CELEX: 62019CJ0365
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Bendra žemės ūkio politika
Tiesioginės išmokos
Reglamentas (ES) Nr. 1307/2013
24 straipsnis
Jaunasis ūkininkas, kuriam paskirta teisių į išmokas pirmą kartą
30 straipsnio 6 dalis
Deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 639/2014
28 straipsnio 2 dalis
Papildomų teisių į išmokas skyrimas iš nacionalinio rezervo

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės ir panaikinami Tarybos reglamentas (EB) Nr. 637/2008 ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009 (
OL L 347, 2013, p. 608
; klaidų ištaisymas
OL L 130, 2016, p. 23
), 30 straipsnio 6 dalies ir 2014 m. kovo 11 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) Nr. 639/2014, kuriuo papildomas Reglamentas Nr. 1307/2013 ir iš dalies keičiamas to reglamento X priedas (
OL L 181, 2014, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL L 134, 2015, p. 32
), 28 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant FD ir
Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
(Nacionalinė Centrinio Meklenburgo žemės ūkio ir aplinkos reikalų tarnyba; toliau – Tarnyba) ginčą dėl paraiškos skirti papildomų teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo po to, kai buvo paskirta teisių į bazines išmokas pirmą kartą.
Sąjungos teisės aktai
Reglamentas Nr. 1307/2013
Reglamento Nr. 1307/2013 24 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„bendrosios išmokos sistemos taikymo patirtis rodo, kad reikėtų išlaikyti kai kuriuos jos pagrindinius elementus, įskaitant nacionalinių viršutinių ribų nustatymą, siekiant užtikrinti, kad bendras paramos dydis neviršytų esamų biudžeto apribojimų. Be to, valstybės narės turėtų ir toliau naudoti nacionalinį rezervą arba joms turėtų būti leista sudaryti regioninius rezervus. Tokie nacionaliniai ar regioniniai rezervai turėtų būti naudojami pirmiausia siekiant sudaryti palankesnes sąlygas jaunųjų ūkininkų ir žemės ūkio veiklą pradedančių ūkininkų dalyvavimui sistemoje ir juos turėtų būti leista naudoti siekiant atsižvelgti į tam tikrus kitus konkrečius atvejus. Teisių į išmokas perleidimo ir naudojimosi jomis taisyklės turėtų būti išlaikytos.“
Šio reglamento 24 straipsnio „Pirmasis teisių į išmokas paskirstymas“ 1 dalyje numatyta:
„Teisės į išmokas skiriamos ūkininkams, kurie turi teisę gauti tiesiogines išmokas pagal šio reglamento 9 straipsnį <…>“
Minėto reglamento 30 straipsnis „Nacionalinio rezervo ar regioninių rezervų nustatymas ir naudojimas“ suformuluotas taip:
„1.   Kiekviena valstybė narė sudaro nacionalinį rezervą. Tuo tikslu valstybės narės pirmaisiais bazinės išmokos sistemos įgyvendinimo metais bazinės išmokos sistemos viršutinei ribai nacionaliniu lygiu taiko linijinį procentinės dalies sumažinimą.
<…>
3.   1 ir 2 dalyse nurodytas sumažinimas neturi viršyti 3 %, išskyrus atvejus, kai reikia didesnio procento patenkinti 6 dalyje ir 7 dalies a ir b punktuose nustatytus 2015 m. bet kuriuos išmokų paskirstymo valstybėms narėms, kurios taiko 36 straipsnį, poreikius pirmaisiais bazinės išmokos sistemos įgyvendinimo metais.
4.   Valstybės narės teises į išmokas iš savo nacionalinių arba regioninių rezervų paskirsto remdamosi objektyviais kriterijais ir tokiu būdu, kad būtų užtikrintos vienodos sąlygos ūkininkams ir išvengta rinkos bei konkurencijos iškraipymų.
<…>
6.   Valstybės narės savo nacionalinį arba regioninius rezervus naudoja siekdamos teises į išmokas pirmiausia paskirstyti jauniesiems ūkininkams ir žemės ūkio veiklą pradedantiems ūkininkams.
7.   Valstybės narės savo nacionalinius arba regioninius rezervus gali naudoti siekdamos:
a)
paskirstyti teises į išmokas ūkininkams siekiant užtikrinti, kad žemė nebūtų apleista, įskaitant vietovėse, kuriose vykdomos restruktūrizavimo arba vystymo programos, susijusios su tam tikra valstybės intervencijos forma;
b)
paskirstyti teises į išmokas ūkininkams, siekiant kompensuoti jų nuostolius dėl konkrečių sunkumų;
c)
paskirstyti teises į išmokas ūkininkams, kuriems teisės į išmokas pagal šį skyrių nebuvo paskirstytos dėl
force majeure
ar išimtinių aplinkybių;
d)
paskirstyti, jei jos taiko šio reglamento 21 straipsnio 3 dalį, teises į išmokas ūkininkams, kurių 2015 m. pagal [2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos] reglamento (ES) Nr. 1306/2013 [dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 485/2008 (OL L 347, 20132 20, p. 549)] 72 straipsnio 1 dalies a punkto pirmą pastraipą jų deklaruotų reikalavimus atitinkančių hektarų, kuriuos jie turi valstybės narės nustatytą dieną, kuri turi būti ne vėlesnė kaip tos valstybės narės nustatyta diena, iki kurios gali būti keičiama tokia paraiška gauti pagalbą, skaičius yra didesnis už pagal Reglamentą [Nr. 1782/2003] ir Reglamentą [Nr. 73/2009] nustatytą nuosavybės arba nuomos pagrindais teisių į išmokas, kurias jie turi paraiškų pateikimo paskutinę dieną, kuri turi būti nustatyta pagal Reglamento [Nr. 1306/2013] 78 straipsnio pirmos pastraipos b punktą, skaičių;
e)
nuolat vykdyti linijinį visų teisių į išmokas pagal bazinės išmokos sistemą vertės didinimą nacionaliniu ar regionų lygiu, jei atitinkamas nacionalinis arba regioninis rezervas 0,5 % viršija bazinės išmokos sistemos metinę nacionalinę arba regioninę viršutinę ribą, su sąlyga, kad liktų pakankamai sumų, kurias būtų galima paskirstyti pagal 6 dalį, šios dalies a ir b punktus ir šio straipsnio 9 dalį;
f)
padengti metinius išmokų, numatytų pagal šio reglamento 51 straipsnio 2 dalį ir 65 straipsnio 1, 2 ir 3 dalis, skyrimo poreikius.
