CELEX: 62017TJ0079
Javni uslužbenci
Pogodbeni uslužbenci
Zaposlovanje
Notranji natečaj
Oblikovanje rezervnega seznama za zaposlovanje asistentov
Pogoj za pripustitev k natečaju, ki se nanaša na funkcionalno skupino, v katero je kandidat uvrščen na zadnji dan za vložitev prijav
Nepripustitev k sodelovanju na preizkusih natečaja

Dejansko stanje
Tožeča stranka, Alain Schoonjans, je bil med 1. decembrom 2010 in 30. novembrom 2013 pri Evropski komisiji zaposlen kot pogodbeni uslužbenec funkcionalne skupine III, med 1. in 31. decembrom 2013 kot nadomestni uslužbenec, nato med 1. januarjem 2014 in 15. septembrom 2015 ponovno kot pogodbeni uslužbenec funkcionalne skupine III ter nazadnje od 16. septembra 2015 do 31. decembra 2016 kot pogodbeni uslužbenec funkcionalne skupine IV.
Komisija je 9. februarja 2016 objavila razpis notranjih natečajev na podlagi preizkusov za oblikovanje rezervnega seznama za zaposlitev tajnikov/referentov razreda 2 (AST/SC 2), asistentov razreda 2 (AST 2) in upravnih uslužbencev razreda 6 (AD 6) (v nadaljevanju: razpis natečaja). Ti trije natečaji so imeli naslednje reference: COM/01/AST-SC/16 (AST/SC 2) – Tajniki/referenti, COM/02/AST/16 (AST 2) – Asistenti in COM/03/AD/16 (AD 6) – Upravni uslužbenci.
Pod naslovom III, „Pogoji za pripustitev“, je člen 2.1(c) razpisa natečaja določal naslednje glede upravnega položaja kandidatov:
„[Za pripustitev morate] biti vsaj zadnjih šest mesecev pred zadnjim dnem za vložitev elektronske prijave zaposleni v funkcionalni skupini, ki se zahteva pod naslovom III.2.2 za natečaj, za katerega ste prijavljeni, ali biti ves čas ali del zgoraj navedenega šestmesečnega obdobja zaposleni v višji funkcionalni skupini.
Za izračun zahtevanih šestih mesecev se upoštevajo naslednja obdobja: upravni položaj ‚aktiven‘, ‚dopust zaradi služenja vojaškega roka‘, ‚starševski ali družinski dopust‘, ‚napotitev zaradi službenih razlogov‘ ali ‚napotitev na zahtevo‘ (v prvih šestih mesecih napotitve na zahtevo) v smislu člena 37 in naslednjih Kadrovskih predpisov [za uslužbence Evropske unije].“
Člen 2.2 razpisa natečaja pod istim naslovom glede funkcionalne skupine in razreda kandidatov določa naslednje:
„Na zadnji dan, ki je določen za elektronsko prijavo, morate spadati v naslednjo funkcionalno skupino:
Za COM/01/AST-SC/16 (AST/SC 2) morate biti uradnik ali začasni uslužbenec AST/SC ali pogodbeni uslužbenec FS II.
Za COM/02/AST/16 (AST 2) morate biti uradnik ali začasni uslužbenec AST ali pogodbeni uslužbenec FS III.
Za COM/03/AD/16 (AD 6) morate biti uradnik ali začasni uslužbenec AD ali pogodbeni uslužbenec FS IV.“
Nedoločenega dne se je tožeča stranka prijavila na notranji natečaj COM/02/AST/16 (AST 2).
Komisija za notranji natečaj COM/02/AST/16 (AST 2) je 11. aprila 2016 tožečo stranko obvestila o tem, da je zavrnila njeno prijavo (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), ker ni izpolnjevala pogoja, ki je določen v razpisu natečaja, s katerim se zahteva, da je bila na zadnji dan za prijavo na natečaj uvrščena v funkcionalno skupino III (v nadaljevanju: sporni pogoj).
Tožeča stranka je 11. julija 2016 vložila pritožbo zoper izpodbijano odločbo.
Organ za imenovanja je z odločbo z dne 27. oktobra 2016, ki je bila istega dne vročena tožeči stranki, tožečo stranko obvestil, da je njeno pritožbo zavrnil.
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 6. februarja 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Tožeča stranka je z dopisom z dne 14. februarja 2017 predlagala, da se ta zadeva zaradi povezanosti združi z zadevama T‑55/17, Healy/Komisija, in T‑73/17, RS/Komisija, v skladu s členom 68 Poslovnika Splošnega sodišča.
