CELEX: 62015TJ0462
Damping
Uvoz koles, poslanih iz Kambodže, Pakistana in Filipinov
Razširitev dokončne protidampinške dajatve, uvedene na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na ta uvoz
Uredba (EU) 2015/776
Izogibanje
Pretovarjanje
Člen 13(1) in (2) ter člen 18(3) Uredbe (ES) št. 1225/2009 (postala člen 13(1) in (2) ter člen 18(3) Uredbe (EU) 2016/1036)

) (
)
Dejansko stanje
Svet Evropske unije je z Uredbo Sveta (EGS) št. 2474/93 z dne 8. septembra 1993 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz v Skupnost koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in dokončnem pobiranju začasne protidampinške dajatve (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 51, str. 3) uvedel dokončno protidampinško dajatev v višini 30,6 % na uvoz koles s poreklom iz Kitajske.
Po pregledu zaradi izteka ukrepov, ki se je začel v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45) (nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (
UL 2009, L 343, str. 51
, popravek v
UL 2010, L 7, str. 22
, v nadaljevanju: osnovna uredba), ki pa jo je nadomestila Uredba (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (
UL 2016, L 176, str. 21
)), zlasti v skladu s členom 11(2) Uredbe št. 384/96 (postal člen 11(2) osnovne uredbe), je Svet z Uredbo (ES) št. 1524/2000 z dne 10. julija 2000 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev pri uvozu koles po poreklu iz Ljudske republike Kitajske (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 33, str. 319) sklenil, da bo ohranil zgoraj navedeno protidampinško dajatev.
Po vmesnem pregledu v skladu s členom 11(3) Uredbe št. 384/96 (postal člen 11(3) osnovne uredbe) je Svet z Uredbo (ES) št. 1095/2005 z dne 12. julija 2005 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz koles s poreklom iz Vietnama in o spremembi Uredbe št. 1524/2000 (
UL 2005, L 183, str. 1
) protidampinško dajatev na uvoz koles s poreklom iz Kitajske dvignil na 48,5 %.
Po pregledu zaradi izteka ukrepov, ki se je začel v skladu s členom 11(2) Uredbe Sveta (ES) št. 384/96, je Svet z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 z dne 3. oktobra 2011 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz koles s poreklom iz Kitajske (
UL 2011, L 261, str. 2
) sklenil, da bo ohranil veljavno protidampinško dajatev, ki je 48,5 %.
Maja 2013 je Svet po vmesnem pregledu v skladu s členom 11(3) osnovne uredbe (postal člen 11(3) Uredbe 2016/1036) sprejel Uredbo (EU) št. 502/2013 z dne 29. maja 2013 o spremembi Izvedbene uredbe št. 990/2011 (
UL 2013, L 153, str. 17
) in sklenil, da je treba veljavno protidampinško dajatev ohraniti na stopnji 48,5 %, razen za kolesa, ki jih izvažajo tri družbe, za katere so bile določene individualne stopnje dajatve.
Svet je po preiskavi proti izogibanju v skladu s členom 13 osnovne uredbe (postal člen 13 Uredbe 2016/1036) sprejel Izvedbeno Uredbo (EU) št. 501/2013 z dne 29. maja 2013 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 na uvoz koles, poslanih iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije ali ne (
UL 2013, L 153, str. 1
).
Ker je Evropska komisija leta 2014 prejela nov zahtevek, ki se je tokrat nanašal na morebitno izogibanje protidampinškim dajatvam, v katero naj bi bili vključeni proizvajalci izvozniki koles s sedežem v Kambodži, Pakistanu in na Filipinih, je sprejela Izvedbeno uredbo (EU) št. 938/2014 z dne 2. septembra 2014 o začetku preiskave glede morebitnega izogibanja protidampinškim ukrepom, uvedenim z Uredbo Sveta (EU) št. 502/2013 na uvoz koles s poreklom iz Kitajske, z uvozom koles, poslanim iz Kambodže, Pakistana in Filipinov, ne glede na to, ali je deklariran kot s poreklom iz Kambodže, Pakistana in Filipinov ali ne, in o registraciji takšnega uvoza (
UL 2014, L 263, str. 5
, in popravek v
UL 2014, L 341, str. 31
). Med to preiskavo, ki se je nanašala na obdobje od 1. januarja 2011 do 31. avgusta 2014, je tožeča stranka, družba Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd, od Komisije prejela „[o]brazec za družbe, ki zahtevajo izvzetje iz morebitne razširitve dajatev“ (v nadaljevanju: obrazec), ki ga je izpolnila in vrnila 10. oktobra 2014.
