačala ústna časť konania v týchto veciach, ako vyplýva z konštatovaní uvedených Všeobecným súdom v bode 63 napadnutého rozsudku, a zároveň, že lehota, ktorú samotná Gascogne považovala vo svojej žalobe v konaní na prvom stupni za obvyklú lehotu na prejednanie žalôb o neplatnosť vo veciach hospodárskej súťaže, je práve 43 mesiacov, treba konštatovať, že najneskôr v septembri 2009 Gascogne nemohla nevedieť, že dĺžka konaní v uvedených veciach bude oveľa väčšia, ako sa pôvodne domnievala, a že mohla prehodnotiť vhodnosť zachovať bankovú záruku vzhľadom na dodatočné náklady, ktoré mohlo zachovanie tejto záruky zahŕňať.
Za týchto podmienok porušenie primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06 nemôže byť rozhodujúcou príčinou ujmy, ktorá vznikla spoločnosti Gascogne z dôvodu zaplatenia nákladov na bankovú záruku v období, ktoré zodpovedalo prekročeniu tejto lehoty. Ako uviedol generálny advokát v bode 58 svojich návrhov, táto ujma vyplýva z vlastného rozhodnutia spoločnosti Gascogne zachovať bankovú záruku počas konania v týchto veciach napriek finančným dôsledkom, ktoré toto zachovanie zahŕňalo.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že Všeobecný súd sa tým, že zastával názor, že existuje dostatočne priama príčinná súvislosť medzi porušením primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06 a stratou, ktorá vznikla spoločnosti Gascogne z dôvodu uhradenia nákladov na bankovú záruku počas obdobia, ktoré zodpovedá prekročeniu tejto lehoty, dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade pojmu „príčinná súvislosť“.
Napokon argumentácia odporkýň, podľa ktorej v rámci veci C‑138/17 P mohlo byť konanie odvolateľky považované za „zneužitie konania“, nemôže spochybniť toto posúdenie.
Hoci totiž Súdny dvor vo svojich rozsudkoch z 26. novembra 2013, Gascogne Sack Deutschland/Komisia (
C‑40/12 P
,
EU:C:2013:768
, bod
), a z 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisia (
C‑58/12 P
,
EU:C:2013:770
, bod
), konštatoval, že Všeobecný súd nerešpektoval požiadavky súvisiace s dodržaním primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06, nič to nemení na skutočnosti, že ako zdôraznil generálny advokát v bode 60 svojich návrhov a v rozpore s tým, čo tvrdia odporkyne, Súdny dvor v uvedených rozsudkoch neuznal existenciu škody vyplývajúcej z takéhoto nedodržania.
Naopak, Súdny dvor rozhodol, že návrh na náhradu škody spôsobenej tým, že Všeobecný súd nedodržal primeranú lehotu na rozhodnutie, sa musí podať na Všeobecný súd, a že prináleží tomuto súdu, aby posúdil tak vecnú správnosť uvedenej škody, ako aj príčinnú súvislosť medzi touto škodou a neprimeranou dĺžkou sporného súdneho konania tak, že preskúma dôkazy poskytnuté na tento účel (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. novembra 2013, Gascogne Sack Deutschland/Komisia,
C‑40/12 P
,
EU:C:2013:768
, body
a
, ako aj z 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisia,
C‑58/12 P
,
EU:C:2013:770
, body
a
).
V dôsledku toho, keďže tento odvolací dôvod musí byť prijatý, je potrebné zrušiť bod 1 výroku napadnutého rozsudku, pričom nie je potrebné rozhodovať o druhom a treťom odvolacom dôvode, ktoré uviedla Európska únia na podporu svojho odvolania vo veci C‑138/17 P.
O prvých troch odvolacích dôvodoch vo veci C‑146/17 P
Prvým až tretím odvolacím dôvodom vo veci C‑146/17 P sa tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade a uplatňovaní zákazu rozhodnúť
ultra petita
, uviedol dvojité rozporuplné odôvodnenie, pokiaľ ide o náhradu utrpenej majetkovej ujmy, a tiež, že porušil právo žalobkýň na obhajobu.