Z dopisom z dne 15. februarja 2017 je bila Komisija pozvana, naj predstavi svoja stališča glede morebitne združitve te zadeve in zadev T‑55/17, Healy/Komisija, ter T‑73/17, RS/Komisija.
Komisija je 5. aprila 2017 vložila odgovor na tožbo.
Tožeča stranka se je z dopisom z dne 18. maja 2017 odpovedala repliki.
Tožeča stranka je z dopisom z dne 30. maja 2017 predlagala, naj se opravi obravnava.
Predsednik devetega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 14. novembra 2017 odločil, da te zadeve ne bo združil z zadevama T‑55/17, Healy/Komisija, in T‑73/17, RS/Komisija.
Stranki sta na obravnavi 19. januarja 2018 podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano odločbo razglasi za nično;
–
Komisiji naloži plačilo odškodnine v znesku 5.000 EUR za nepremoženjsko škodo, ki naj bi nastala tožeči stranki;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Predlog za razglasitev ničnosti
Trditve strank
Tožeča stranka v utemeljitev tožbenih predlogov zoper izpodbijano odločbo navaja ugovor nezakonitosti spornega pogoja, ker naj bi se z njim kršila člen 82(7) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije (v nadaljevanju: PZDU) in člen 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi).
Na eni strani tožeča stranka meni, da je besedilo člena 82(7), drugi stavek, PZDU nedvoumno in Komisiji ne dopušča proste presoje s tem, da določa, da lahko pogodbeni uslužbenci funkcionalne skupine IV sodelujejo na natečajih, med drugim za razrede od AST 1 do AST 4.
V obravnavanem primeru pa je razpis natečaja določal, da lahko na natečaju za razred AST 2 sodelujejo le pogodbeni uslužbenci funkcionalne skupine III. Komisija naj bi zato kršila člen 82(7), drugi stavek, PZDU in ker bi bilo posledično treba ugotoviti, da je ta natečaj nezakonit, naj bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično.
Na drugi strani tožeča stranka meni, da tudi če bi bil sporni pogoj združljiv s členom 82(7) PZDU, krši člen 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, ker neutemeljeno, vsekakor pa nesorazmerno, omejuje zaposlovanje.
Komisija nasprotuje argumentaciji tožeče stranke.
Presoja Splošnega sodišča
Člen 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov določa:
„Zaposlovanje mora zagotoviti, da institucija dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne uradnike, ki jih izbira na najširšem možnem geografskem območju med državljani držav članic Unije. Nobeno delovno mesto ni rezervirano za državljane določene države članice.“
Člen 29(1), četrti pododstavek, Kadrovskih predpisov določa:
„Ob upoštevanju načela, da se velika večina uradnikov zaposli na podlagi javnih natečajev, se lahko organ za imenovanja z odstopanjem od točke (d) in zgolj v izjemnih primerih odloči za organizacijo notranjega natečaja v instituciji, na katerem lahko sodelujejo tudi pogodbeni uslužbenci, kakor so določeni v členih 3a in 3b [PZDU]. Za to kategorijo osebja veljajo omejitve glede te možnosti, določene v členu 82(7) [PZDU], ter glede konkretnih nalog, ki jih smejo opravljati kot pogodbeni uslužbenci.“
Na prvem mestu je treba spomniti na načela, ki jih je sodna praksa določila glede pogojev in podrobnih pravil za organizacijo natečaja.
Prvič, bistvena vloga razpisa natečaja je čim natančneje obvestiti zainteresirane osebe o vrsti pogojev, ki se zahtevajo za zaposlitev, pri čemer gre za to, da se jim omogoči, da presodijo, ali se bodo prijavili (glej sodbo z dne 31. januarja 2006, Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, točka
in navedena sodna praksa).