Iz spisa izhaja, da je tožeča stranka družba z enim družbenikom z omejeno odgovornostjo kamboškega prava, ki je bila ustanovljena maja 2013 in je popolnoma v lasti družbe Cronus International Co. Ltd, ki ima sedež v Hong Kongu, ki pa jo ima v stoodstotni lasti kitajski proizvajalec koles, Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd. Ta zadnja družba ima v stoodstotni lasti tudi kitajsko družbo Guangzhou Cronus Bicycles Co. Ltd, ki je izdelovalec koles, okvirjev in polakiranih okvirjev, in je povezana z drugim izdelovalcem kitajskih koles, Shine Wheel Bicycle Co. Ltd, ki naj bi svojo proizvodnjo končal 1. junija 2014. Tožeča stranka v tabelah D 5 in D 6, ki sta prilogi k obrazcu, ni pojasnila, da je bila povezana tudi z družbo Shine Wheel Bicycle, podatke glede tega dobavitelja pa je podala šele 27. oktobra 2014, torej kot odgovor na zahtevo Komisije po dodatnih informacijah z dne 16. oktobra 2014.
Tožeča stranka pojasnjuje, da so se navedbe glede datuma ustanovitve in dejanskega začetka njene dejavnosti januarja 2014, ki jih je podala v obrazcu in v tabelah, ki so v prilogah, neposredno nanašale na obdobje od 1. septembra 2013 do 31. avgusta 2014 (v nadaljevanju: referenčno obdobje), ne pa na obdobje preiskave (glej zgoraj točko 7). Iz obrazca izhaja, da je tožeča stranka svojo dejavnost opredelila kot proizvodnjo in prodajo koles in okvirjev za kolesa, zlasti za manjša naročila, znamke Cronus.
V tabeli F 2, v kateri so navedeni vsi nakupi polizdelkov, ki jih je izvedel vlagatelj zahteve za izvzetje, in ki je priloga k obrazcu, je tožeča stranka kot skoraj ekskluzivnega dobavitelja navedla družbo „Shine Wheel Bicycle Co. Ltd (Guangzhou)“ skupaj z vietnamsko družbo za lakiranje okvirjev in skupaj s še eno kitajsko družbo.
Tožeča stranka je v odgovoru z dne 27. oktobra 2014 predložila popravljeno tabelo F 2. Družba Shine Wheel Bicycle je tam opredeljena kot družba, ki je povezana s tožečo stranko, katere prodaja zadnjenavedeni je v referenčnem obdobju pomenila veliko večino nakupov tožeče stranke v tem obdobju. Družba Guangzhou Cronus Bicycles je prav tako navedena v tabeli zaradi nekaj transakcij v referenčnem obdobju.
Preiskava je Komisiji omogočila, da določi šest podjetij, ki so izvažala kolesa iz Kambodže. Ko je eno od njih to državo konec leta 2013 zapustilo in odšlo v Pakistan, je pet ostalih sodelujočih proizvajalcev koles, ki predstavljajo 94 % uvoza Evropske unije iz te države za to vrsto proizvoda, vložilo zahtevo za izvzetje.
Komisija je preučila informacije, ki jih je posredovalo teh pet podjetij, med katerimi je tožeča stranka. Komisija je 11. novembra 2014 zadnjenavedeno obvestila, da namerava opraviti preverjanje na kraju samem. Komisija je 8. in 9. decembra 2014 obiskala prostore tožeče stranke v Tai Sengu (Kambodža).
Po preverjanju na kraju samem in preverjanjih, katerih predmet so bili tudi štirje drugi proizvajalci, ki so med seboj sodelovali, je Komisija menila, da so bile tri družbe upravičene do izvzetja v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe (postal člen 13(4) Uredbe 2016/1036), dve, med katerimi je tožeča stranka, pa nista upravičeni.
Med tem obiskom je Komisija navedla več nepravilnosti, glede katerih je od tožeče stranke pridobila dodatna pojasnila, in preučila dokumente, ki ji jih je tožeča stranka predložila.
Najprej je navedla, da tožeča stranka ni imela računovodske programske opreme in je računovodstvo vodila v datotekah Excel. Šele po oktobru 2014 je začela pripravljati podrobna poročila o proizvodnji.
Dalje, po mnenju Komisije je iz obrazca in tabel, ki so v prilogi, izhajalo, da tožeča stranka kolesa proizvaja v delavnicah za varjenje in lakiranje šele od 1. januarja 2014 in da na začetku tega obdobja ni izdelovala okvirjev. Zato je Komisija poizvedovala o poreklu 1099 koles, ki so bila izvožena v Unijo (v tem primeru v Grčijo) 27. januarja 2014 in ki so bila v računu CI‑15295‑PM, ki ga je predložila tožeča stranka, opisana tako: 380 koles z okvirjem iz aluminija velikosti 26 palcev, 240 koles iz jekla prav tako velikosti 26 palcev, 120 koles z okvirjem iz jekla velikosti 24 palcev, 119 koles z okvirjem iz jekla, imenovanih „hi‑ten 700C“, 130 koles z zložljivim okvirjem iz jekla velikosti 20 palcev in 120 koles z okvirjem iz jekla velikosti 20 palcev. Ko je bila tožeča stranka zaslišana glede okoliščin tega izvoza je predložila račun KYD‑CN‑F01 z dne 17. januarja 2014, iz katerega izhaja, da je kupila 1098 okvirjev koles iz jekla velikosti 26 palcev v vietnamski družbi Kim Y Dinh Trading Service One Member Co. Ltd. Ker zadnjenavedena sama ni bila proizvajalec koles in okvirjev za kolesa, ampak le trgovec, je bila Komisija še bolj začudena nad dejstvom, da so bili kupljeni le okvirji za kolesa iz jekla, čeprav je račun CI‑15295‑PM izkazoval prodajo 380 koles iz aluminija in čeprav so velikosti teh okvirjev (26 palcev) le delno ustrezale velikosti koles, ki so bila izvožena v Unijo.
