CELEX: 62016TJ0026
ЕФГЗ и ЕЗФРСР
Разходи, изключени от финансиране
Нередности при установяване на размера на вземанията
Забавяния на процедурата за възстановяване на вземанията
Липса на прихващане между фондове
Определяне на размера на лихвите
Пропорционалност
Фиксирана финансова корекция
Членове 31
33 от Регламент (ЕО) № 1290/2005
Конкретни случаи

)
Обстоятелствата по спора
В рамките на финансирането на общата селскостопанска политика на Европейската комисия се налага да извърши определен брой проверки на разходите, направени от жалбоподателя, Република Гърция. След като на 10 февруари 2009 г. е изпратила писмо със забележки, тя най-напред извършва проверка по документи (IR/2009/017/GR) на определен брой конкретни случаи, а след това от 8 до 10 септември 2009 г. извършва проверка на място (IR/2009/004/GR).
С писмо със забележки от 4 януари 2010 г. Комисията уведомява Република Гърция за слабостите и нередностите, които е установила при тази проверка на място и които се изразяват, първо, в забавяния на процедурата по възстановяване, било поради изтичането на повече от четири години от датата на контролния доклад до тази на първия административен или съдебен констативен акт, било поради изтичането на повече от година от първия административен или съдебен констативен акт до издаването на разпореждане за възстановяване, второ, в неизвършване на прихващане между вземанията на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), трето, в неправилно определяне на размера на дължимите лихви, както и понякога в непосочване на дължимите лихви, когато не се извършва възстановяване, и четвърто, в забавяне на възстановяването в отделни конкретни случаи. Поради това тя предлага да се изключи от финансирането от страна на Европейския съюз и се начисли на Република Гърция сумата 11467310,85 EUR.
С писмо от 3 март 2010 г. Република Гърция изразява несъгласие с този анализ. На 1 април 2011 г. е проведена двустранна среща, довела до изготвянето на протокол от 12 юли 2011 г. Комисията изразява съжаление, че гръцките власти не са в състояние да представят данни за всички случаи на забавяне на възстановяването, извън конкретните случаи, които самата тя е установила. От своя страна Република Гърция изтъква, че извършването на прихващания между фондовете е трудно и че не е занижила размера на лихвите, които трябва да се платят. Що се отнася до конкретните случаи, Република Гърция заявява, че давността или оспорването по съдебен ред е пречка за отчитане на отнасящите се до тях разходи.
С писмо от 24 януари 2013 г. Комисията уведомява на гръцки език Република Гърция за предложението си да изключи от финансирането от страна на Съюза сумата 11467310,85 EUR (наричано по-нататък „уведомлението“). На 7 март 2013 г. Република Гърция моли за намеса на помирителния орган.
В хода на помирителната процедура в становище от 19 октомври 2013 г. помирителният орган отбелязва, най-напред, че страните биха могли да достигнат до споразумение по-специално относно основата за изчисляване на предложената фиксирана финансова корекция в размер на 10 %, след това, че не би могъл да им е полезен с нищо, що се отнася до размера на посочената корекция, тъй като гръцките власти не са представили таблица на случаите, в които сроковете не са били спазени, и накрая, че Комисията следва да обърне внимание на член 33, параграф 3, буква в) от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 година относно финансирането на Общата селскостопанска политика (
ОВ L 209, 2005 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 193), който, изглежда, „изключва прихващане, ако суми, платени от ЕЗФРСР, са обект на възстановяване“. Що се отнася до останалите заключения на службите на Комисията, помирителният орган посочва, че не вижда причина да ги поставя под въпрос.
С писмо от 17 юли 2015 г. (наричано по-нататък „писмото от 17 юли 2015 г.“) Комисията, която междувременно е получила нови доказателства, от една страна, завишава основата на фиксираната финансова корекция в размер на 10 %, и от друга страна, приема в единия случай да не налага корекция, а в другия — да намали размера ѝ наполовина. Вследствие на това крайната сума на разходите, изключени от финансиране от страна на Съюза, е увеличена на 11534827,97 EUR.