Vzhľadom na to, že tieto odvolacie dôvody sa týkajú výšky náhrady škody priznanej Všeobecným súdom z dôvodu majetkovej ujmy, ktorú spoločnosť Gascogne utrpela v dôsledku zaplatenia nákladov na bankovú záruku počas obdobia zodpovedajúceho prekročeniu primeranej lehoty na rozhodnutie, a ako vyplýva z bodu 36 tohto rozsudku, bod 1 výroku napadnutého rozsudku sa zrušuje, už nie je potrebné skúmať uvedené odvolacie dôvody.
O štvrtom a piatom odvolacom dôvode vo veci C‑146/17 P
Argumentácia účastníkov konania
V rámci svojho štvrtého odvolacieho dôvodu Gascogne Sack Deutschland a Gascogne, odvolateľky vo veci C‑146/17 P, tvrdia, že Všeobecný súd sa tým, že konštatoval, že nie je opodstatnené vyhovieť ich návrhu na náhradu škody z titulu spôsobenej nemajetkovej ujmy z dôvodu, že podľa judikatúry Súdneho dvora vyplývajúcej z rozsudkov z 26. novembra 2013, Gascogne Sack Deutschland/Komisia (
C‑40/12 P
,
EU:C:2013:768
), a z 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisia (
C‑58/12 P
,
EU:C:2013:770
), súd Únie, na ktorý je podaná žaloba o náhradu škody, nemôže spochybniť výšku pokuty z dôvodu porušenia primeranej lehoty na rozhodnutie, dopustil zjavne nesprávneho právneho posúdenia pri výklade tejto judikatúry.
Podľa odvolateliek z rozsudkov Súdneho dvora uvedených v bode 39 tohto rozsudku vyplýva, že neprimeraná dĺžka konania pred Všeobecným súdom nie je takej povahy, aby súdu umožnila zrušenie alebo zníženie pokuty v rámci neobmedzenej právomoci, keďže náhrada ujmy vyplývajúcej z tejto dĺžky konania sa musí prejednať v konaní
ad hoc
vzhľadom na to, že neprimeraná dĺžka konania je nezávislá od toho, na základe čoho bola uložená sankcia. Tieto rozsudky teda podľa nich nevytvárajú žiadnu súvislosť medzi výškou náhrady, ktorú možno v rámci žaloby o náhradu škody poskytnúť z dôvodu ujmy vzniknutej v dôsledku nadmernej dĺžky konania pred Všeobecným súdom, a výškou pokuty uloženej z dôvodu správania narúšajúceho hospodársku súťaž. Naopak stanovisko, ktoré Súdny dvor zaujal v uvedených rozsudkoch, spočíva v „úplnej nepriepustnosti“ týchto dvoch prvkov.
V rámci piateho žalobného dôvodu Gascogne Sack Deutschland a Gascogne zastávajú názor, že odmietnutím vyhovieť ich návrhu na náhradu vzniknutej nemajetkovej ujmy z dôvodu, že vzhľadom na výšku danej náhrady by priznanie tohto odškodnenia v skutočnosti viedlo k spochybneniu výšky pokuty uloženej týmto spoločnostiam, Všeobecný súd zbavil potrebného účinku a porušil článok 256 ods. 1 a článok 340 ods. 2 ZFEÚ, ktorých cieľom je práve zaviesť účinný opravný prostriedok pre subjekty poškodené konaním inštitúcií Únie, najmä pokiaľ ide o škody vyplývajúce z nadmernej dĺžky trvania konania pred súdom Únie, a umožniť im získať primeranú a úplnú náhradu spôsobenej ujmy, ako aj právo na účinný prostriedok nápravy.
Európska únia, ktorá je odporkyňou v odvolacom konaní vo veci C‑146/17 P, tvrdí, že tieto odvolacie dôvody sú neúčinné a v každom prípade nedôvodné.
Posúdenie Súdnym dvorom
Svojím štvrtým a piatym odvolacím dôvodom odvolateľky spochybňujú posúdenie, ktoré Všeobecný súd uskutočnil v bode 163 napadnutého rozsudku.
Ako však vyplýva z bodov 155 až 165 napadnutého rozsudku, takéto posúdenie je doplňujúcim dôvodom tohto rozsudku, keďže rozhodnutie Všeobecného súdu nevyhovieť návrhu na náhradu škody vo výške 500000 eur z dôvodu spôsobenej nemajetkovej ujmy je dostatočne odôvodnené v bode 160 tohto rozsudku, ktorého obsah odvolateľky nespochybňujú.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry výhrady namierené proti doplňujúcim dôvodom rozhodnutia Všeobecného súdu nemôžu spôsobiť neplatnosť tohto rozhodnutia a sú teda neúčinné (rozsudok zo 14. decembra 2016, SV Capital/ABE,
C‑577/15 P
,
EU:C:2016:947
, bod
a citovaná judikatúra).