Tožeča stranka je bila vabljena, naj pojasni ta protislovja in je med obiskom predložila potrdilo o poreklu „obrazec A“, ki ga je izdalo vietnamsko ministrstvo za gospodarstvo na ime tega trgovca za okvirje koles, ki so predmet računa KYD‑CN‑F01. Komisija pa je ugotovila, da tudi to potrdilo o poreklu o postopku navaja le okvirje iz jekla, čeprav se je izvoz v Unijo, naveden zgoraj v točki 17, nanašal tudi na okvirje iz aluminija, kar je pozneje priznala tožeča stranka, in navedla da ni bilo pravilno, da so bili v tem potrdilu navedeni le okvirji iz jekla. Poleg tega tožeča stranka ni mogla predložiti nobenega potrdila o poreklu „obrazca A“ na njeno ime za kolesa, izvožena v Unijo, ki so predmet računa CI‑15295‑PM.
Komisija je torej menila, da je glede na to, da tožeča stranka ni sama izdelala okvirjev za kolesa na začetku svojega delovanja, edina mogoča razlaga ta, da zadevnih koles ni sestavila tožeča stranka, ampak so bila le pretovorjena iz kitajskih podjetij, s katerimi je bila povezana.
Poleg tega je Komisija med obiskom preverjanja navedla verjetne neskladnosti in pomanjkanje zanesljivosti glede nekaterih elementov iz obrazca. Ta institucija meni, da nekateri prijavljeni stroški izdelave ne ustrezajo dodani vrednosti delov, ki so bili vstavljeni pri sestavljanju ali pri dokončanju izdelave in so bili umetno povečani, da bi izpolnili oba pragova, določena v členu 13(2)(b) osnovne uredbe (postal člen 13(2)(b) Uredbe 2016/1036). Tako določeni stroški (amortizacija, najemnine, strošek za elektriko), ki so bili določeni za izdelavo okvirjev za kolesa, niso ustrezali količini proizvedenih koles, saj je bila poraba laka, uporabljenega za to izdelavo, precenjena glede na navedbe, ki so jih podali resnični proizvajalci koles, in tudi stroški dela so bili previsoki glede na količino proizvedenih okvirjev za kolesa ter sestavljenih koles. Komisija je torej na tej podlagi ponovno določila stroške izdelave, ki so nastali tožeči stranki, in sklenila, da so deli za kolesa s Kitajske na eni strani predstavljali več kot 60 % celotne vrednosti delov sestavljenega proizvoda (77 %) in da je na drugi strani dodana vrednost, za katero se poveča vrednost delov, ki se uporabijo za sestavljanje, nižja od 25 % (2 %).
Komisija je 13. marca 2015 tožečo stranko obvestila o svojih ugotovitvah, ki so se nanašale na, prvič, obstoj praks izogibanja v Kambodži (splošne ugotovitve), in drugič, vlogo, ki jo je imela tožeča stranka v teh praksah (posebne ugotovitve).
Tožeča stranka je 31. marca 2015 v odgovoru na to sporočilo pisno in na obravnavi podala nekaj ugovorov. Prvič, med drugim je nasprotovala ugotovitvi, da je bila vpletena v prakso pretovarjanja. V zvezi s tem je trdila, da iz informacij, ki so bile zbrane med preverjanjem na kraju samem, izhaja, da je najbolj verjetna razlaga, da so bili zadevni okvirji za kolesa s poreklom iz Vietnama. Predložila je dodatno dokazno gradivo v zvezi z računom CI‑15295‑PM, da bi dokazala, da so okvirji za kolesa vietnamskega porekla. Tožeča stranka navaja, da je torej predložila med drugim račun za nakup jekla in aluminija, ki sta bila uporabljena za izdelavo okvirjev za kolesa, račun vietnamske družbe, ki je jeklo predelala v okvirje, račun dobaviteljev okvirjev za kolesa z referenčno številko KYD‑CN‑F01 z dne 17. januarja 2014, seznam embalaže teh okvirjev, datiranih istega dne, in dokaz o plačilu tega računa ter navedbo celotne količine dobavljenih okvirjev za kolesa (približno tri tone), ki so ustrezali podatkom, predloženim v tabeli F 2. Tožeča stranka je en okvir za kolesa manj od izvoženih koles (1098 namesto 1099) pojasnila z dejstvom, da je en okvir za kolesa odstranila, ker ga je uporabila za vzorec pri dobavitelju. Drugič, nasprotovala je prilagoditvi njenih stroškov izdelave, ki jih je izdelala Komisija za izračun praga 25‑odstotne dodane vrednosti, določene v členu 13(2)(b) osnovne uredbe.