С Решение за изпълнение (ЕС) 2015/2098 от 13 ноември 2015 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (
ОВ L 303, 2015 г., стр. 35
, наричано по-нататък „обжалваното решение“), Комисията в крайна сметка изключва от финансиране от страна на Съюза направени от Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (гръцка агенция за изплащане и контрол на общностните помощи за ориентиране и гарантиране, наричана по-нататък „Opekepe“) разходи общо в размер на 12647843,53 EUR.
Производството и исканията на страните
На 22 януари 2016 г. Република Гърция подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
[…]
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание, проведено на 16 февруари 2017 г.
Република Гърция иска от Общия съд:
–
да отмени обжалваното решение в частта, с която Комисията е приложила по отношение на нея финансови корекции в размер на 11534827,97 EUR,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.
От правна страна
[
…
]
По основанията на жалбата
В подкрепа на исканията си за отмяна Република Гърция изтъква пет основания, които са съответно:
–
липса на правно основание за налагане на фиксирана финансова корекция, що се отнася до констатираните слабости на процедурата за възстановяване на недължимо платените помощи,
–
отнасяне на фиксираната финансова корекция, приложена през 2015 г. за слабости на контролната система, към случаи, които понякога са отпреди 2000 г., въз основа на констатации, които би следвало да са извършени за първи път през 2011 г., и с това засягане на нейното право на защита; поддържа също така, че ѝ е наложена непропорционална тежест и са нарушени принципите на правна сигурност, защита на оправданите правни очаквания и провеждане на административните производства в разумни срокове,
–
липса на мотиви и явна грешка в преценката, що се отнася до твърдените забавяния на процедурата за възстановяване с прихващане между фондове,
–
неправилно тълкуване и прилагане от страна на Комисията на член 32, параграфи 1 и 5 от Регламент № 1290/2005, що се отнася, от една страна, до изчисляването на платените лихви в съответствие с правилото, че съответната държава членка и бюджетът на Съюза си поделят поравно финансовите последици от липсата на възстановяване (наричано по-нататък „правилото за равна подялба“, и от друга страна, до непосочването им в таблиците по приложение III към Регламент (ЕО) № 885/2006 на Комисията от 21 юни 2006 година относно реда и начина на прилагане на Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета по отношение на акредитирането на агенциите платци и други стопански субекти, както и по отношение на клиринга на счетоводните сметки на ЕФГЗ и ЕЗФРСР (
ОВ L 171, 2006 г., стр. 90
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 2, стр. 37), изменен с Регламент (ЕО) № 1034/2008 на Комисията от 21 октомври 2008 г. (
ОВ L 279, 2008 г., стр. 13
),
–
грешки, допуснати по отношение на различни конкретни случаи.
По първото основание
В подкрепа на първото си основание Република Гърция твърди, че прилагането в случая на фиксирана финансова корекция е извършено без правно основание. Всъщност констатираните нередности не били нарушения, допуснати при проверките за допустимост на разходите и при които е възможна фиксирана корекция по член 31, параграф 2 от Регламент № 1290/2005, а нарушения при последващото управление на неправомерни плащания, при които са възможни само особените корекции по членове 32 и 33 от същия регламент. За особените случаи на нередности по посочените членове 32 и 33 обаче се прилагал единствено член 31, параграф 3 от посочения регламент, тъй като двата члена изрично препращали към него. Фиксираната финансовата корекция попадала в обхвата само на член 31, параграф 2 от Регламент № 1290/2005, който не се прилагал към нередности по членове 32 и 33 от посочения регламент. Този анализ се подкрепял от текста на член 31, параграфи 4 и 5 от същия регламент. Република Гърция изтъква в своя полза и тълкуването на член 3, параграф 1, буква a) във връзка с член 8, параграф 1, буква в), подточка iii) от Регламент № 1290/2005 и на съображения 25 и 26 от последния.