Drugič, institucija ima v zvezi s tem široko diskrecijsko pravico, da določi merila za preverjanje usposobljenosti, zahtevana za prosta delovna mesta, ter da glede na ta merila in v interesu službe določi pogoje in podrobna pravila za organizacijo natečaja (glej v tem smislu sodbe z dne 9. oktobra 2008, Chetcuti/Komisija,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
, točki
in
ter navedena sodna praksa; z dne 31. januarja 2006, Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, točka
in navedena sodna praksa, ter z dne 13. decembra 2006, Heus/Komisija,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar mora biti izvajanje diskrecijske pravice, ki jo imajo institucije na področju organizacije natečajev, zlasti pri določitvi pogojev za pripustitev, združljivo z zavezujočimi določbami člena 27, prvi odstavek, in člena 29(1) Kadrovskih predpisov. Člen 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov zavezujoče opredeljuje cilj vsakega zaposlovanja, člen 29(1) Kadrovskih predpisov pa zavezujoče določa postopke, ki jih je treba opraviti za zasedbo prostih delovnih mest. Zato je treba to pravico vedno izvajati glede na zahteve, povezane s prostimi delovnimi mesti, in splošneje glede na interes službe (glej sodbo z dne13. decembra 2006, Heus/Komisija,
T‑173/05
,
EU:T:2006:392
, točka
in navedena sodna praksa; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 17. novembra 2009, Di Prospero/Komisija,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
Toda čeprav lahko predvsem pogoji, ki omejujejo prijavo kandidatov na natečaj, omejijo možnosti institucije, da zaposli najboljše kandidate v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, iz tega kljub temu ne izhaja, da je vsaka določba, ki vsebuje tako omejitev, v nasprotju z navedenim členom. Institucija ima namreč na podlagi diskrecijske pravice uprave pri organizaciji natečajev in, splošneje, interesa službe pravico določiti pogoje, za katere meni, da so ustrezni, in ki – čeprav omejujejo dostop kandidatov do natečaja in torej nujno število prijavljenih kandidatov – ne vključujejo nevarnosti, da bi bil ogrožen cilj zagotovitve prijave najsposobnejših, najučinkovitejših in neoporečnih kandidatov v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov (glej v tem smislu sodbo z dne 17. novembra 2009, Di Prospero/Komisija,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, točka
).
V zvezi s tem, kot trdi Komisija, je bilo v sodni praksi že ugotovljeno, da ne obstaja obveznost, da se k notranjemu natečaju v instituciji pripusti vse osebe, ki so v službi te institucije. Taka obveznost bi namreč ogrožala široko diskrecijsko pravico, ki jo ima ta institucija (glej v tem smislu sodbi z dne 9. oktobra 2008, Chetcuti/Komisija,
C‑16/07 P
,
EU:C:2008:549
, točke od 70 do 76, in z dne 24. septembra 2009, Brown/Komisija,
F‑37/05
,
EU:F:2009:121
, točka
). Torej se uslužbencem in uradnikom institucije ne prizna absolutna pravica do sodelovanja na notranjem natečaju zadevne institucije (glej v tem smislu sodbi z dne 6. marca 1997, de Kerros in Kohn-Berge/Komisija,
T‑40/96 in T‑55/96
,
EU:T:1997:28
, točka
, ter z dne 8. novembra 2006, Chetcuti/Komisija,
T‑357/04
,
EU:T:2006:339
, točka
).
Tako se šteje, da so v nasprotju s členom 27, prvi odstavek, Kadrovskih prepisov le pogoji, ki omejujejo pristopanje kandidatov k natečaju, in pomenijo tveganje, da se ogrozi cilj zagotavljanja prijav najboljših kandidatov (glej v tem smislu sodbi z dne 6. marca 1997, de Kerros in Kohn-Berge/Komisija,
T‑40/96 in T‑55/96
,
EU:T:1997:28
, točka
, in z dne 17. novembra 2009, Di Prospero/Komisija,
F‑99/08
,
EU:F:2009:153
, točka
)
Tretjič, treba je spomniti, da je glede na široko diskrecijsko pravico, ki jo imajo institucije na tem področju, nadzor Splošnega sodišča glede spoštovanja pogoja v zvezi z interesom službe treba omejiti na vprašanje, ali je institucija delovala v razumnih in nespornih mejah ter ni očitno napačno uporabila svoje diskrecijske pravice (glej v tem smislu sodbo z dne 19. junija 2015, Z/Sodišče,
T‑88/13 P
,
EU:T:2015:393
, točka
).
Na drugem mestu je treba določiti obseg člena 82(7), prvi in drugi stavek, PZDU.
Člen 82(7), prvi stavek, PZDU določa, da se pogodbenim uslužbencem iz funkcionalnih skupin od II do IV sodelovanje na notranjih natečajih dovoli šele, ko dopolnijo tri leta delovne dobe v instituciji. Člen 82(7), drugi stavek, PZDU med drugim določa, da pogodbeni uslužbenci funkcionalne skupine III lahko sodelujejo le na natečajih za razrede AST 1 in AST 2 ter da lahko pogodbeni uslužbenci funkcionalne skupine IV sodelujejo le na natečajih za razrede od AST 1 do AST 4 oziroma AD 5 in AD 6.