Komisija je 18. maja 2015 sprejela Izvedbeno uredbo (EU) 2015/776 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo Sveta (EU) št. 502/2013 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz koles, poslanih iz Kambodže in Pakistana ter s Filipinov, ne glede na to, ali so deklarirana kot izdelki s poreklom iz Kambodže ali Pakistana ali s Filipinov ali ne (
UL 2015, L 122, str. 4
, v nadaljevanju: izpodbijana uredba)
Komisija je med drugim v uvodnih izjavah 69, 71, 73 in 74 izvedbene uredbe ugotovila, da:
„(69)
Ena od petih sodelujočih družb ni mogla uskladiti podatkov o vrsti okvirjev, kupljenih na Kitajskem, s podatki o vrsti koles, prodanih v Unijo, družba pa v navedenem obdobju sploh ni proizvajala okvirjev. Zato je bilo sklenjeno, da so bila kolesa pretovorjena.
[…]
(71)
Opozoriti je treba, da med preveritvijo na kraju samem informacije, ki jih je zagotovila družba, Komisiji niso omogočale uskladitve vrste kupljenih okvirjev z vrsto koles, izvoženih v Unijo, saj je družba prikazala nakup jeklenih okvirjev, izvozila pa je različno velike okvirje iz jekla in aluminija. To bi nakazovalo, da izvožena kolesa niso bila sestavljena v Kambodži. Poleg tega je bil edini dokaz o poreklu navedenih okvirjev, ki ga je družba predložila med preveritvijo na kraju samem, obrazec A/potrdilo o poreklu, ki so ga vietnamski organi izdali na ime vietnamskega trgovca. Po razkritju je družba trdila, da je na obrazcu A/potrdilu o poreklu napačno navedeno, da so vsi okvirji jekleni, čeprav so bili dejansko tudi aluminijasti. Novi dokumenti, ki jih je družba po razkritju predložila v vietnamskem in kitajskem jeziku z omejenim prevodom v angleščino, so vsebovali več neskladnosti: količina kupljenih okvirjev se ni ujemala s številom izvoženih koles, kot je bilo ugotovljeno med preveritvijo na kraju samem; en dokument je bil predložen kot račun, vendar ni vseboval nobenih cen; niso bila predložena dokazila o drugih proizvodnih stopnjah (razrez, preoblikovanje, prebijanje in lakiranje).Ti novi dokumenti so bili zato obravnavani kot nepopolni in nezadostni kot dokaz, da so bili zadevni okvirji proizvedeni v Vietnamu.
[…]
(73)
Poleg tega družba za zadevna kolesa ni mogla predložiti obrazca A/potrdila o poreklu kamboškega ministrstva za trgovino. Zato in zaradi odsotnosti drugih informacij se sklepa, da so zadevni deli kitajskega porekla.[…]
(74)
Tako je na podlagi zgoraj navedenih dokazov ugotovljeno, da v Kambodži obstaja praksa pretovarjanja izdelkov s poreklom iz Kitajske v smislu člena 13(1) osnovne uredbe.“
Komisija je v uvodni izjavi 80 in naslednjih izpodbijane uredbe tudi zavrnila ugovore tožeče stranke glede prilagoditve njenih stroškov proizvodnje za izračun praga 25‑odstotne dodane vrednosti, določenega v členu 13(2)(b) osnovne uredbe.
Komisija je torej zavrnila zahtevek za izvzetje, ki ga je vložila tožeča stranka (uvodna izjava 161 izpodbijane uredbe). V členu 1 izpodbijane uredbe je razširitev dokončne protidampinške dajatve v višini 48,5 %, ki se uporablja za uvoz koles s poreklom iz Kitajske, in je navedena zgoraj v točki 3 za uvoz koles, ki so med drugim poslana iz Kambodže, pri tem pa tožeče stranke ni vključila med podjetja, ki so izvzeta od dajatve. V skladu z odstavkom 3 tega člena se „[d]ajatev, razširjena z odstavkom 1 tega člena, […] pobira za uvoz, poslan iz Kambodže in Pakistana ter s Filipinov, ne glede na to, ali je deklariran kot izdelek s poreklom iz Kambodže in Pakistana ter s Filipinov ali ne, registriran v skladu s členom 2 Uredbe (EU) št. 938/2014 ter členoma 13(3) in 14(5) Uredbe (ES) št. 1225/2009, razen za uvoz, ki ga proizvajajo družbe iz odstavka 1“.