Освен това, както се приемало в съдебната практика, и по-специално в решение от 13 декември 2012 г., Гърция/Комисия (
T‑588/10
, непубликувано,
EU:T:2012:688
, т.
), Документ № VI/5330/97 на Комисията от 23 декември 1997 г., озаглавен „Указания за изчисляване на финансовите последици при изготвянето на решението за приключване на сметките на ФЕОГА — секция „Гарантиране“ (наричан по-нататък „Указанията“), се отнасял единствено до критериите, установени с член 31, параграф 2 от Регламент № 1290/2005. Ето защо Комисията сама ограничила правото си на преценка и дори в случая разглежданите нередности да бъдели установени, нямало да е възможно да се приложи фиксираната финансова корекция, наложена с обжалваното решение.
Като подчертава, че към фиксирани финансови корекции трябва да се прибягва по изключение, Република Гърция изтъква, че в случая било напълно възможно да се определи действителният размер на невъзстановените суми, по-специално благодарение на предоставените на Комисията от държавите членки таблици по приложение III от Регламент № 885/2006, което обезсмисляло метода на фиксирана корекция.
В репликата си Република Гърция добавя, че ако тълкуването и прилагането на съответните разпоредби от Комисията беше правилно, налагането на фиксирани финансови корекции би било възможно и в областта на държавните помощи или на неизпълнението на задължения от държави членки, в хипотезата по член 31, параграф 5, буква б) от Регламент № 1290/2005.
Комисията оспорва доводите на Република Гърция.
Разглеждането на първото основание предполага да се провери, на първо място, дали Комисията има правно основание да прибегне до фиксирана финансова корекция при констатирани нередности по членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005, и на второ място, ако отговорът е положителен, дали в разглеждания случай такава корекция е била обоснована с оглед на констатираните нарушения.
Най-напред следва да се уточни, че в случая действията на Комисията, от извършените от нея през 2009 г. проверки по документи и на място до анализа ѝ на становището на помирителния орган от 19 октомври 2013 г., е трябвало да бъдат съобразени с приложимия тогава Регламент № 1290/2005. В съображение 1 от обжалваното решение Комисията посочва и член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (
ОВ L 347, 2013 г., стр. 549
), който съгласно член 121, параграф 2, буква в) от същия регламент е приложим от 1 януари 2015 г. Член 52 от Регламент № 1306/2013 обаче по същество възпроизвежда член 31 от Регламент № 1290/2005 и го доразвива. Ето защо и доколкото доводите на страните се основават на последния регламент, за решаване на настоящия спор е достатъчно да се разгледат приложимите разпоредби на Регламент № 1290/2005.
Възможността за прибягване до фиксирана финансова корекция произтича от широкото право на преценка, предоставено на Комисията с разпоредбите на член 31, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1290/2005. Последните признават на Комисията възможността, „[а]ко […] стигне до заключението, че разходите по член 3, параграф 1 и член 4 са извършени по начин, нарушаващ правилата на [Съюза, да] взем[е] решение кои суми да бъдат изключени от финансирането от бюджета на [Съюза]“ и я овластяват да извърши „оценка на сумите, които трябва да бъдат изключени от [финансиране,] въз основа на сериозността на отчетеното несъответствие“, като „надлежно […] взем[е] предвид естеството и сериозността на нарушението и на причинената финансова щета на [Съюза]“ (вж. в този смисъл решение от 17 май 2013 г., Гърция/Комисия,
T‑294/11
, непубликувано,
EU:T:2013:261
, т.
—
и цитираната съдебна практика).
Важно е също така да се припомни, че механизмът на фиксирана корекция и съдържащите се в Указанията критерии са признати за непротиворечащи на правото на Съюза (вж. в този смисъл решения от 9 септември 2004 г., Гърция/Комисия,
C‑332/01
,
EU:C:2004:496
, т.