V dôsledku toho musia byť štvrtý a piaty odvolací dôvod zamietnuté ako nedôvodné.
O šiestom odvolacom dôvode vo veci C‑146/17 P
Argumentácia účastníkov konania
V rámci šiesteho odvolacieho dôvodu Gascogne Sack Deutschland a Gascogne tvrdia, že Všeobecný súd si tým, že priznal náhradu vo výške 5000 eur z titulu spôsobenej nemajetkovej ujmy, hoci po prvé uviedol, že náhrada nemajetkovej ujmy nemôže ani čiastočne spochybniť výšku pokuty uloženej Komisiu, a po druhé výslovne uznal existenciu nemajetkovej ujmy spôsobenej odvolateľkám, ktorú, ako uviedol v bode 165 napadnutého rozsudku, bolo potrebné nahradiť vzhľadom na „rozsah nedodržania primeranej lehoty“ a na „efektívnosť prejednávanej žaloby“, formálne protirečil.
Európska únia zastáva názor, že tento odvolací dôvod je neúčinný a v každom prípade nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Vo svojom šiestom odvolacom dôvode odvolateľky tvrdia, že odôvodnenie napadnutého rozsudku si odporuje v dvoch častiach.
Po prvé, pokiaľ ide o argumentáciu, podľa ktorej existuje rozpor medzi bodmi 161 až 164 napadnutého rozsudku a bodom 165 uvedeného rozsudku, stačí uviesť, že výrok tohto rozsudku, pokiaľ ide o priznanie odvolateľkám náhrady škody vo výške nepresahujúcej 500000 eur, je, ako vyplýva z bodu 44 predmetného rozsudku, dostatočne odôvodnený v bode 160 napadnutého rozsudku. Táto argumentácia, ktorej cieľom je spochybniť body 161 až 165 napadnutého rozsudku, je preto neúčinná a v dôsledku toho musí byť v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 45 tohto rozsudku zamietnutá.
Po druhé, pokiaľ ide o argumentáciu, podľa ktorej existuje rozpor v bode 165 napadnutého rozsudku, treba uviesť, že skutočnosť, že náhrada škody priznaná Všeobecným súdom z dôvodu nemajetkovej ujmy, ktorá odvolateľkám vznikla vzhľadom na neistotu pri plánovaní rozhodnutí, ktoré sa mali prijať, a pri riadení spoločností, predstavuje len 5000 eur, nevylučuje, že Všeobecný súd zohľadnil rozsah nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie a efektívnosť prejednávanej žaloby.
Bod 165 napadnutého rozsudku teda neobsahuje žiadny rozpor.
V dôsledku toho treba zamietnuť šiesty odvolací dôvod ako sčasti neúčinný a sčasti nedôvodný.
O siedmom odvolacom dôvode vo veci C‑146/17 P
Argumentácia účastníkov konania
Vo svojom siedmom odvolacom dôvode Gascogne Sack Deutschland a Gascogne tvrdia, že Všeobecný súd tým, že sa obmedzil na tvrdenie v bode 154 napadnutého rozsudku, že „konštatovanie porušenia primeranej lehoty na rozhodnutie je vzhľadom na predmet a závažnosť tohto porušenia dostatočné na náhradu poškodenia dobrej povesti“, a na tvrdenie v bode 165 napadnutého rozsudku, že „náhrada škody v sume 5000 eur priznaná obom žalobkyniam je primeranou náhradou škody, ktorá im vznikla z dôvodu pretrvávajúceho stavu neistoty, v ktorom sa nachádzali počas konania“, pričom tieto tvrdenia nepodporil žiadnym dôkazom, si jednoznačne nesplnil svoju povinnosť odôvodnenia.
Európska únia navrhuje tento odvolací dôvod zamietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
Svojím siedmym odvolacím dôvodom odvolateľky vytýkajú Všeobecnému súdu, že dostatočne neodôvodnil napadnutý rozsudok.