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 11. avgusta 2015 vložila to tožbo.
[…]
Stranki sta na obravnavi 9. novembra 2017 podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča.
Tožeča stranka in Komisija sta predložili nekatera stališča glede poročila za obravnavo, kar je bilo zabeleženo v zapisniku o obravnavi.
Pravo
[…]
Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 13(1) osnovne uredbe, ki izhaja iz „očitne napake pri presoji glede prava in dejstev“, ki naj bi jih storila Komisija v zvezi z ugotovitvijo zlorabe in narave razpoložljivih podatkov
Tožeča stranka v okviru prvega tožbenega razloga trdi, da je ugotovitev prakse pretovarjanja napačna in da so zato napačne tudi pravne posledice te ugotovitve. Meni, da so bila zadevna kolesa izdelana iz okvirjev in materialov vietnamskega porekla, saj Komisija nima nobenega dokaza, da ni bilo tako. Niti na podlagi osnovne uredbe niti na podlagi sodne prakse ni mogoče avtomatično sklepati, da je šlo za prakso pretovarjanja. Meni, da je na podlagi dokazov, ki jih Komisija ne more zavrniti, kakor je storila, pravno zadostno dokazala, da so deli vietnamskega porekla. Pojasnjuje, da so na računu CI‑15295‑PM navedene referenčne številke za vsak model posebej, kar omogoča, da se določi material, iz katerega je okvir. Dodaja, da je predložila dodatna dokazila, navedena zgoraj v točki 22. Navaja, da poleg tega izpodbija način, kako je Komisija ocenila potrdilo o poreklu „obrazec A“, ki so ga izdali vietnamski organi, saj so bili v njem navedeni številka računa dobavitelja, datum tega računa, število zadevnih enot, bruto masa tovora in da je bil ta pregledan pri prehodu meje med Vietnamom in Kambodžo. V tem potrdilu naj bi bila napačna le navedba „jeklenega okvirja za kolesa“, kar pa naj bi tožeča stranka že pojasnila s tem, da je šlo le za napako na dobavitelja.
Dodaja, da je bila edina nedoslednost glede dokazov, ki jih je predložila, v različnem opisu koles v računu CI‑15295‑PM, saj so bili okvirji predmet računa za nakup KYD‑CN‑F01 in potrdila o poreklu „obrazec A“, s tem da vsi drugi dokazi kažejo na to, da je kupovala okvirje za kolesa vietnamskega porekla. Na podlagi analize Komisije se tako za vse proizvajalce, ki niso s Kitajske, a so povezani s kitajskimi proizvajalci koles, avtomatsko predpostavlja, da so odgovorni za prakso pretovarjanja, neodvisno od dejanskega stanja primera.
Komisija je torej storila napako pri pravni presoji in presoji dejstev v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe.
Komisija predlaga, naj se prvi tožbeni razlog zavrne.
Uvodne ugotovitve
[…]
V skladu s členom 13(1) osnovne uredbe je obstoj izogibanja protidampinškim ukrepom izkazan, če so izpolnjeni štirje pogoji. Prvič, iti mora za spremembo v trgovinskih vzorcih med tretjo državo in Unijo ali med posameznimi družbami v državi, v kateri veljajo ukrepi, in Unijo. Drugič, do te spremembe mora priti zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katere razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali niso gospodarsko upravičeni. Tretjič, obstajati morajo dokazi, da je industriji Unije nastala škoda ali da so bili oslabljeni popravljalni učinki protidampinških dajatev. Četrtič, obstajati morajo dokazi o obstoju dampinga (sodbi z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, točka
, in z dne 26. januarja 2017, Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P in C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, točka
).
Iz besedila in sistematike člena 13 osnovne uredbe izhaja, da morajo zadevne institucije pri ugotavljanju obstoja izogibanja izvesti celovito presojo v zvezi s tretjo državo, na katero se nanaša preiskava glede izogibanja kot celote. Za dokaz tega izogibanja pa jim ni treba analizirati položaja vsakega posameznega proizvajalca izvoznika, saj morajo to analizo opraviti posamezni proizvajalci izvozniki v okviru zahtevkov, vloženih na podlagi člena 13(4) te uredbe (sodbi z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, točka
, in z dne 26. januarja 2017, Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P in C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, točka
).
V skladu s členom 13(1) osnovne uredbe morajo torej institucije Unije ugotovitev obstoja protidampinških ukrepov dokazati za celotno tretjo državo, medtem ko mora vsak posamezni proizvajalec izvoznik dokazati, da njegov specifični položaj upravičuje, da se mu odobri izvzetje na podlagi člena 13(4) te uredbe (sodbi z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, točka
, in z dne 26. januarja 2017, Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P in C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, točka
).