, от 7 октомври 2004 г., Испания/Комисия,
C‑153/01
,
EU:C:2004:589
, т.
и от 17 май 2013 г., Гърция/Комисия,
T‑294/11
, непубликувано,
EU:T:2013:261
, т.
), тъй като корекцията, постановена от Комисията в съответствие с Указанията, има за цел да се избегне понасянето от ЕФГЗ и ЕЗФРСР на суми, които не са послужили за финансиране на цел, преследвана от съответната правна уредба на Съюза, и тя не представлява санкция (решения от 31 март 2011 г., Гърция/Комисия,
T‑214/07
, непубликувано,
EU:T:2011:130
, т.
и от 17 май 2013 г., Гърция/Комисия,
T‑294/11
, непубликувано,
EU:T:2013:261
, т.
). Според съдебната практика фиксираните ставки, предвидени в Указанията, позволяват едновременно да се спазва правото на Съюза и да се управляват добре средствата на Съюза, както и да се избегне Комисията да упражнява дискреционните си правомощия по такъв начин, че да налага на държавите членки прекомерни и непропорционални корекции (решения от 10 септември 2008 г., Италия/Комисия,
T‑181/06
, непубликувано,
EU:T:2008:331
, т.
и от 17 май 2013 г., Гърция/Комисия,
T‑294/11
, непубликувано,
EU:T:2013:261
, т.
).
Що се отнася до това дали има правно основание за прибягване до фиксирана финансова корекция при нередности по членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005, следва да се отбележи, че нито една от разпоредбите от посочения регламент, и по-специално членове 31—33 от него, не изключва възможността за прилагане на член 31, параграф 2 от този регламент към нередностите по членове 32 и 33 от последния.
Вярно е, че член 31 от Регламент № 1290/2005 се упоменава в членове 32 и 33 от същия регламент единствено във връзка със задължението за Комисията да следва „процедурата по член 31, параграф 3“, когато на основание на посочените членове 32 и 33 реши да „начисли сумите, които трябва да бъдат върнати[,] на държавата членка“ (член 32, параграф 4 и член 33, параграф 5 от Регламент № 1290/2005) или да „изключи от финансирането [от страна на Съюза] суми, начислени към бюджета на [Съюза]“ (член 32, параграф 8 от Регламент № 1290/2005). В това отношение следва да се припомни, че тази разпоредба, която е чисто процесуална, предвижда, че „[п]реди вземането на всяко решение за отказване на финансиране, писмено се нотифицират заключенията от извършената инспекция от Комисията и отговорите на държавите членки, след което двете страни се опитват да постигнат споразумение относно действието, което трябва да бъде предприето“ и че „[а]ко не [бъде] постигнато такова споразумение, държавата членка може да отправи искане за откриване на процедура за помирение на позициите на всяка от страните в срок от четири месеца[, като н]а Комисията следва да бъде предоставен доклад за изходния резултат от процедурата, а тя да го прегледа, преди да вземе решение за отказване на финансиране“. Именно тази процедура е приложена в разглеждания случай.
Обстоятелството, че членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005 препращат изрично само към член 31, параграф 3 от същия регламент, обаче не означава, че в случаите на нередности по членове 32 и 33 е изключено прибягването до фиксирана финансова корекция.
Всъщност от текста на член 31, параграф 5, буква a) от Регламент № 1290/2005 следва, че член 31, параграф 4 от същия регламент „не се прилага в случай на нередности по членове 32 и 33“, което по аргумент за противното предполага, че останалите параграфи на член 31 от Регламент № 1290/2005, включително параграф 2 от него, се прилагат за нередностите по членове 32 и 33 от същия регламент.