V prvom rade, pokiaľ ide o výhradu, ktorou sa spochybňuje bod 154 napadnutého rozsudku, z bodov 151 až 154 tohto rozsudku týkajúcich sa údajného zásahu do dobrej povesti, na ktorý poukazujú odvolateľky, a najmä z výrazu „v každom prípade“ uvedeného v bode 154 toho istého rozsudku vyplýva, že posúdenie obsiahnuté v tomto bode predstavuje doplňujúci dôvod, pričom dôvod uvedený v bode 153 napadnutého rozsudku stačí na zamietnutie návrhu na náhradu škody so zreteľom na takéto údajné poškodenie dobrej povesti.
V súlade s judikatúrou uvedenou v bode 45 tohto rozsudku je táto výhrada irelevantná a musí byť zamietnutá.
V druhom rade, pokiaľ ide o výhradu, ktorou sa spochybňuje bod 165 napadnutého rozsudku, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musia z odôvodnenia rozsudku jasne a jednoznačne vyplývať úvahy Všeobecného súdu, aby sa dotknuté osoby mohli oboznámiť s dôvodmi prijatého rozhodnutia a Súdny dvor mohol vykonať svoje súdne preskúmanie (rozsudok z 2. apríla 2009, France Télécom/Komisia,
C‑202/07 P
,
EU:C:2009:214
, bod
a citovaná judikatúra).
Okrem toho je potrebné pripomenúť, že v osobitnom kontexte žalôb o náhradu škody Súdny dvor opakovane rozhodol, že ak Všeobecný súd konštatoval existenciu škody, má sám právomoc posúdiť v medziach návrhu spôsob a rozsah náhrady tejto škody. Na to, aby Súdny dvor mohol vykonávať súdne preskúmanie rozsudkov Všeobecného súdu, musia byť tieto rozsudky dostatočne odôvodnené, a pokiaľ ide o posúdenie ujmy, musia uvádzať kritériá zohľadnené na účely určenia priznanej sumy (rozsudok z 30. mája 2017, Safa Nicu Sepahan/Rada,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, body
a
, ako aj citovaná judikatúra).
Ako však uviedol generálny advokát v bode 100 svojich návrhov, Všeobecný súd v prvom rade v bodoch 147 až 157 napadnutého rozsudku dostatočne vysvetlil dôvody, ktoré ho viedli k názoru, že určité položky nemajetkovej ujmy uvádzané odvolateľkami boli z právneho hľadiska z ich strany dostatočne preukázané, zatiaľ čo iné neboli. Následne v bode 158 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci zistená nemajetková ujma, t. j. ujma spôsobená z dôvodu dlhodobého stavu neistoty, v ktorom sa odvolateľky nachádzali v priebehu konania vo veciach T‑72/06 a T‑79/06, nemohla byť úplne nahradená konštatovaním porušenia primeranej lehoty na rozhodnutie. Napokon v bodoch 159 až 164 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol kritériá, ktoré zohľadnil na účely určenia výšky náhrady škody.
Za týchto okolností odvolateľky nemôžu Všeobecnému súdu vytýkať, že porušil svoju povinnosť odôvodnenia, keď v bode 165 napadnutého rozsudku konštatoval, že náhrada škody vo výške 5000 eur, poskytnutá každej z odvolateliek, predstavuje – najmä vzhľadom na rozsah nedodržania primeranej lehoty na rozhodnutie, konanie odvolateliek, potrebu dodržiavania pravidiel hospodárskej súťaže a účinnosť žaloby v prvostupňovom konaní – dostatočnú náhradu škody, ktorú utrpeli z dôvodu dlhodobého stavu neistoty, v ktorom sa nachádzali počas konania vo veciach T‑72/06 a T‑79/06.
V dôsledku toho musí byť siedmy odvolací dôvod zamietnutý ako sčasti neprípustný a sčasti nedôvodný.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že odvolanie vo veci C‑146/17 P musí byť zamietnuté v celom rozsahu.
O žalobe pred Všeobecným súdom
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu. V danej veci môže vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecného súdu.
