CELEX: 62020CJ0159
Neizpolnitev obveznosti države
Uredba (EU) št. 1151/2012
Sheme kakovosti kmetijskih proizvodov in živil
Člen 13
Uporaba zaščitene označbe porekla (ZOP) ,Feta‘ za označitev sira, proizvedenega na Danskem in namenjenega za izvoz v tretje države
Člen 4(3) PEU
Načelo lojalnega sodelovanja

Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Kraljevina Danska s tem, da ni preprečila in ustavila uporabe – s strani danskih proizvajalcev mleka ‐ označbe „Feta“ za označitev sira, ki ni v skladu s specifikacijo proizvoda, objavljeno v Uredbi Komisije (ES) št. 1829/2002 z dne 14. oktobra 2002 o spremembi Priloge k Uredbi (ES) št. 1107/96 glede imena Feta (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 37 str. 195), ni izpolnila obveznosti iz člena 13 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil (UL 2012, 343, str. 1).
Poleg tega Komisija Sodišču predlaga, naj ugotovi, da je Kraljevina Danska s tem, da je dopustila, da danski proizvajalci mleka proizvajajo in tržijo imitacije fete, kršila člen 4(3) PEU v povezavi s členom 1(1) in členom 4 Uredbe št. 1151/2012.
Pravni okvir
Uredba št. 1829/2002
Z Uredbo št. 1829/2002 je bila označba „Feta“ vpisana v register zaščitenih označb porekla (ZOP) in zaščitenih geografskih označb (ZGO) kot ZOP.
Uredba št. 1151/2012
V uvodnih izjavah 2, 3, 5, 18, 20 in 27 Uredbe št. 1151/2012 je navedeno:
„(2)
Povpraševanje državljanov in potrošnikov v Uniji po kakovostnih in tradicionalnih proizvodih je vse večje. Poleg tega se zanimajo za ohranitev raznovrstnosti kmetijske proizvodnje v Uniji. S tem se ustvarja povpraševanje po kmetijskih proizvodih ali živilih z določljivimi posebnimi značilnostmi, zlasti s tistimi, ki so povezane z njihovim geografskim poreklom.
(3)
Proizvajalci lahko s proizvodnjo vrste različnih kakovostnih proizvodov nadaljujejo le, če so za svoje prizadevanje pravično nagrajeni. Zato morajo biti sposobni kupcem in potrošnikom značilnosti svojih proizvodov sporočati pod pogoji poštene konkurence. Poleg tega morajo pravilno opredeliti svoje proizvode na tržišču.
[…]
(5)
Prednostne naloge politike Evropa 2020, kot so določene v sporočilu Komisije z naslovom ‚Evropa 2020 - Strategija za pametno, trajnostno in vključujočo rast‘, vključujejo cilje v zvezi z doseganjem konkurenčnega gospodarstva, temelječega na znanju in inovacijah, ter spodbujanjem gospodarstva z visoko stopnjo zaposlenosti, ki bi zagotovilo socialno in ozemeljsko kohezijo. Zato bi morala politika kakovosti kmetijskih proizvodov proizvajalcem zagotoviti ustrezna orodja za lažjo prepoznavnost in promocijo tistih njihovih proizvodov, ki imajo posebne značilnosti, ter hkrati zaščititi te proizvajalce pred nepoštenimi praksami.
[…]
(18)
Posebni cilji v zvezi z zaščito označb porekla in geografskih označb so namenjeni zagotavljanju pravičnega plačila kmetom in proizvajalcem za kakovost in značilnosti določenega proizvoda ali njegovega načina proizvodnje ter zagotavljanju jasnih informacij o proizvodih s posebnimi značilnostmi, povezanimi z geografskim poreklom, da bi lahko potrošniki sprejemali bolj ozaveščene odločitve o nakupu.
(20)
Okvir Unije, ki ščiti označbe porekla in geografske označbe, tako da zagotavlja njihovo vključitev v register, omogoča razvoj teh instrumentov, saj posledično enotnejši pristop zagotavlja pošteno konkurenco med proizvajalci proizvodov, ki imajo takšne označbe, in izboljšuje verodostojnost teh proizvodov med potrošniki. Zagotoviti bi bilo treba razvoj označb porekla in geografskih označb na ravni Unije ter spodbuditi vzpostavitev mehanizmov za njihovo zaščito v tretjih državah v okviru Svetovne trgovinske organizacije (STO) ali večstranskih in dvostranskih sporazumov ter tako prispevati k priznavanju kakovosti proizvodov in njihovega načina proizvodnje kot dejavnika dodane vrednosti.
[…]
(27)
Unija se o mednarodnih sporazumih, vključno s tistimi o zaščiti označb porekla in geografskih označb, pogaja s svojimi trgovinskimi partnerji. Zaradi lažjega obveščanja javnosti o tako zaščitenih imenih ter zlasti za zagotovitev zaščite uporabe teh imen in nadzora nad njihovo uporabo, se lahko ta imena vpišejo v register [ZOP] in [ZGO]. Ta imena bi bilo treba v register vpisati kot [ZGO], razen če so v takšnih mednarodnih sporazumih posebej opredeljena kot označbe porekla.“
Pod naslovom I te uredbe, „Splošne določbe“, je člen 1 te uredbe, naslovljen „Cilji“, ki določa:
„1.   Namen te uredbe je pomagati proizvajalcem kmetijskih proizvodov in živil pri obveščanju kupcev in potrošnikov o značilnostih proizvoda in lastnostih kmetovanja v zvezi s temi proizvodi in živili, s čimer se zagotovijo:
(a)
poštena konkurenca za kmete in proizvajalce kmetijskih proizvodov in živil z značilnostmi in lastnostmi dodane vrednosti;
(b)
razpoložljivost zanesljivih informacij o takih proizvodih za potrošnike;
(c)
spoštovanje pravic intelektualne lastnine in
(d)
celovitost notranjega trga.
Namen ukrepov iz te uredbe je podpreti kmetijske in predelovalne dejavnosti ter sisteme kmetovanja, povezane z visokokakovostnimi proizvodi, in tako prispevati k uresničevanju ciljev politike razvoja podeželja.