Splošno sodišče je glede člena 82(7), prvi stavek, PZDU v sodbi z današnjim datumom, Healy/Komisija (T‑55/17) razsodilo, da mora institucija, ki odloči, da izjemoma organizira notranji natečaj, ki je odprt za pogodbene uslužbence iz funkcionalnih skupin od II do IV, spoštovati mejo treh let dobe službovanja, ki jo določa ta določba. Vendar pa lahko ta institucija glede na široko diskrecijsko pravico in ob upoštevanju kogentnih določb iz člena 27, prvi odstavek, in člena 29(1) Kadrovskih predpisov za nekatera delovna mesta ali za nekatere funkcionalne skupine določi strožje pogoje, tako da zahteva med drugim daljšo dobo službovanja, kot je minimum, ki je določen v členu 82(7), prvi stavek, PZDU (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 13. julija 1989, Jaenicke Cendoya/Komisija,
108/88
,
EU:C:1989:325
, točka
).
Glede člena 82(7), drugi stavek, PZDU je treba upoštevati, da pogodbenim uslužbencem funkcionalne skupine IV, kot je tožeča stranka, zakonodajalec Evropske unije načeloma dovoli, da sodelujejo na natečajih za razrede od AST 1 do AST 4 oziroma AD 5 in AD 6.
To je mogoče sklepati glede na razlike v izrazih, ki jih je uporabil zakonodajalec Unije, in sicer v prvem in drugem stavku člena 82(7) PZDU. V prvem stavku ta zakonodajalec določa, da se zadevnim pogodbenim uslužbencem „dovoli“ – „podrá autorizarse“ v španskem jeziku, „kann […] erteilt werden“ v nemškem jeziku, „may be authorised“ v angleškem jeziku, „possono essere autorizzati“ v italijanskem jeziku, „może być upoważniony“ v poljskem jeziku in „podem ser autorizados“ v portugalskem jeziku – sodelovanje na notranjih natečajih, če izkažejo, da dosegajo dobo službovanja vsaj tri leta. Drugi stavek pa ne zahteva nobenega dovoljenja. Nasprotno, pogodbenim uslužbencem iz funkcionalne skupine IV omogoča, da sodelujejo na natečajih za razrede od AST 1 do AST 4 ali AD 5 in AD 6, te pravice pa ne razširi na druge razrede. V zvezi s tem, če francoska različica uporablja negativno formulacijo – „ne peuvent prendre part qu’aux concours“ („imajo dostop le do natečajev“) – enako določajo ostale jezikovne različice na pozitiven način: „solo tendrán acceso“ v španskem jeziku, „haben Zugang […] nur für“ v nemškem jeziku, „may have access only“ v angleškem jeziku, „possono partecipare unicamente“ v italijanskem jeziku, „może mieć dostęp jedynie“ v poljskem jeziku in „apenas podem ter acesso“ v portugalskem jeziku.
Iz prvega stavka v povezavi z drugim stavkom člena 82(7) PZDU izhaja, da lahko institucija izjemoma organizira notranji natečaj, h kateremu lahko pristopijo pogodbeni uslužbenci, ki dopolnijo vsaj tri leta dobe službovanja v instituciji. Če pa se ta institucija odloči, da bo razpisala notranji natečaj za pogodbene uslužbence, ki izpolnjujejo ta pogoj dobe službovanja, mora spoštovati dovoljenje, ki ga daje zakonodajalec Unije tem uslužbencem in mora posledično dovoliti, da ti uslužbenci iz funkcionalne skupine IV sodelujejo na natečajih za razrede od AST 1 do AST 4 ali AD 5 in AD 6, ki jih je organizirala.
Ob upoštevanju teh omejitev, ki jih je določil zakonodajalec Unije, in glede na njeno široko diskrecijsko pravico pa lahko zadevna institucija – kot trdi Komisija in v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 28 zgoraj – omeji dostop pogodbenih uslužbencev funkcionalne skupine IV do natečajev za razrede od AST 1 do AST 4 ali AD 5 in AD 6, tako da določi dodatna merila sposobnosti, ki bi se lahko zahtevala za prosta delovna mesta oziroma v interesu službe.