V prejednávanej veci sa Súdny dvor domnieva, že je potrebné právoplatne rozhodnúť o žalobe o náhradu škody podanej na Všeobecný súd spoločnosťami Gascogne Sack Deutschland a Gascogne v rozsahu, v akom sa týka náhrady škody vyplývajúcej zo zaplatenia nákladov na bankovú záruku po uplynutí primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie v zmysle článku 340 druhého odseku ZFEÚ podmienený súčasným splnením podmienok, ktorými sú protiprávnosť konania vytýkaného inštitúcii Únie, existencia škody a existencia príčinnej súvislosti medzi uvádzaným konaním tejto inštitúcie a údajnou škodou (rozsudok z 20. septembra 2016, Ledra Advertising a i./Komisia a ECB,
C‑8/15 P až C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Ako pripomenul Všeobecný súd v bode 53 napadnutého rozsudku, vzhľadom na to, že jedna z týchto podmienok nie je splnená, žaloba musí byť zamietnutá v celom rozsahu bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ďalšie podmienky mimozmluvnej zodpovednosti Únie (rozsudok zo 14. októbra 1999, Atlanta/Európske spoločenstvo,
C‑104/97 P
,
EU:C:1999:498
, bod
a citovaná judikatúra). Súd Únie okrem toho nie je povinný pri skúmaní týchto podmienok dodržiavať určité poradie (rozsudok z 18. marca 2010, Trubowest Handel a Makarov/Rada a Komisia,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Z dôvodov uvedených v bodoch 22 až 32 tohto rozsudku musí byť žaloba o náhradu škody, ktorú Gascogne Sack Deutschland a Gascogne podali na Všeobecný súd a ktorej cieľom je získať náhradu škody vo výške 187571 eur z titulu majetkovej ujmy spočívajúcej v uhradení nákladov na bankovú záruku po uplynutí primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach T‑72/06 a T‑79/06, zamietnutá.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Vzhľadom na to, že Európska únia navrhla zaviazať Gascogne Sack Deutschland a Gascogne na náhradu trov konania a tieto spoločnosti nemali úspech vo svojich dôvodoch tak v konaní o odvolaní vo veci C‑138/17 P, ako aj vo veci C‑146/17 P, je opodstatnené zaviazať ich, aby znášali svoje vlastné trovy konania a nahradili všetky trovy konania, ktoré v rámci konania o týchto dvoch odvolaniach vynaložila Európska únia.
Podľa článku 138 ods. 3 rokovacieho poriadku Európska únia na jednej strane a Gascogne Sack Deutschland a Gascogne na strane druhej znášajú svoje vlastné trovy konania súvisiace s konaním na prvom stupni.
Článok 140 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý je tiež uplatniteľný na konanie o odvolaní podľa článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, stanovuje, že členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania. Okrem toho podľa článku 184 ods. 4 rokovacieho poriadku ak vedľajší účastník konania na prvom stupni, ktorý sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania pred Súdnym dvorom, sám nepodal odvolanie, Súdny dvor môže rozhodnúť, že tento vedľajší účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Komisia, ktorá bola vedľajším účastníkom konania v prvostupňovom konaní a zúčastnila sa na písomnej časti odvolacieho konania vo veci C‑138/17 P, znáša svoje vlastné trovy konania tak v prvostupňovom konaní, ako aj v rámci odvolacieho konania vo veci C‑138/17 P.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Bod 1 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 10. januára 2017, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia (
T‑577/14
,
EU:T:2017:1
), sa zrušuje.

2.
Odvolanie vo veci C‑146/17 P, ktoré podali Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne SA, sa zamieta.

3.
Žaloba o náhradu škody podaná spoločnosťami Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne SA, ktorej cieľom je získať náhradu škody vo výške 187571 eur z titulu údajnej majetkovej ujmy vyplývajúcej zo zaplatenia nákladov na bankovú záruku po uplynutí primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky zo 16. novembra 2011, Groupe Gascogne/Komisia (
T‑72/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:671
), a zo 16. novembra 2011, Sachsa Verpackung/Komisia (
T‑79/06
, neuverejnený,
EU:T:2011:674
), sa zamieta.

4.
Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne SA znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť všetky trovy konania, ktoré vznikli Európskej únii, zastúpenej Súdnym dvorom Európskej únie, v rámci konania o týchto odvolaniach, a takisto znášajú svoje vlastné trovy konania na prvom stupni.

5.
Európska únia, zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie, znáša svoje vlastné trovy konania vynaložené v konaní na prvom stupni.

6.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania tak v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní vo veci C‑138/17 P.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.