2.   Ta uredba vzpostavlja sheme kakovosti, ki so podlaga za opredelitev in, kjer je ustrezno, zaščito imen in navedb, ki zlasti označujejo ali opisujejo kmetijske proizvode:
(a)
z značilnostmi dodane vrednosti ali
(b)
z lastnostmi dodane vrednosti, pridobljenimi z načini kmetovanja ali predelave, ki se uporabljajo pri njihovi proizvodnji, ali ustvarjenimi zaradi kraja njihove proizvodnje ali trženja.“
Pod naslovom II te uredbe, „[ZOP] in [ZGO]“, je člen 4, naslovljen „Cilj“, ki določa:
„Vzpostavi se shema za [ZOP] in [ZGO], katere namen je pomagati proizvajalcem proizvodov, povezanih z geografskim območjem, tako da:
(a)
zagotavlja pravičen dohodek za kakovost njihovih proizvodov;
(b)
zagotavlja enotno zaščito imen kot pravico intelektualne lastnine na ozemlju Unije;
(c)
daje jasne informacije o lastnostih dodane vrednosti proizvoda potrošnikom.“
Člen 12 Uredbe št. 1151/2012, naslovljen „Imena, simboli in označbe“, v odstavku 1 določa:
„[ZOP] in [ZGO] lahko uporablja vsak gospodarski subjekt, ki trži proizvod, ki je v skladu z ustrezno specifikacijo.“
Člen 13 te uredbe, naslovljen „Zaščita“, določa:
„1.   Registrirana imena so zaščitena pred:
(a)
vsako neposredno ali posredno komercialno rabo registriranega imena za proizvode, ki jih registracija ne zajema, če so ti proizvodi primerljivi s proizvodi, registriranimi pod zadevnim imenom, ali če se z rabo imena izkorišča sloves zaščitenega imena, tudi kadar so ti proizvodi uporabljeni kot sestavine;
(b)
vsako zlorabo, posnemanjem ali navajanjem, tudi če je navedeno pravo poreklo proizvodov ali storitev ali če je zaščiteno ime prevedeno ali mu je dodan izraz, kot so ,vrsta‘, ,tip‘, ,metoda‘, ,kot se proizvaja v‘, ,imitacija‘ ali podobno, tudi kadar so ti proizvodi uporabljeni kot sestavine;
(c)
vsako drugo napačno ali zavajajočo označbo izvora, porekla, značaja ali bistvenih lastnosti proizvoda, ki se uporablja na notranji ali zunanji strani embalaže, v reklamnem gradivu ali dokumentih v zvezi z zadevnim proizvodom in pred uporabo embalaže, ki lahko ustvari napačen vtis o njegovem poreklu;
(d)
vsako drugo prakso, ki lahko potrošnike zavede glede pravega porekla proizvoda.
[…]
3.   Države članice sprejmejo ustrezne upravne in sodne ukrepe za preprečitev ali odpravo nezakonite uporabe [ZGO] in [ZOP], kot je navedeno v odstavku 1, na proizvodih, ki so proizvedeni ali trženi v tej državi članici.
[…]“
Člen 36 te uredbe, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2017/625 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2017 o izvajanju uradnega nadzora in drugih uradnih dejavnosti, da se zagotovi uporaba zakonodaje o živilih in krmi, pravil o zdravju in dobrobiti živali ter zdravju rastlin in fitofarmacevtskih sredstvih, ter o spremembi uredb (ES) št. 999/2001, (ES) št. 396/2005, (ES) št. 1069/2009, (ES) št. 1107/2009, (EU) št. 1151/2012, (EU) št. 652/2014, (EU) 2016/429 in (EU) 2016/2031 Evropskega parlamenta in Sveta, uredb Sveta (ES) št. 1/2005 in (ES) št. 1099/2009 ter direktiv Sveta 98/58/ES, 1999/74/ES, 2007/43/ES, 2008/119/ES in 2008/120/ES ter razveljavitvi uredb (ES) št. 854/2004 in (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Sveta 89/608/EGS, 89/662/EGS, 90/425/EGS, 91/496/EGS, 96/23/ES, 96/93/ES in 97/78/ES ter sklepa Sveta 92/438/EGS (Uredba o uradnem nadzoru) (
UL 2017, L 95, str. 1
), določa:
„Uradni nadzor, opravljen v skladu z [Uredbo št. 2017/625], vključuje:
(a)
preverjanje skladnosti proizvoda z ustrezno specifikacijo proizvoda ter
(b)
spremljanje uporabe registriranih imen za opis proizvoda, ki je dan na trg, v skladu s členom 13 za imena, registrirana na podlagi naslova II, in v skladu s členom 24 za imena, registrirana na podlagi naslova III.“
Člen 37(1) iste uredbe, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2017/625, določa:
„V zvezi z [ZOP], [ZGO] in zajamčenimi tradicionalnimi posebnostmi, ki označujejo proizvode s poreklom iz Unije, preverjanje skladnosti s specifikacijo proizvoda pred dajanjem proizvoda na trg izvedejo:
(a)
pristojni organi, določeni v skladu s členom 4 [Uredbe 2017/625], ali
(b)
pooblaščeni organi v smislu člena 3(5) [Uredbe 2017/625].
[…]“
Uredba (EU) št. 608/2013
Člen 2 Uredbe (EU) št. 608/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. junija 2013 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine s strani carinskih organov in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1383/2003 (
UL 2013, L 181, str. 15
) določa:
„V tej uredbi:
1.
,pravica intelektualne lastnine‘ pomeni:
[…]
(d)
geografsko označbo;
[…]
4.
,geografska označba‘ pomeni:
(a)
[ZGO] ali [ZOP] za kmetijske proizvode in živila določeno v [Uredbi št. 1151/2012];
[…]“
Predhodni postopek in postopek pred Sodiščem
Grški organi so Komisijo opozorili, da podjetja s sedežem na Danskem v tretje države izvažajo sir pod označbami „Feta“, „Danska feta“ in „Danski sir feta“, čeprav ta proizvod ne ustreza specifikaciji ZOP „Feta“.
Danski organi kljub zahtevam grških organov tega ravnanja niso prenehali, ker so menili, da ni v nasprotju s pravom Unije, saj se po njihovem mnenju Uredba št. 1151/2012 uporablja le za proizvode, ki se prodajajo na ozemlju Unije, zato danskim podjetjem uporaba imena „Feta“ ni prepovedana za označitev danskega sira, izvoženega v tretje države, v katerih to ime ni zaščiteno.
Komisija je 26. januarja 2018 Kraljevini Danski poslala uradni opomin, v katerem je navedla, da ta država članica s tem, da ni preprečila ali ustavila kršitve, ki jo pomeni to ravnanje, krši pravo Unije, med drugim člen 13 Uredbe št. 1151/2012 in člen 4(3) PEU.