Poleg tega, kot je generalni pravobranilec P. Mengozzi opozoril v sklepnih predlogih v združenih zadevah Maxcom in drugi/Chin Haur Indonesia (
C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P
,
EU:C:2016:712
, točki
in
), člen 13(1), drugi pododstavek, osnovne uredbe (postal člen 13(1), četrti pododstavek, Uredbe 2016/1036) vsebuje neizčrpen seznam praks, postopkov ali dejavnosti iz prvega pododstavka, med katerimi je med drugim „pošiljka izdelka, za katerega veljajo ukrepi, preko tretjih držav“ in, „v okoliščinah, prikazanih v odstavku 2, sestavljanje delov s postopkom sestavljanja v [Uniji] ali tretji državi“. Kot je Komisija pravilno navedla v odgovoru z dne 13. oktobra 2017 na ukrep procesnega vodstva z dne 22. septembra 2017 (glej točki 38 in 39 zgoraj), so različne vrste praks izogibanja naštete v tem členu 13(1), drugi pododstavek, le primeroma, kot to izhaja iz izraza „med drugim“.
Iz tega izhaja, da zadostuje, da se za izpolnitev drugega pogoja, navedenega zgoraj v točki 53, dokaže ena vrsta prakse izogibanja, kar pa zadevnim institucijam ne preprečuje, da dokažejo tudi druge vrste praks izogibanja, kadar menijo, da te obstajajo.
Uporaba v obravnavanem primeru
Iz izpodbijane uredbe izhaja, da je Komisija preučila vse štiri pogoje, navedene zgoraj v točki 53 glede Kambodže, preden je na eni strani ugodila zahtevku za posamično izvzetje, ki so ga vložila tri od petih kamboških sodelujočih podjetij, in na drugi strani zavrnila zahtevke, ki sta jih vložili preostali dve podjetji, med katerimi je tudi tožeča stranka.
Najprej je glede prvega, tretjega in četrtega pogoja Komisija ugotovila, da so bili ti izpolnjeni, čemur tožeča stranka ne nasprotuje.
Dalje, Komisija je glede drugega pogoja, in sicer glede obstoja praks izogibanja v Kambodži, in sicer prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, razen uvedbe dajatve, ugotovila, da obstoj praks pretovarjanja in dejavnosti sestavljanja ne izpolnjujejo pogojev, določenih v členu 13(2) osnovne uredbe.
Iz uvodnih izjav od 69 do 74 izpodbijane uredbe izhaja, da ugotovitev obstoja praks pretovarjanja v Kambodži temelji izključno na individualnem položaju tožeče stranke. Poudariti pa je treba, da je Komisija ugotovila tudi obstoj dejavnosti sestavljanja v Kambodži, ki ne izpolnjujejo meril iz člena 13(2) osnovne uredbe glede vsaj dveh kamboških družb, med katerimi je tožeča stranka, kot izhaja iz uvodnih izjav od 75 do 88 izpodbijane uredbe.
Zato bi ugotovitev, da v Kambodži obstajajo prakse izogibanja, tudi pod predpostavko, da tožeča stranka ni bila udeležena v praksah pretovarjanja, zaradi česar bi bil ovržen obstoj takih praks v tej državi, še vedno veljala na podlagi obrazložitve izpodbijane uredbe v zvezi z dejavnostmi sestavljanja, ki ne izpolnjujejo pogojev iz člena 13(2) osnovne uredbe vsaj glede druge kamboške družbe, saj ugotovitve v zvezi s to družbo iz izpodbijane uredbe niso predmet tega spora.
S prvim tožbenim razlogom torej ni mogoče odpraviti ugotovitve iz izpodbijane uredbe glede obstoja praks izogibanja v Kambodži v smislu člena 13(1) osnovne uredbe.
Zdaj je treba preveriti, ali je prvi tožbeni razlog utemeljen v delu, v katerem izkazuje neobstoj praks pretovarjanja s strani tožeče stranke.
V zvezi s tem iz izpodbijane uredbe izhaja, da je Komisija zavrnila zahtevek za izvzetje tožeče stranke zaradi obstoja praks pretovarjanja in dejavnosti sestavljanja, ker ne izpolnjujejo meril iz člena 13(2) osnovne uredbe.
Poudariti je treba, da mora vsak posamezni proizvajalec izvoznik, kot to izhaja iz sodne prakse, navedene zgoraj v točki 55, dokazati, da njegov individualni položaj upravičuje, da se mu odobri izvzetje na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe. V skladu s to določbo morajo zahtevki za izvzetje, „ki so jim priložena ustrezna dokazila“, in če se prakse, postopki ali dejavnosti, ki pomenijo izogibanje, pojavijo zunaj Unije, omogočiti osebam, da „doka[žejo], da ni[so] povezan[i] z nobenim proizvajalcem, za katerega veljajo ukrepi“, in da „ni[so] vpleten[i] v izogibanje, kakor […] [je] določen[o] v odstavkih 1 in 2 tega člena“.