V obravnavanem primeru je jasno, da sporni pogoj izključuje sodelovanje vseh pogodbenih uslužbencev funkcionalne skupine IV na natečaju COM/02/AST/16 (AST 2), čeprav izpolnjujejo druge pogoje, določene v razpisu natečaja. Komisija s tem ni upoštevala člena 82(7), drugi stavek, PZDU, ki tem uslužbencem izrecno dovoljuje, da sodelujejo na natečajih za razred AST 2.
Komisija pa v odgovoru na tožbo trdi, da je sporni pogoj združljiv s členom 27, prvi odstavek, in členom 29 Kadrovskih predpisov. V bistvu meni, da je ta pogoj neposredno povezan z interesom službe, ki je razpolaganje z najbolj usposobljenim osebjem, ki je takoj pripravljeno za delo. Naloge in odgovornosti uslužbencev iz funkcionalne skupine III ter naloge in odgovornosti uslužbencev funkcionalne skupine IV naj bi se razlikovale prav toliko, kot se razlikujejo naloge in odgovornosti uradnikov iz razredov AST in AD, kot naj bi to izhajalo iz Priloge I, oddelek A, Kadrovskih predpisov in iz člena 80 PZDU.
Te argumentacije pa ni mogoče potrditi, saj v bistvu le iz razloga, da so preveč kvalificirani za delovna mesta AST 2, izključuje vse pogodbene uslužbence funkcionalne skupine IV, celo tiste, ki so prej kot uslužbenci funkcionalne skupine III opravljali naloge, ki so primerljive z nalogami za prosta delovna mesta.
Odločeno je že bilo namreč, da zavrnitev prijave za natečaj le zato, ker je bil kandidat preveč kvalificiran, nasprotuje cilju, ki ga za vsak postopek zaposlitve uradnika ali uslužbenca zavezujoče določa člen 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, in sicer, da se instituciji zagotovi, da dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne ljudi. Nasprotno pa je ta zavrnitev sprejemljiva, če institucija predloži dejstva in dokaze, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da bi ta previsoka kvalificiranost zadevne kandidate ovirala pri izpolnjevanju nalog prostih delovnih mest, ali da bi negativno vplivala na kakovost dela zadevnih oseb, učinkovitost in njihovo motivacijo (glej v tem smislu sodbo z dne 11. februarja 1999, Jiménez/UUNT,
T‑200/97
,
EU:T:1999:26
, točke od 47 do 49; glej tudi po analogiji sodbo z dne 28. marca 1996, Noonan/Komisija,
T‑60/92
,
EU:T:1996:44
, točke od 38 do 44).
Komisija poudarja, prvič, da naloge in stopnja odgovornosti pogodbenih uslužbencev v funkcionalni skupini III niso enake kot tiste pogodbenih uslužbencev funkcionalne skupine IV in, drugič, da velja enako za razrede funkcij AST in AD.
Na drugi strani Komisija trdi, da je za pogodbene uslužbence funkcionalna skupina III enakovredna razredom AST 1 in AST 2 za uradnike ter da je funkcionalna skupina IV enakovredna razredu AD za uradnike.
Na podlagi te dvojne predpostavke in glede na potrebo po osebju, ki je takoj pripravljeno na delo, Komisija sklepa, da so pogodbeni uslužbenci funkcionalne skupine III lahko sodelovali le na notranjem natečaju COM/02/AST/16 (AST 2) in da so pogodbeni uslužbenci funkcionalne skupine IV lahko sodelovali le na notranjem natečaju COM/03/AD/16 (AD 6).
Tako v nasprotju z načeli iz točke 44 zgoraj argumentacija Komisije ni utemeljena z nobenim elementom, ki bi lahko dokazoval, da bi lahko previsoka kvalificiranost pogodbenih uslužbencev funkcionalne skupine IV negativno vplivala na kakovost njihovega dela, na njihovo učinkovitost ali na njihovo motivacijo pri opravljanju zaposlitve v razredu AST 2.
V teh okoliščinah je Komisija s tem, da je uslužbencem funkcionalne skupine IV zavrnila sodelovanje na notranjem natečaju COM/02/AST/16 (AST 2), očitno napačno uporabila svojo diskrecijsko pravico.
Poleg tega bi bil ob predpostavki, da pogodbeni uslužbenci funkcionalne skupine IV načeloma ne smejo sodelovati na natečajih za delovna mesta razreda AST 2, ker naj bi bila ta funkcionalna skupina enakovredna razredu AD za uradnike, člen 82(7), drugi stavek, PZDU brez polnega učinka, saj ta člen prav tem pogodbenim uslužbencem dovoljuje sodelovanje na teh natečajih.