Ker je Kraljevina Danska odgovorila, da se s stališčem Komisije ne strinja, je ta 25. januarja 2019 izdala obrazloženo mnenje, v katerem je od te države članice zahtevala, naj to ravnanje in kršenje predpisov preneha.
Kraljevina Danska je na to obrazloženo mnenje odgovorila z dopisom z dne 22. marca 2019, v katerem je vztrajala pri svojem stališču.
V teh okoliščinah se je Komisija odločila vložiti to tožbo.
Helenski republiki in Republiki Ciper je bila s sklepoma predsednika Sodišča z dne 8. in 18. septembra 2020 dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije.
Tožba
Komisija s tožbo Kraljevini Danski očita, da ni izpolnila obveznosti iz člena 13 Uredbe št. 1151/2012 in da je kršila načelo lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU.
Prvi očitek: kršitev obveznosti, ki izhajajo iz člena 13 Uredbe št. 1151/2012
Trditve strank
Komisija v utemeljitev svoje tožbe navaja, da Uredba št. 1151/2012 določa široko varstvo registriranih imen. Člen 12(1) te uredbe naj bi gospodarskim subjektom za zagotovitev trženja kmetijskih proizvodov ob upoštevanju pogojev lojalne konkurence in pravic intelektualne lastnine podeljeval pozitivno pravico do uporabe registriranega imena, če so zadevni proizvodi v skladu z veljavno specifikacijo. Člen 13(1) te uredbe pa naj bi določal „negativno“ varstvo s tem, da opredeljuje pogoje, pod katerimi je uporaba registriranega imena nezakonita, in natančneje, z izrecno prepovedjo proizvodnje in prodaje ponarejenih izdelkov, torej proizvodov, za katere se ZOP ali ZGO uporabljata, čeprav ti niso v skladu z veljavno specifikacijo. Cilj te določbe naj bi bil zaščititi proizvajalce, ki so si prizadevali zagotoviti pričakovane lastnosti proizvodov, zaščitenih z ZOP ali ZGO.
Zato naj bi danska podjetja, kadar uporabljajo ZOP „Feta“ za označevanje sira, proizvedenega iz kravjega mleka in zunaj geografskega območja, določenega v Uredbi št. 1829/2002, ki ga izvažajo v tretje države, kršila člen 13(1) Uredbe št. 1151/2012.
Ta ugotovitev naj bi bila v skladu s cilji, določenimi v členu 1(1) in členu 4 Uredbe št. 1151/2012, iz katerih naj bi izhajalo, da je namen te uredbe varstvo pravic intelektualne lastnine, ki izhajajo iz registriranih imen, in zagotovitev, da se proizvodi, ki uživajo tako varstvo, lahko tržijo v razmerah lojalne konkurence. V uvodnih izjavah 3, 5 in 18 navedene uredbe naj bi bila poudarjena temeljna vloga registriranih imen za ustvarjanje pogojev lojalne konkurence med podjetji Unije, za jasno sporočanje značilnosti kakovostnih proizvodov, da bi se zagotovilo, da njihovi proizvajalci dobijo pravično ceno, ki pokriva njihove proizvodne stroške, in za preprečitev nelojalne konkurence med podjetji, ki taka imena uporabljajo nezakonito, ter škodujejo ugledu teh imen in njihovi vrednosti.
Prav tako naj ne bi bilo pomembno, ali se proizvodi, za katere se nezakonito uporabljajo ZOP, tržijo v Uniji ali se izvažajo v tretje države. Ravnanje danskih podjetij naj bi namreč tem podjetjem omogočilo, da v nasprotju s členom 13(1) Uredbe št. 1151/2012 uživajo neupravičene ugodnosti v škodo prizadevanj kmetov in podjetij, ki proizvajajo pravo feto, in s tem ravnanjem naj bi bila izpolnjena vsa merila za nezakonito uporabo registriranega imena, in sicer neposredna komercialna uporaba in izkoriščanje ugleda ZOP, nezakonita uporaba ZOP ter podobnost med pravo feto in spornim proizvodom z zavajajočo navedbo porekla izdelka, ki je označena zlasti na embalaži.
Komisija v repliki poudarja, da to ravnanje pomeni kršitev pravice intelektualne lastnine, ki jo varuje Unija in katere imetniki so kmetje Unije. Do te kršitve naj bi prišlo na ozemlju Unije, kjer sir, ki je nezakonito označen kot feta, proizvajajo proizvajalci Unije. S tem ravnanjem naj bi se ustvarilo izkrivljanje konkurence med gospodarskimi subjekti Unije in pri tem naj bi v Uniji prišlo do negativnih učinkov.
Kraljevina Danska naj zato s tem, da ni sprejela upravnih ali sodnih ukrepov, da bi preprečila ali ustavila proizvodnjo na svojem ozemlju in prodajo ponaredkov, kot to zahteva člen 13(3) Uredbe št. 1151/2012, ne bi zagotovila enotnega varstva pravic intelektualne lastnine, ki je pomemben cilj te uredbe, kot to izhaja iz njenega člena 4 in iz izbire člena 118 PDEU kot pravne podlage. Ta država članica naj bi resno ovirala pravilno delovanje notranjega trga in preprečevala uresničitev ciljev te uredbe.
Helenska republika, ki podpira stališče in predloge Komisije, med drugim trdi, da je besedilo člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012 jasno v delu, v katerem prepoveduje kršitev ponarejanja proizvodov, ki jih zajema ZOP, ne glede na njihov namen, saj ta uredba v nobenem delu ne razlikuje med proizvodi, namenjenimi izvozu v tretje države, in proizvodi, namenjenimi notranjemu trgu.
Poudarja, da je zakonodajalec Unije uvedel določbo iz člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012, ki nima enakovredne določbe v prejšnjih uredbah, da bi poenostavil in okrepil sistem zaščite ZOP in ZGO, tako da je državam članicam naložil obveznost, da po uradni dolžnosti sprejmejo potrebne ukrepe za preprečevanje ali ustavitev nepoštene uporabe ZOP glede proizvodov, ki se proizvajajo ali tržijo na njihovem ozemlju. Glede na to določbo naj bi bila torej vsaka država članica zavezana, da je odgovorna za spoštovanje Uredbe št. 1151/2012 na svojem ozemlju, in ta določba naj bi opredeljevala obseg prepovedi nepoštene uporabe ZOP.