Zato, če vlagatelj zahtevka za izvzetje ne uspe dokazati, da njegov posebni položaj upravičuje, da se mu odobri navedeno izvzetje, na primer zaradi obstoja elementov, ki dokazujejo prakse pretovarjanja, Komisija to izvzetje upravičeno zavrne.
Prvič, v tem primeru je Komisija ugotovila, da je tožeča stranka šele januarja 2014 začela svojo dejavnost proizvodnje in da sama ni izdelala okvirjev za kolo, ki so bili izvoženi v Unijo 27. januarja 2014, ki so predmet računa CI‑15295‑PM, čemur tožeča stranka ni nasprotovala.
Drugič, Komisija je na podlagi primerjave računa CI‑15295‑PM, ki vsebuje število in vrsto koles, ki so bila 27. januarja 2014 izvožena v Unijo, in računa za nakup okvirjev za kolesa, ki so se predvidoma uporabili za proizvodnjo koles, izvoženih v Unijo, z referenčno številko KYD‑CN‑F01, ugotovila dve vrsti neskladnosti. Na eni strani, glede na račun KYD-CN-F01 so bili okvirji, kupljeni pri vietnamskem trgovcu, iz jekla, medtem ko so imela glede na račun CI‑15295‑PM nekatera kolesa, izvožena v Unijo, okvir iz jekla, nekatera pa iz aluminija. Na drugi strani, medtem ko je v računu KYD‑CN‑F01 navedeno, da gre za okvirje koles velikosti 26 palcev, so bila kolesa, ki so bila prodana v Uniji, in ki so bila predmet računa CI‑15295‑PM, treh različnih velikosti, in sicer 26, 24 in 20 palcev. Tožeča stranka resničnosti teh neskladij ne izpodbija.
Tretjič, potrdilo o poreklu „obrazec A“, ki so ga vietnamski organi izdali za te okvirje za kolesa, izkazuje tudi prvo neskladje, saj se nanaša le na okvirje iz jekla.
Ugotoviti je torej treba, da na podlagi dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka, ni mogoče dokazati, da je lahko proizvedla kolesa, izvožena v Unijo, ki so bila predmet računa CI‑15295‑PM za okvirje koles, ki so bili verjetno kupljeni v Vietnamu.
Tožeča stranka skuša pojasniti tako ugotovljena neskladja le z „napako“ vietnamskega dobavitelja. S to trditvijo pa ni mogoče uspeti.
Poudariti je namreč treba, da se ta neskladja nanašajo hkrati na material in velikost okvirjev, ki sta bistveni lastnosti vsakega kolesa, saj določata vrsto in kakovost kolesa ter njegovo ceno. Torej ni mogoče trditi, da je mogoče tako velike razlike pojasniti le z „napako“ dobavitelja, saj se izkaže, da je zatrjevana „napaka“ večkratna, ker vpliva na material (jeklo ali aluminij) in na tri različne velikosti okvirjev.
Poleg tega zaradi nekaterih dokumentov in informacij, ki jih je tožeča stranka predložila po tem, ko jo je Komisija obvestila o svojih ugotovitvah, in v tem postopku, nastanejo dvomi o okoliščinah izvoza koles v Unijo, ki so predmet računa CI‑15295‑PM.
Prvič, Splošno sodišče tako kot Komisija ugotavlja, da račun CI‑15295‑PM, kakor je bil predložen, preučen in fotokopiran med obiskom preverjanja na kraju samem, ki je v prilogi B 5, ni skladen s tistim, ki ga je tožeča stranka predložila v okviru tega postopka v prilogi A 11 (str. 200). To velja tudi za seznam embalaž, ki je prav tako v prilogi A 11 (str. 201), ki ni natančna kopija seznama, ki je bila predložena med obiskom preverjanja na kraju samem.
Drugič, tožeča stranka trdi, da so carinski organi pregledali tovor zadevnih okvirjev koles med prehodom meje med Vietnamom in Kambodžo. Nemogoče bi bilo trditi, da ti organi niso opazili, da ta tovor ni ustrezal opisu zadevnih proizvodov v potrdilu o poreklu „obrazec A“ ali v računu KYD‑CN‑F01, in to še toliko bolj, ker so se zadevne neskladnosti nanašale na bistvene lastnosti teh delov, in sicer na material in velikost okvirjev.
Tretjič, poudariti je treba, kot je ugotovila Komisija, da v naročilnici, ki jo je predložila tožeča stranka v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah Komisije (glej prilogo A 12, str. 231), ni navedena cena, zaradi česar nastane dvom o njeni zanesljivosti. V zvezi s tem tožeča stranka to, da cena ni navedena, pojasnjuje s tem, da so pogajanja z njenim vietnamskim dobaviteljem glede dokončne cene v času izdaje naročilnice, še potekala (točka 43 replike). Vendar pa tožeča stranka hkrati trdi, da ga je izbrala prav zato, ker je ponudil „najcenejšo ponudbo“ (točka 45 replike). Ta pojasnila so protislovna.