Такова тълкуване е освен това съобразено с целта, посочена в съображения 25 и 26 от Регламент № 1290/2005, а именно защита на финансовите интереси на Съюза, която цел е в основата на правилата за контрол по отношение на правилното изпълнение на бюджета на земеделските фондове, съдържащи се в дял IV от посочения регламент, част от който са членове 31 и 33. Всъщност изключването на възможността за прибягване до фиксирана финансова корекция, от една страна, би лишило Комисията от всякакви средства за защита на финансовите интереси на Съюза в случаите, когато не е в състояние да определи с точност сумите, които трябва да бъдат изключени от финансиране от бюджета на Съюза на основание членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005, и то поради това че съответната държава членка не ѝ е предоставила необходимата информация, и от друга страна, би позволило на неизправната държава членка да не изпълни задълженията си, като извлече изгода от неизпълнението.
Следователно, противно на поддържаното от Република Гърция, прибягването до фиксирана финансова корекция не е забранено като такова при прилагането на членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005.
Нито един от доводите на Република Гърция не може да опровергае този извод.
Първо, що се отнася до довода на Република Гърция, споменат в точка 23 по-горе, според който, ако приемането на фиксирана финансова корекция е допустимо по отношение на финансовите последици на нередностите по членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005, то би било допустимо и в хипотезата по член 31, параграф 5, буква б) от същия регламент, отнасяща се до държавните помощи и неизпълненията на задължения от държави членки, достатъчно е да се посочи, че целта на изключението, съдържащо се в последната разпоредба, е да се уточни, че срокът от 24 месеца, предвиден в член 31, параграф 4 от посочения регламент, очевидно е неприложим в процедурите относно държавни помощи и неизпълнения на задължения от държави членки, които не са предмет на Регламент № 1290/2005.
Второ, член 3, параграф 1, буква a) и член 8, параграф 1, буква в), подточка iii) от Регламента № 1290/2005 и съображения 25 и 26 от последния, на които Република Гърция се позовава, без да излага конкретни доводи, изведени от тези разпоредби, видимо нямат отношение към въпроса за правното основание на приетата в случая фиксирана финансова корекция и следователно са без значение за този въпрос.
Трето, доводите, които Република Гърция извежда от Указанията, също не могат да бъдат приети.
В това отношение най-напред следва да се уточни, че нищо в Указанията не изключва прилагането на член 31, параграф 2 от Регламент № 1290/2005 към финансовите последици на нередностите по членове 32 и 33 от посочения регламент. Всъщност според съдебната практика посочените указания „само уточняват метода и параметрите, които Комисията ще използва при изчисляване — въз основа на критериите, предвидени в член 31, параграф 2 от Регламент № 1290/2005 — на сумите, които трябва да бъдат изключени от финансирането“ (решение от 13 декември 2012 г., Гърция/Комисия,
T‑588/10
, непубликувано,
EU:T:2012:688
, т.
).
По-нататък, от приложение 2 към указанията следва, че при невъзможност за определяне на действителния размер на неправомерните плащания и поради това — на размера на финансовите загуби за Съюза, се прилагат корекции с фиксиран размер, зависещ от оценката на риска от загуби, на който е изложен бюджетът на Съюза поради пропуските в проверките. Определянето на точния размер на неправомерните плащания може да се окаже невъзможно както в рамките на контрола относно допустимостта на разходите, така и в рамките на контрола относно възстановяването на недължимо платени суми, което, както се посочва в самите указания, се дължи на „самото естество на последващия контрол“.
Накрая, дори Указанията да не се прилагат по отношение на нередностите по членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005, при всяко положение това обстоятелство само по себе си не би могло да лиши от правно основание прилагането на такава фиксирана корекция, тъй като тълкуването на тези нередности не би могло да противоречи на тълкуването на вторичното право. Самият Регламент № 1290/2005, и по-специално признатото с него широко право на преценка на Комисията, са основанието тя да приеме механизма на фиксирани корекции в Указанията (вж. т. 27 и 28 по-горе).