Poleg tega naj bi Uredba št. 1151/2012 v členih 36 in 37 opredeljevala postopke v zvezi s pregledi, ki jih morajo opraviti pristojni organi držav članic, da bi preverili skladnost proizvoda z ustrezno specifikacijo, preden dajo proizvod na trg, kar naj bi potrjevalo, da zakonodajalec Unije nikakor ni imel namena, da s področja uporabe te uredbe izključi proizvode, ki so proizvedeni v Uniji in so namenjeni za dajanje na trg tretje države. Kakršna koli drugačna razlaga bi sicer onemogočila vsakršen nadzor.
Helenska republika tudi poudarja, da so v členu 1(1) in členu 4 Uredbe št. 1151/2012 izrecno in jasno opredeljeni njeni cilji, iz katerih naj bi izhajalo, da je cilj te uredbe pomagati proizvajalcem, da dobijo pravičen dohodek za trud in stroške, ki jim nastanejo zaradi zagotavljanja spoštovanja specifikacije proizvoda glede kakovosti, ter da je ta cilj dosežen z lojalno konkurenco med proizvajalci, razpoložljivostjo zanesljivih informacij za potrošnike in spoštovanjem pravic intelektualne lastnine.
Republika Ciper, ki prav tako podpira stališče in predloge Komisije, med drugim trdi, da Uredba št. 1151/2012 vzpostavlja izčrpen sistem za zaščito ZOP in ZGO kot pravic intelektualne lastnine. Varstvo teh pravic naj se ne bi končalo na mejah notranjega trga, kot to izhaja iz narave teh pravic, določb te uredbe, zlasti njenega člena 36, in Uredbe št. 608/2013. Kraljevina Danska naj bi tako morala izvajati nadzor na svojem trgu v skladu s podrobnimi pravili, ki jih določa pravo Unije, ter ne bi smela spodbujati ponarejanja in trženja ponarejenih izdelkov, kot je „danska feta“.
Po mnenju te države članice proizvodnja v državi članici in izvoz proizvodov, na embalaži katerih je navedena ZOP, ki ne ustreza specifikaciji proizvoda, spadata v komercialno uporabo, kot je določena v členu 13(1)(a) Uredbe št. 1151/2012, ki se izvaja na ozemlju Unije. Iz člena 13(3) te uredbe pa naj bi izhajalo, da so države članice dolžne varovati ZOP pred ravnanji, opredeljenimi v odstavku 1 tega člena, ne le v zvezi s trženjem spornih proizvodov na svojem ozemlju, ampak tudi v zvezi z njihovo proizvodnjo. Trditev Kraljevine Danske glede ozemeljske neveljavnosti navedene uredbe naj torej ne bi bila utemeljena.
Poleg tega naj bi bila ravnanja danskih organov v nasprotju z duhom Uredbe št. 1151/2012 in z varstvom ZOP kot pravice intelektualne lastnine ter naj bi škodovala vidikom mednarodnega varstva ZOP, kar naj bi bilo tudi v nasprotju s cilji, ki se uresničujejo s to uredbo.
Kraljevina Danska, ki predlaga, naj se tožba zavrne, nasprotuje prvemu očitku Komisije in trdi, da se Uredba št. 1151/2012 ne uporablja za izvoz v tretje države.
Prvič, trdi, da na podlagi besedila določb Uredbe št. 1151/2012 ni mogoče ugotoviti, ali obveznosti držav članic, ki jih ta uredba določa, veljajo le za proizvode, dane na trg Unije, ali pa se nanašajo na proizvode, namenjene izvozu v tretje države, saj ta uredba ne vsebuje nobene določbe, ki bi omenjala tak izvoz.
V zvezi s tem Kraljevina Danska opozarja, da v nasprotju z Uredbo št. 1151/2012 druge uredbe, ki so tesno povezane z njo, kot so Uredba (EU) št. 251/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb aromatiziranih vinskih proizvodov in o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1601/91 (
UL 2014, L 84, str. 14
), Uredba (ES) št. 110/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89 (
UL 2008, L 39, str. 16
) in Uredba (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (
UL 2013, L 347, str. 671
), izrecno določajo, da se pravila, ki jih določajo, uporabljajo za proizvode, ki so proizvedeni v Uniji za izvoz, kar naj bi bil pokazatelj tega, da zakonodajalec Unije, ko je sprejel Uredbo št. 1151/2012, ni menil, da bi bilo primerno takšno pravilo ohraniti.
Drugič, iz ciljev Uredbe št. 1151/2012 naj bi bilo razvidno, da je namen te uredbe vzpostaviti sistem varstva za proizvode, ki se dajejo v promet na notranjem trgu. Iz člena 1(1) v povezavi z uvodno izjavo 2 te uredbe naj bi bilo namreč jasno razvidno, da se ta člen nanaša na kupce in potrošnike Unije. To naj bi potrjeval člen 1(1)(d) navedene uredbe, iz katerega naj bi izhajalo, da informacije o značilnostih proizvodov in lastnostih proizvodnje proizvodov in živil prispevajo k zagotavljanju celovitosti notranjega trga. Poleg tega, da člen 1 in navedbe iz uvodnih izjav Uredbe št. 1151/2012 omejujejo področje uporabe te uredbe, je iz njih tudi razvidno, da so predmet varstva, ki ga zagotavlja ta uredba, proizvodi, ki so dani v promet na notranjem trgu. To naj bi bilo potrjeno tudi s členom 13(1)(d) navedene uredbe, ki določa, da je treba registrirana imena zaščititi pred vsako drugo prakso, s katero bi lahko bil potrošnik, in sicer potrošnik Unije, zaveden glede pravega porekla proizvoda.
Poleg tega naj bi se v Uredbi št. 1151/2012 jasno razlikovalo med zaščitnimi ukrepi ZOP in ZGO, ki jih je mogoče uporabiti na ravni Unije, in tistimi, ki jih je treba uporabiti za zagotovitev podobne zaščite v tretjih državah. V zvezi s tem naj bi iz uvodne izjave 20 te uredbe izhajalo, da primerljiva zaščita v tretjih državah predpostavlja oblikovanje mehanizmov v okviru STO ali večstranskih in dvostranskih sporazumov.
Po mnenju Kraljevine Danske cilj Uredbe št. 1151/2012, ki je zagotoviti pogoje lojalne konkurence za proizvajalce proizvodov, ki uporabljajo ZOP ali ZGO, ne omogoča razširitve zaščite, določene s to uredbo, na zunanje trge Unije. Povezava med tem ciljem in potrošniki Unije naj bi jasno izhajala iz uvodne izjave 3 navedene uredbe, v kateri naj bi bilo navedeno, da je sredstvo za pravično nagrajevanje prizadevanj proizvajalcev to, da se na proizvode dajo označbe, ki potrošnikom omogočajo, da te proizvode prepoznajo na trgu, pri čemer se „potrošniki“ razumejo kot potrošniki Unije in „trg“ kot notranji trg.