Četrtič, Komisija je v uvodni izjavi 71 izpodbijane uredbe ugotovila, da „niso bila predložena dokazila o drugih proizvodnih stopnjah, kot so razrez, preoblikovanje, prebijanje in lakiranje“. Čeprav tožeča stranka v tožbi trdi, da so bili kupljeni okvirji v njeni tovarni predelani v končana kolesa, ki so bila pripravljena na izvoz, pa ni predložila nobenega dokaza glede različnih faz izdelave zadevnih okvirjev. Ko je bila tožeča stranka glede tega zaslišana na obravnavi, je potrdila, da teh dokazov ni predložila, kot je Komisija navedla v uvodni izjavi 71 izpodbijane uredbe.
Petič, ni sporno, da tožeča stranka ni predložila potrdila o poreklu „obrazec A“ glede koles, ki so bila izvožena v Unijo in ki so bila predmet računa CI‑15295‑PM.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je Komisija lahko sklepala, ne da bi pri tem storila očitno napako pri presoji, da glede na stanje njene tovarne januarja 2014, glede na neobstoj kakršnega koli dokaza glede različnih faz izdelave okvirjev za kolesa in glede na neobstoj kakršne koli druge verjetne razlage, je bilo 1099 koles, izvoženih v Grčijo, pretovorjenih s Kitajske, saj ta kolesa niso mogla biti sestavljena iz okvirjev koles, ki niso imela njihovih bistvenih lastnosti.
V zvezi s tem tožeča stranka ne more očitati Komisiji, da je „avtomatično“ sklepala, da so bila kolesa, ki so bila izvožena v Unijo in ki so bila predmet računa CI‑15295‑PM, predmet pretovarjanja s Kitajske.
Iz sodne prakse, navedene zgoraj v točki 55, izhaja, da mora vsak posamezni proizvajalec izvoznik dokazati, da njegov posebni položaj upravičuje, da se mu odobri izvzetje na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe. Glede na ugotovitve zgoraj iz točk od 68 do 80 je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala, da je zadevna kolesa izdelala iz vietnamskih okvirjev.
Poleg tega iz uvodne izjave 72 izpodbijane uredbe in iz informacij, ki jih je predložila tožeča stranka v tabeli F 2, izhaja, da je v referenčnem obdobju uvozila veliko večino delov koles od kitajskih proizvajalcev koles in delov koles, s katerimi je imela kapitalske povezave (glej točko 11 zgoraj). V teh okoliščinah in ob neobstoju kakršne koli verjetne razlage, podprte z zanesljivimi dokazi, je Komisija lahko sklepala, ne da bi napačno uporabila pravo, da so bila kolesa, ki so bila izvožena v Unijo in so bila predmet računa CI‑15295‑PM, pretovorjena s Kitajske.
Ta ugotovitev zadostuje za dokaz, da tožeča stranka ni izpolnjevala pogojev, določenih v členu 13(4) osnovne uredbe, in da je zato Komisija utemeljeno zavrnila njen zahtevek za izvzetje.
Na eni strani namreč, kot izhaja zgoraj iz točke 57, ena sama vrsta praks izogibanja zadostuje kot dokaz, da je vlagatelj zahtevka za izvzetje vpleten v te prakse v smislu te določbe.
Na drugi strani Splošno sodišče ugotavlja, da se pretovarjanje, za katero gre, nanaša le na izvoz 1099 koles v Unijo, ki so predmet računa CI‑15295‑PM, kot so stranke potrdile v svojih odgovorih na ukrepe procesnega vodstva. Vendar člen 13(4) osnovne uredbe zadevnemu proizvajalcu nalaga, da dokaže, da „ni vključen v prakse izogibanja“. Ta določba pa ne določa niti količinskih pogojev niti kakšne naj bodo te prakse. Zlasti ne zahteva, da se te prakse ugotovijo pri vsakem izvozu v Unijo v referenčnem obdobju.
Poleg tega je treba ugotoviti, da v tem primeru ta izvoz, ki še zdaleč ni zanemarljiv, predstavlja, kot je navedla Komisija, 18 % celotnega obsega izvoza tožeče stranke v Unijo v referenčnem obdobju.
Ker je torej Komisija pravilno ugotovila, da je bila tožeča stranka vpletena v tako prakso pretovarjanja, in to samo glede izvoza, navedenega v točki 86, je lahko, ne da bi napačno uporabila pravo, zavrnila zahtevek za izvzetje. Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
[…]
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker tožeča stranka ni uspela, se ji v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (sedmi senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Družbi Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd se naloži plačilo stroškov.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 19. aprila 2018.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna. Glede izpuščenih točk se napoti na sodbo Splošnega sodišče z dne…,…/… (T‑…, EU:…).