Ето защо се налага изводът, че е имало правно основание, а именно член 31, параграф 2 от Регламент № 1290/2005, което е позволявало на Комисията да приложи фиксирана финансова корекция към финансовите последици от установени нередности по членове 32 и 33 от посочения регламент, когато не е в състояние да определи точния размер на невъзстановените суми. Впрочем същите съображения могат сега да бъдат отнесени и към член 52 от Регламент № 1306/2013, още повече че член 52, параграф 2 от този регламент изрично предвижда възможността за прибягване до фиксирани финансови корекции, „когато поради естеството на случая или поради това, че държавата членка не е предоставила необходимата информация на Комисията, би се изисквало непропорционално усилие, за да се установи по-точно финансовата вреда, причинена на Съюза“.
Сега следва да се провери дали в случая прилагането на тази корекция е било обосновано с оглед на установените нарушения (вж. т. 25 по-горе).
Важно е още отначало да се припомни, че държавите членки са длъжни да информират Комисията, що се отнася както до разходите, направени в рамките на ЕФГЗ, така и до тези, направени в рамките на ЕЗФРСР. Както член 32, параграф 3, първа алинея от Регламент № 1290/2005, така и член 33, параграф 4, първа алинея от същия регламент предвиждат, че „когато [се] изпра[щат] годишните счетоводни отчети, както е предвидено в член 8, параграф 1, буква в), [подточка] iii), държавите членки следва да предоставят на Комисията обобщен доклад за процедурите по [връщане или възстановяване] на средствата, предприети в отговор на нередностите. Той дава разбивка на все още невърнати суми по административна и/или съдебна процедура и по година на първоначалното разкриване на нередността по административен или съдебен ред“. Освен това от член 32, параграф 3, втора алинея от Регламент № 1290/2005 следва, че „[д]ържавите членки предоставят на разположение на Комисията подробни конкретни данни за всяка отделна процедура по връщане на средства и за всяка отделна сума, която все още не е [върната]“.
Както обаче отбелязва помирителният орган в точка 6.2 от своето становище от 19 октомври 2013 г., „гръцките власти не са представили таблица на случаите, в които сроковете не са спазени“. Така, противно на това, което Република Гърция поддържа в точка 32 от жалбата, Комисията не е била в състояние да определи с точност невъзстановените суми, тъй като въпреки многократните искания на Комисията тази държава членка не е попълнила надлежно таблиците от приложение III към Регламент № 885/2006. Както следва от точка 19.6.3 от обобщения доклад, тази неизправност спада към ключовите проверки, „които не са направени или са били толкова повърхностни или редки, че са били напълно негодни, за да се санкционират нередностите в съответствие с изискванията[, произтичащи от правната уредба]“. Тези ключови проверки се състоят в подходящи процедури и в проверки, чиято цел е да се гарантира, на първо място, че недължимо платените суми ще бъдат своевременно установени, възстановени и върнати на фондовете, на второ място, че счетоводните документи и данните относно управлението на данни са верни, и на трето място, че регистърът на длъжниците и приложение III към Регламент № 885/2006 са пълни.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно Указанията липсата на ключови проверки или повърхностните или редки ключови проверки могат да обосноват прилагането на фиксирана финансова корекция.
Ето защо, след като при извършените през 2009 г. проверки е констатирала за множество конкретни преписки, че вземанията на съответните фондове не са възстановени или са налице системни забавяния при възстановяването им, Комисията е имала основание да се опасява, че подобни пропуски са налице при всички преписки, и следователно, предвид Указанията, тъй като не е било възможно да се определят с точност загубите, понесени от Съюза — да допусне възможността за фиксирана корекция (вж. в този смисъл и по аналогия, във връзка с аномалии при проверките, извършени от държава членка, решение от 24 април 2008 г., Белгия/Комисия,
C‑418/06 P
,
EU:C:2008:247
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ето защо твърденията за наличието на първото основание следва да се отхвърлят по същество.
[…]
По третото и четвъртото основание
С третото основание Република Гърция по същество оспорва основателността на фиксираната финансова корекция, що се отнася до твърдяната липса на прихващане между земеделските фондове, а във връзка с четвъртото основание поддържа, че посочената корекция незаконосъобразно е основана на задължението за отчитане на лихвите в таблиците по приложение III от Регламент № 885/2006.