Tretjič, Kraljevina Danska opozarja, da se v Uredbi št. 1151/2012 ne obravnava ureditve ZOP in ZGO proizvodov, proizvedenih v Uniji, ki pa so namenjeni za izvoz v tretje države, čeprav je na eni strani Odbor regij v pripravljalnem gradivu pred sprejetjem te uredbe priporočil, naj se sprejmejo natančni ukrepi, da bi se preprečilo trženje v Uniji ali izvoz proizvodov, katerih označevanje ni v skladu z zakonodajo o kakovosti, ki velja za kmetijske proizvode Unije, na drugi strani pa je Evropski parlament predlagal, naj se v člen 13 vključi določba, ki Komisiji omogoča, da sprejme delegirane akte za opredelitev ukrepov, ki jih morajo države članice izvajati, da se prepreči ne le trženje v Uniji, ampak tudi izvoz v tretje države proizvodov, katerih označevanje ni v skladu z uredbo. Te okoliščine po njenem mnenju potrjujejo razlago, v skladu s katero je področje uporabe Uredbe št. 1151/2012 omejeno na proizvode, dane v promet na notranjem trgu, saj se izkaže, da zakonodajalec Unije v tej uredbi ni uredil vprašanja proizvodov, proizvedenih v Uniji, ki so namenjeni za izvoz v tretje države.
Prav tako naj bi bila razlaga, v skladu s katero se obveznost držav članic, da preprečijo ali ustavijo nezakonito uporabo ZOP in ZGO, ne uporablja za proizvode, namenjene za izvoz v tretje države, podprta z okoliščinami pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 1151/2012. Kot naj bi namreč ugotovilo Sodišče v sodbi z dne 4. decembra 2019, Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena (
C‑432/18
,
EU:C:2019:1045
, točka
), je bil sistem zaščite ZGO in ZOP kmetijskih proizvodov in živil, ki sta ga določali Uredba Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne 14. julija 1992 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1992, zvezek 208, str. 1) in Uredba Sveta (ES) št. 510/2006 z dne 20. marca 2006 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (
UL 2006, L 93, str. 12
), brez vsebinskih sprememb prenesen v člen 13 Uredbe št. 1151/2012.
Četrtič in zadnjič, načelo pravne varnosti naj bi nasprotovalo široki razlagi člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012, ker zakonodajalec Unije v tej uredbi ni izrecno določil, da obveznosti držav članic na podlagi te uredbe zajemajo proizvode, ki se proizvajajo v Uniji, vendar so namenjeni za trženje v tretjih državah.
Kraljevina Danska v dupliki v zvezi z besedilom člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012 navaja, da se strinja z mnenjem Komisije, da izraz „proizvedeni“ iz tega člena kaže, da morajo danski organi že takrat, ko je sir proizveden, preprečiti uporabo ZOP „Feta“. Trdi, da ta obveznost vseeno velja v primeru nezakonite uporabe zaščitenega imena, za kar naj bi šlo, kadar je sir namenjen trženju in zaužitju na notranjem trgu, ne pa kadar je ta sir namenjen za izvoz v tretjo državo. Ta ugotovitev naj bi bila potrjena tudi s ciljem te uredbe, kot je opredeljen v njenem členu 4, ki je zagotoviti enotno zaščito imen kot pravico intelektualne lastnine „na ozemlju Unije“.
Ta država članica dodaja, da je varstvo potrošnikov sicer le eden od več ciljev enake vrednosti, vendar varstvo pravic intelektualne lastnine prav tako ni glavni cilj te uredbe. Zgolj na podlagi dejstva, da je njen namen med drugim zagotoviti to varstvo, naj ne bi bilo mogoče sklepati, da se to varstvo zagotavlja zunaj notranjega trga.
Presoja Sodišča
Komisija s prvim očitkom Kraljevini Danski v bistvu očita, da ni izpolnila obveznosti iz določb člena 13 Uredbe št. 1151/2012, ker ni sprejela ustreznih ukrepov, da bi za danske proizvajalce mleka preprečila ali ustavila uporabo imena „Feta“ za označitev sira, ki je proizveden na njenem ozemlju iz kravjega mleka in ki torej ne ustreza specifikaciji ZOP „Feta“, ki se izvaža v tretje države.
Najprej je treba ugotoviti, da Kraljevina Danska ne zanika ravnanj, ki ji jih očita Komisija. Ta država članica kljub temu nasprotuje temu, da ta ravnanja pomenijo neizpolnitev obveznosti, ki izhajajo iz člena 13 Uredbe št. 1151/2012, ker področje uporabe te uredbe ne zajema proizvodov, izvoženih v tretje države, saj zakonodajalec Unije po njenem mnenju ni nameraval razširiti prepovedi uporabe ZOP na proizvode, ki ne ustrezajo veljavni specifikaciji in so izvoženi v tretje države, če Unija ni sklenila večstranskega ali dvostranskega sporazuma na področju varstva ZOP.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne samo njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo, v katero je umeščena, in cilje, ki se želijo doseči z ureditvijo, katere del je (sodba z dne 19. maja 2022, Spetsializirana prokuratura (Sojenje obdolžencu na begu),
C‑569/20
,
EU:C:2022:401
, točka
in navedena sodna praksa).
Kar zadeva, prvič, besedilo člena 13 Uredbe št. 1151/2012, je iz odstavka 1(a) tega člena razvidno, da je prepovedana „vsaka neposredna ali posredna komercialna raba registriranega imena za proizvode, ki jih registracija ne zajema, če so ti proizvodi primerljivi s proizvodi, registriranimi pod zadevnim imenom, ali če se z rabo imena izkorišča sloves zaščitenega imena“. Iz uporabe besedne zveze „vsaka raba“ izhaja, da iz te prepovedi ni izključena uporaba registriranega imena za označitev proizvodov, ki niso zaščiteni z registracijo in so namenjeni za izvoz v tretje države.
Poleg tega člen 13(3) Uredbe št. 1151/2012 državam članicam nalaga, da sprejmejo „ustrezne upravne ali sodne ukrepe za preprečitev ali odpravo nezakonite uporabe [ZOP] in [ZGO], kot je navedeno v odstavku 1, na proizvodih, ki so proizvedeni ali trženi v tej državi članici“. Zadnji veznik „ali“ kaže na to, da ta obveznost ne velja samo za proizvode, ki se tržijo na ozemlju države članice, ampak tudi za proizvode, ki so tam proizvedeni. To besedilo tako potrjuje, da iz prepovedi iz člena 13(1)(a) te uredbe ni izključena uporaba registriranega imena za označitev proizvodov, ki jih registracija ne zajema ter ki so proizvedeni v Uniji in namenjeni za izvoz v tretje države.