Glede na vsa ta dejstva in dokaze je treba ugovoru nezakonitosti spornega pogoja ugoditi in posledično izpodbijano odločbo razglasiti za nično.
Odškodninski zahtevek
Ker se z razglasitvijo ničnosti izpodbijane odločbe po mnenju tožeče stranke ne more popraviti nepremoženjska škoda, za katero meni, da ji je nastala, Splošnemu sodišču predlaga, naj Komisiji naloži plačilo zneska v višini 5.000 EUR. Komisija odgovarja, da če je izpodbijana odločba nezakonita, je treba ta zahtevek, ki je bil prvič podan pred Splošnim sodiščem, zavrniti. Vsekakor pa, tudi če bi bila ta odločba nezakonita, naj bi razglasitev njene ničnosti zadostovala za povrnitev zatrjevane nepremoženjske škode.
Spomniti je treba, da je lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso razglasitev ničnosti nezakonitega akta sama po sebi primerna in načeloma zadostna povrnitev nepremoženjske škode, ki jo je ta akt lahko povzročil (sodba z dne 9. novembra 2004, Montalto/Svet,
T‑116/03
,
EU:T:2004:325
, točka
; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 9. julija 1987, Hochbaum in Rawes/Komisija,
44/85, 77/85, 294/85 in 295/85
,
EU:C:1987:348
, točka
).
Vendar razglasitev ničnosti nezakonitega akta sama ne more pomeniti ustrezne odškodnine, če ta akt po eni strani vsebuje izrecno negativno oceno sposobnosti tožeče stranke, ki jo lahko prizadene (glej v tem smislu sodbo z dne 7. februarja 1990, Culin/Komisija,
C‑343/87
,
EU:C:1990:49
, točke od 27 do 29; z dne 23. marca 2000, Rudolph/Komisija,
T‑197/98
,
EU:T:2000:86
, točka
, ter z dne 13. decembra 2005, Cwik/Komisija,
T‑155/03, T‑157/03 in T‑331/03
,
EU:T:2005:447
, točki
in
) ter če po drugi strani tožeča stranka dokaže, da ji je nastala nepremoženjska škoda, ki jo je mogoče ločiti od nezakonitosti, ki je podlaga za razglasitev ničnosti in ki je s to razglasitvijo ničnosti ne bi bilo mogoče v celoti povrniti (sodbi z dne 6. junija 2006, Girardot/Komisija,
T‑10/02
,
EU:T:2006:148
, točka
, in z dne 19. novembra 2009, Michail/Komisija,
T‑49/08 P
,
EU:T:2009:456
, točka
).
V obravnavanem primeru tožeča stranka trdi, da njena nepremoženjska škoda izhaja iz nezmožnosti Komisije, da ji postavi enake pogoje, kot so tisti, v katerih bi moral biti organiziran natečaj, da bi se zagotovila enako obravnavanje vseh kandidatov in objektivnost ocenjevanja.
Treba je ugotoviti, prvič, da tožeča stranka ne očita Komisiji negativne ocene njenih sposobnosti, ki bi jo lahko prizadela, in drugič, da tožeča stranka ni dokazala, da ji je nastala nepremoženjska škoda, ki jo je mogoče ločiti od nezakonitosti, ki je podlaga za razglasitev ničnosti.
V teh okoliščinah in v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 53 in 54 zgoraj, Splošno sodišče meni, da se vsa nepremoženjska škoda, ki je lahko nastala tožeči stranki zaradi nezakonitosti izpodbijane odločbe, učinkovito in zadostno povrne z razglasitvijo te odločbe za nično. Odškodninski zahtevek je torej treba zavrniti.
Iz vseh zgornjih preudarkov izhaja, da je treba tožbi ugoditi v delu, v katerem se nanaša na razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, in jo v preostalem zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker Komisija v bistvenem delu ni uspela, se ji v skladu s predlogi tožeče stranke naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (deveti senat)
razsodilo:

1.
Odločba komisije notranjega natečaja COM/02/AST/16 (AST 2), s katero je bila zavrnjena prijava Alaina Schoonjansa, se razglasi za nično.

2.
V preostalem se tožba zavrne.

3.
Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

Gervasoni
Kowalik-Bańczyk
Mac Eochaidh
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 12. septembra 2018.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.