В това отношение следва да се констатира, че от уведомлението изрично следва, че фиксираната финансова корекция в размер на 10 %, предложена в точка 1.1 от приложението към същото, „покрива и риска за фондовете, описан в точка 1.2. (Прихващане) и в точка 1.3 (Посочване на лихвите в [таблиците по приложение III от Регламент № 885/2006])“. В края на точка 1.2 от приложението към уведомлението също така се уточнява, че „поради това не се предлага никаква допълнителна корекция“ във връзка с непровеждането на специална процедура за прихващане между фондовете. Същите съображения са изложени по отношение на непосочването на лихвите в таблиците по приложение III от Регламент № 885/2006, като в края на точка 1.3 от приложението към уведомлението Комисията посочва, че корекцията във връзка с непосочването им „се покрива от фиксираната корекция в размер на 10 %, предложена в точка 1.1 (за забавянията на процедурата по възстановяване)“.
Писмото от 17 юли 2015 г. съдържа и приложение, обобщаващо позицията на Комисията след намесата на помирителния орган. В точка 2, второ тире Комисията подчертава, че „фиксираната финансова корекция в размер на 10 %, предложена в точка A (забавяния на процедурата по възстановяване), покрива и точки Б и В (прихващане между фондове и отразяване на лихвите в таблицата по приложение III [от Регламент № 885/2006])“. Същото е посочено и в обобщения доклад, точка 19.6.5, края на второ тире.
Този подход се подкрепя и от Указанията, според които при установяване на редица пропуски в една и съща система, фиксираните коригиращи ставки не се кумулират, а се счита, че най-сериозният пропуск е показателен за рисковете в цялата система за контрол.
От горните констатации ясно следва, че двата пропуска, до които се отнасят третото и четвъртото основание, не са довели до каквото и да било завишаване на фиксираната финансова корекция в размер на 10 %, наложена за забавянията при възстановяване на вземанията. Следователно разглеждането на третото и четвъртото основание не може да се окаже от значение за законосъобразността на обжалваното решение.
Действително според съдебната практика, доколкото част от мотивите на решението сами по себе си са достатъчни да го обосноват, пороците, от които евентуално са засегнати други мотиви на акта, при всички случаи са без значение за разпоредителната му част. Освен това, щом като разпоредителната част на решение на Комисията почива на няколко основни постановки, всяка от които сама по себе си е достатъчна, за да обоснове тази разпоредителна част, актът по принцип следва да се отмени само ако всяка от тези основни постановки е незаконосъобразна. В този случай грешка или друга незаконосъобразност, която засяга само една от основните постановки, не е достатъчна, за да обоснове отмяната на спорното решение, ако тази грешка не е била от решаващо значение за разпоредителната част, приета от институцията, която е постановила това решение (определение от 26 февруари 2013 г., Castiglioni/Комисия,
T‑591/10
, непубликувано,
EU:T:2013:94
, т.
; решения от 15 януари 2015 г., Франция/Комисия,
T‑1/12
,
EU:T:2015:17
, т.
и от 28 септември 2016 г., Обединено кралство/Комисия,
T‑437/14
,
EU:T:2016:577
, т.
).
Ето защо третото и четвъртото основание следва да бъдат отхвърлени като ирелевантни.
По петото основание
С петото основание Република Гърция иска обжалваното решение в частта, отнасяща се до девет конкретни случая, да се отмени поради засягащи всеки един от тези случаи пороци, които ще бъдат разгледани един по един.
[…]
Предвид всичко изложено по-горе следва да се отхвърлят цялото пето основание и жалбата в нейната цялост.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
След като Комисията е направила искане за осъждането на Република Гърция и последната е загубила делото, тя трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (седми състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.

Tomljenović
Marcoulli
Корнезов
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 25 октомври 2017 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: гръцки.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.