V obravnavani zadevi ni sporno, da danski proizvajalci neposredno komercialno uporabljajo ZOP „Feta“ v smislu člena 13(1)(a) Uredbe št. 1151/2012 za oznako sira, ki ga proizvajajo na ozemlju Kraljevine Danske in ki ga torej registracija te ZOP ne zajema, in da danski organi niso sprejeli nobenega upravnega ali sodnega ukrepa za preprečitev ali ustavitev te uporabe.
Drugič, v zvezi s sobesedilom člena 13 Uredbe št. 1151/2012 je treba navesti, da je bila ta uredba, kot trdi Komisija, sprejeta med drugim na podlagi člena 118, prvi odstavek, PDEU, ki Evropski parlament in Svet pooblašča, da za vzpostavitev ali delovanje notranjega trga določita ukrepe za uvedbo evropskih pravic intelektualne lastnine, da se zagotovi enotno varstvo pravic intelektualne lastnine v Uniji.
Tako sta ZOP in ZGO kot pravici intelektualne lastnine zaščiteni z Uredbo št. 1151/2012, zlasti z njenim členom 13, kot je potrjeno v členu 4(b) te uredbe, v skladu s katerim je shema ZOP in ZGO vzpostavljena za pomoč proizvajalcem proizvodov, povezanih z geografskim območjem, z zagotavljanjem enotne zaščite imen kot pravice intelektualne lastnine na ozemlju Unije. ZOP in ZGO poleg tega, kot je navedla Republika Ciper, spadata med pravici intelektualne lastnine tudi za namene Uredbe št. 608/2013, kot to izhaja iz člena 2, točka 1(d) in točka 4(a), te uredbe.
Z uporabo ZOP ali ZGO za označitev proizvoda, proizvedenega na ozemlju Unije, ki ne ustreza veljavni specifikaciji, pa se v Uniji krši pravica intelektualne lastnine, ki jo pomenita ta ZOP ali ZGO, tudi če je ta proizvod namenjen za izvoz v tretje države.
Poleg tega je treba tudi v zvezi s sobesedilom člena 13 Uredbe št. 1151/2012 poudariti, da člena 36 in 37 te uredbe, kakor sta bila spremenjena z Uredbo 2017/625, državam članicam med drugim nalagata, da na svojem ozemlju zagotovijo preverjanje skladnosti proizvoda z ustrezno specifikacijo, preden je ta proizvod dan na trg. Ti določbi s tem, da tega preverjanja ne izključujeta za proizvode, namenjene za izvoz, potrjujeta, da obveznost držav članic iz člena 13(3) te uredbe, da sprejmejo ustrezne upravne ali sodne ukrepe, da preprečijo ali ustavijo nezakonito uporabo ZOP ali ZGO, velja tudi za takšne proizvode.
Tretjič, glede ciljev, ki jim sledi Uredba št. 1151/2012, je treba ugotoviti, da so ti jasno opredeljeni v členih 1 in 4 te uredbe. V skladu s prvo od teh določb je namen te uredbe pomagati proizvajalcem kmetijskih proizvodov in živil pri obveščanju kupcev in potrošnikov o značilnostih proizvoda in lastnostih pridelave v zvezi s temi proizvodi in živili, s čimer se zagotovi poštena konkurenca za kmete in proizvajalce kmetijskih proizvodov in živil z značilnostmi in lastnostmi dodane vrednosti, razpoložljivost zanesljivih informacij o takih proizvodih za potrošnike, spoštovanje pravic intelektualne lastnine in celovitost notranjega trga. Natančneje, cilj ZOP in ZGO je v skladu z drugo od teh določb pomagati proizvajalcem proizvodov, povezanih z geografskim območjem, tako da se jim zagotavlja pravičen dohodek za kakovost njihovih proizvodov, tako da se jim zagotovi enotno varstvo imen kot pravica intelektualne lastnine na ozemlju Unije in tako da se jim zagotovijo jasne informacije o lastnostih dodane vrednosti proizvoda potrošnikom.
V uvodni izjavi 18 Uredbe št. 1151/2012 je navedeno tudi, da so posebni cilji v zvezi z zaščito ZOP in ZGO namenjeni zagotavljanju pravičnega plačila kmetom in proizvajalcem za kakovost in značilnosti določenega proizvoda ali njegovega načina proizvodnje ter zagotavljanju jasnih informacij o proizvodih s posebnimi značilnostmi, povezanimi z geografskim poreklom, da bi lahko potrošniki sprejemali bolj ozaveščene odločitve o nakupu.
Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je sistem zaščite ZOP in ZGO namenjen predvsem temu, da se potrošnikom zagotavlja, da imajo kmetijski proizvodi z registriranim imenom zaradi svojega izvora z določenega geografskega območja nekatere posebne značilnosti in se zato zaradi njihovega geografskega izvora jamči kakovost, s ciljem, da bi kmetijska gospodarstva, ki so vložila resničen trud v izboljšanje kakovosti, zato ustvarila višji dohodek in da se prepreči, da bi tretje osebe zlorabljale ugled, ki je posledica kakovosti teh proizvodov (sodba z dne 17. decembra 2020, Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier,
C‑490/19
,
EU:C:2020:1043
, točka
in navedena sodna praksa, in po analogiji sodba z dne 9. septembra 2021, Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne,
C‑783/19
,
EU:C:2021:713
, točka
).
Ker Kraljevina Danska trdi, da iz teh ciljev izhaja, da je namen Uredbe št. 1151/2012 vzpostaviti sistem zaščite ZOP in ZGO za proizvode, dane v promet na notranjem trgu, saj so zadevni potrošniki potrošniki Unije, je treba poudariti, da se ta uredba sicer res nanaša na te potrošnike, in ne na potrošnike tretjih držav. Ta člen, sprejet na podlagi člena 118 PDEU, se namreč nanaša na delovanje notranjega trga ter ureja, kot opozarja ta država članica, celovitost notranjega trga in obveščanje potrošnikov v Uniji.
Ugotoviti pa je tudi treba, da sta cilj obveščanja potrošnikov in cilj, da se proizvajalcem zagotovijo pravični prihodki glede na kakovost njihovih proizvodov, povezana, saj je namen obveščanja potrošnikov, kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točki 56 te sodbe, omogočiti kmetom, ki so vložili resničen trud, da v zameno za to prejmejo višji prihodek.
Vendar ostaja dejstvo, da je cilj zagotoviti proizvajalcem pravične dohodke glede na kakovost njihovih proizvodov, kot je razvidno iz uvodne izjave 18 in člena 4(a) Uredbe št. 1151/2012, sam po sebi cilj te uredbe. Enako velja za cilj zagotavljanja spoštovanja pravic intelektualne lastnine iz člena 1(c) te uredbe.
Očitno je, da uporaba ZOP „Feta“ za označitev proizvodov, proizvedenih na ozemlju Unije, ki ne ustrezajo specifikaciji te ZOP, tudi če so ti proizvodi namenjeni za izvoz v tretje države, ogroža ta dva cilja.
Tako iz besedila člena 13 Uredbe št. 1151/2012 ter sobesedila te določbe in ciljev, ki jim sledi ta uredba, izhaja, kot trdi Komisija, da taka uporaba spada med ravnanja, ki so s členom 13(1)(a) te uredbe prepovedana.
Te razlage ne more omajati nobena druga trditev Kraljevine Danske.
Prvič, glede dejstva, da Uredba št. 1151/2012 drugače od drugih uredb s področja zaščite registriranih imen in označb, kot sta uredbi št. 110/2008 in št. 251/2014, ne določa izrecno, da se uporablja tudi za proizvode, proizvedene v Uniji in namenjene za izvoz v tretje države, je treba opozoriti, da se morajo določbe prava Unije o zaščiti registriranih imen in označb, ki spadajo v horizontalno politiko Unije na področju kakovosti, razlagati tako, da jih je mogoče skladno uporabljati (sodba z dne 20. decembra 2017, Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne,
C‑393/16
,
EU:C:2017:991
, točka
). Z razlago Uredbe št. 1151/2012 v smislu, da bi se iz zaščite, ki jo ta uredba določa, izključili kmetijski proizvodi in živila, namenjeni izvozu v tretje države, medtem ko uredbi št. 110/2008 in 251/2014, na kateri se sklicuje Kraljevina Danska, zagotavljata enako varstvo proizvodom, na katere se nanašata, tudi če so ti proizvedeni v Uniji za izvoz v tretje države, ne bi bila izpolnjena ta zahteva po skladnosti, če taka razlika ne bi bila utemeljena.
Drugič, glede trditve, ki se nanaša na uvodni izjavi 20 in 27 Uredbe št. 1151/2012, je treba poudariti, da teh uvodnih izjav nikakor ni mogoče razumeti tako, da je zaščita proizvodov, proizvedenih v Uniji in izvoženih v tretje države, pogojena z obstojem mehanizma, ki je za to določen v okviru STO ali v okviru večstranskih ali dvostranskih sporazumov. Cilj zadnjenavedenih je namreč zagotoviti tako zaščito s strani tretjih držav in v njih, medtem ko Uredba št. 1151/2012 določa enoten in izčrpen sistem zaščite za ZOP in ZGO v Uniji (glej po analogiji sodbo z dne 8. septembra 2009, Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
, točka
).
Tretjič, glede elementov v zvezi z zgodovino nastanka Uredbe št. 1151/2012 in stanjem pred njenim sprejetjem, na katere se sklicuje Kraljevina Danska, je treba ugotoviti, na eni strani, da dejstvo, da priporočilo Odbora regij in predlog Evropskega parlamenta, navedena v točki 39 te sodbe, nista pripeljala do tega, da bi bilo v tej uredbi izrecno navedeno, da se ta uporablja tudi za proizvode, proizvedene v Uniji in namenjene za izvoz v tretje države, ne more samo po sebi zadostovati za ugotovitev, da se je zakonodajalec Unije nazadnje odločil, da te proizvode izključi s področja uporabe te uredbe. Na drugi strani je treba ugotoviti, da primerjava sistema zaščite ZOP in ZGO kmetijskih proizvodov in živil, ki izhaja iz Uredbe št. 2081/92 in Uredbe št. 510/2006, s sistemom, ki izhaja iz Uredbe št. 1151/2012, ne zagotavlja nobenega dokaza, s katerim bi bilo mogoče podpreti trditev, da je zakonodajalec Unije s sprejetjem te uredbe nameraval z njenega področja uporabe izključiti proizvode, izvožene v tretje države.
Nazadnje, četrtič, glede spoštovanja načela pravne varnosti je treba ugotoviti, da v Uredbi št. 1151/2012 sicer res ni izrecno navedeno, da se uporablja tudi za proizvode, proizvedene v Uniji, ki so namenjeni za izvoz v tretje države. Vendar se zlasti glede na splošnost in nedvoumnost členov 13, 36 in 37 Uredbe št. 1151/2012, ki ne določajo nobene izjeme v zvezi s temi proizvodi, in glede na to, da so cilji, navedeni v točki 59 te sodbe, jasno navedeni v členih 1 in 4 te uredbe, izkaže, da je člen 13(3) te uredbe jasen in nedvoumen, ker državam članicam nalaga, da sprejmejo ustrezne upravne in sodne ukrepe za preprečevanje ali ustavitev uporabe ZOP ali ZGO za označitev proizvodov, ki ne ustrezajo veljavni specifikaciji in ki so proizvedeni na njihovem ozemlju, tudi če so ti proizvodi namenjeni za izvoz v tretje države.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Kraljevina Danska s tem, da ni preprečila in ustavila take uporabe na svojem ozemlju, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012.
Iz tega sledi, da je treba prvi očitek sprejeti.
Drugi očitek: kršitev načela lojalnega sodelovanja
Trditve strank
Komisija trdi, da je Kraljevina Danska s tem, da je dopustila, da danski proizvajalci mleka proizvajajo in tržijo sir ter pri tem uporabljajo ZOP „Feta“, kršila člen 4(3) PEU v povezavi s členoma 1(1) in 4 Uredbe št. 1151/2012. Po eni strani naj bi namreč ta država članica namerno kršila obveznosti iz člena 13 te uredbe ali celo spodbujala nezakonito uporabo te ZOP. S tem naj bi ogrozila uresničitev njenih ciljev, in sicer zagotoviti lojalno konkurenco za kmete in proizvajalce, katerih kmetijski proizvodi in živila imajo značilnosti in lastnosti, ki jim dajejo dodano vrednost, pomagati proizvajalcem proizvodov, povezanih z geografskim območjem, da prejemajo pravične prihodke glede na kakovost svojih proizvodov, ter zagotoviti varstvo pravic intelektualne lastnine za vsa imena, zaščitena na ozemlju Unije.
Drugič, Kraljevina Danska naj bi s tem, da ni preprečila ali ustavila kršitve pravic ZOP „Feta“, ki nastane s tem, ko danski proizvajalci mleka v tretje države izvažajo sir in pri tem nezakonito uporabljajo to ZOP, oslabila položaj Unije pri mednarodnih pogajanjih, da bi se zagotovilo varstvo sistemov kakovosti Unije, s čimer naj bi bila ogrožena skladnost zunanjega zastopanja Unije.
Komisija je v odgovoru na pisno vprašanje Sodišča navedla, da učinki ravnanja Kraljevine Danske presegajo neizpolnitev materialne obveznosti, ki izhaja iz člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012.
Helenska republika zlasti poudarja, da so posledice ravnanj Kraljevine Danske, tako na nacionalni ravni za proizvajalce fete kot na ravni Unije v okviru mednarodnih pogajanj, hude. Meni, da se ravnanje, na katero se nanaša ta očitek Komisije, razlikuje od ravnanja, ki pomeni kršitev posebnih obveznosti iz člena 13 Uredbe št. 1151/2012. Ta država članica naj bi se namreč sistematično in dolgo časa izogibala svojim obveznostim in se pri tem sklicevala na trditev, ki je namenjena zavlačevanju in pomeni zlorabo, da so bili zadevni proizvodi namenjeni za izvoz v tretje države, in naj ne bi sprejela nobenega ukrepa za odpravo nedovoljenih posledic tega nezakonitega ravnanja.
Republika Ciper meni tudi, da sporno ravnanje škoduje možnosti mednarodne zaščite ZOP. To ravnanje naj bi namreč prispevalo k temu, da bi ZOP v tretjih državah postala generična označba, s čimer bi se zmanjšala pogajalska moč Komisije. Dopuščanje, ki naj bi ga Kraljevina Danska izkazala v zvezi s tem ravnanjem, naj bi pomenilo kršitev člena 4(3) PEU. To neizpolnitev obveznosti bi bilo treba ugotoviti, če bi Sodišče razsodilo, da obveznosti, ki izhajajo iz člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012, niso jasne glede nadzora nad proizvodi, ki se tržijo v tretjih državah.
Kraljevina Danska ta očitek zavrača in trdi, da ni mogoče šteti, da je bilo kršeno načelo lojalnega sodelovanja niti v okviru člena 1(1) in člena 4 Uredbe št. 1151/2012 niti samostojno, saj nestrinjanje z razlago prava Unije ne more pomeniti kršitve tega načela. Poleg tega ta država članica meni, da so ravnanja, na katera se nanašata oba očitka, ki ju je Komisija navedla v utemeljitev tožbe, enaka.
Presoja Sodišča
Neizpolnitev splošne obveznosti lojalnega sodelovanja, ki izhaja iz člena 4(3) PEU, je mogoče ugotoviti le, če se nanaša na ravnanja, ki se razlikujejo od tistih, ki pomenijo kršitev konkretnih obveznosti, ki se očita državi članici (glej v tem smislu sodbo z dne 17. decembra 2020, Komisija/Slovenija (Arhivi ECB),
C‑316/19
,
EU:C:2020:1030
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi pa je treba ugotoviti, da se očitek Komisije v zvezi z načelom lojalnega sodelovanja, v delu, v katerem se Kraljevini Danski očita, da je kršila obveznosti, ki izhajajo iz člena 13 Uredbe št. 1151/2012, in da je s tem ogrozila uresničitev ciljev te uredbe, nanaša na isto ravnanje kot tisto, ki je predmet prvega očitka, in sicer opustitev preprečevanja in ustavitve uporabe ZOP „Feta“ s strani danskih proizvajalcev za označitev sira, ki ne ustreza veljavni specifikaciji.
Poleg tega Komisija ni dokazala, da je Kraljevina Danska kakor koli drugače kot s to opustitvijo spodbujala nezakonito uporabo ZOP „Feta“.
Prav tako, čeprav dejstvo, da proizvajalci Unije izvažajo proizvode v tretje države in pri tem nezakonito uporabljajo ZOP, oslabi položaj Unije v mednarodnih pogajanjih, katerih namen je zagotoviti varstvo sistemov kakovosti Unije, pa ni dokazano, kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točki 95 sklepnih predlogov, da je Kraljevina Danska izvajala ukrepe ali dajala izjave, zaradi katerih bi lahko nastala takšna posledica, kar bi pomenilo ravnanje, ki se razlikuje od tistega, ki je predmet prvega očitka.
Drugi očitek je treba torej zavrniti.
Glede na vse navedeno je treba, prvič, ugotoviti, da Kraljevina Danska s tem, da ni preprečila in ustavila uporabe – s strani danskih proizvajalcev mleka ‐ ZOP „Feta“ za označitev sira, ki ne ustreza specifikaciji te ZOP, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(3) Uredbe št. 1151/2012, in drugič, tožbo v preostalem zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. V skladu s členom 138(3) tega poslovnika vsaka stranka nosi svoje stroške, če vsaka uspe samo deloma. Vendar lahko Sodišče, če je to glede na okoliščine v zadevi očitno upravičeno, odloči, da ena stranka poleg svojih stroškov nosi tudi del stroškov druge stranke. Ker je Komisija predlagala, naj se Kraljevini Danski naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi v bistvenem ni uspela, se glede na okoliščine primera Kraljevini Danski naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi štiri petine stroškov Komisije. Komisija nosi eno petino svojih stroškov.
Poleg tega na podlagi člena 140(1) Poslovnika Sodišča države članice, ki se kot intervenientke udeležijo postopka, nosijo svoje stroške. Helenska republika in Republika Ciper zato nosita svoje stroške.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

1.
Kraljevina Danska s tem, da ni preprečila in ustavila uporabe – s strani danskih proizvajalcev mleka ‐ zaščitene označbe porekla (ZOP) „Feta“ za označitev sira, ki ne ustreza specifikaciji te ZOP, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(3) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil.

2.
V preostalem se tožba zavrne.

3.
Kraljevina Danska poleg svojih stroškov nosi tudi štiri petine stroškov Evropske komisije.

4.
Evropska komisija nosi petino svojih stroškov.

5.
Helenska republika in Republika Ciper nosita vsaka svoje stroške.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: danščina.