Šios dalies tikslais valstybės narės priima sprendimą dėl šioje dalyje nurodytų įvairių naudojimo paskirčių eiliškumo.
<…>
11.   Šiame straipsnyje vartojamų terminų apibrėžtys:
a)
jaunieji ūkininkai – ūkininkai, kurie atitinka 50 straipsnio 2 dalyje, o atitinkamais atvejais – 50 straipsnio 3 ir 11 dalyse nustatytas sąlygas;
<…>“
To paties reglamento 31 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Nacionalinis rezervas arba regioniniai rezervai papildomi sumomis, kurios susidaro dėl:
<…>
g)
kai valstybės narės mano, kad tai būtina, teisių į išmokas pagal bazinės išmokos sistemą nacionaliniu ar regionų lygiu vertės linijinio sumažinimo šio reglamento 30 straipsnio 6 dalyje nurodytiems atvejams apimti.
<…>“
Reglamento Nr. 1307/2013 35 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Siekiant užtikrinti teisinį tikrumą ir patikslinti konkrečias situacijas, kurios gali susidaryti taikant bazinės išmokos sistemą, Komisijai pagal 70 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl:
<…>
c)
taisyklių dėl teisių į išmokas, gaunamas iš nacionalinio rezervo arba regioninių rezervų, vertės bei skaičiaus nustatymo ir apskaičiavimo;
<…>“
Šio reglamento 50 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
„Šiame skyriuje „jaunieji ūkininkai“ – tai fiziniai asmenys:
a)
kurie žemės ūkio valdą kaip valdos valdytojai kuria pirmą kartą arba kurie tokią valdą jau įkūrė per penkerius metus iki pirmosios paraiškos pagal bazinės išmokos sistemą arba vienkartinės išmokos už plotus sistemą pateikimo dienos, kaip nurodyta Reglamento [Nr. 1306/2013] 72 straipsnio 1 dalyje, ir
b)
kurie a punkte nurodytos paraiškos teikimo metais yra ne vyresni nei 40 metų amžiaus.“
Deleguotasis reglamentas Nr. 639/2014
Reglamento Nr. 639/2014 29 ir 32 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(29)
Reglamento [Nr. 1307/2013] 30 straipsnyje numatyti privalomi ir neprivalomi teisių į išmokas skyrimo iš nacionalinio arba regioninio rezervo atvejai. Tikslinga nustatyti tokiu būdu skiriamų teisių į išmokas skaičiaus ir vertės apskaičiavimo taisykles ir numatyti, kad to reglamento 30 straipsnio 6 dalyje nustatytiems prioritetams nepakenktų sprendimai, kuriuos valstybėms narėms leidžiama priimti pagal Reglamento [Nr. 1307/2013] 30 straipsnio 7 ir 10 dalis. Reglamento [Nr. 1307/2013] 30 straipsnio 6 dalies taikymas taip pat turėtų derėti su to reglamento 24 straipsnio 6 ir 7 dalimis ir su šio reglamento taisyklėmis dėl sunkių atvejų. <…>
<…>
(32)
Reglamento [Nr. 1307/2013] 24 straipsnio 3–7 dalyse numatomos kelios valstybių narių galimybės riboti ūkininkams skiriamų teisių į išmokas skaičių. Tad tam tikri ūkininkai gali turėti didelę dalį reikalavimus atitinkančių hektarų, už kuriuos neskiriama teisių į išmokas; dėl to gali susidaryti sunkių atvejų, nes tam tikros paramos sistemos, kuriomis papildoma bazinės išmokos sistema, visų pirma išmoka už klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio praktiką, yra grindžiamos reikalavimus atitinkančiais hektarais, deklaruojamais siekiant pasinaudoti teisėmis į išmokas. Todėl reikėtų patikslinti, kad valstybės narės turi galimybę teises į išmokas skirti iš nacionalinio arba regioninio rezervo, kai ūkininkui didelės įtakos turi Reglamento [Nr. 1307/2013] 24 straipsnio 3–7 dalyse numatyti apribojimai. Kadangi tam tikriems plotams netaikomi žalinimo reikalavimai arba jų laikymasis nereikalauja didelių išlaidų, valstybėms narėms ir toliau turėtų būti suteikta galimybė nuspręsti neatsižvelgti į tokius plotus, nustatant sunkius atvejus.“
Šio deleguotojo reglamento 28 straipsnio „Teisių į išmokas iš nacionalinio arba regioninio rezervo pagal Reglamento [Nr. 1307/2013] 30 straipsnio 6 dalį nustatymas“ 28 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:
„1.   Taikant Reglamento [Nr. 1307/2013] 30 straipsnio 6 dalį, jeigu jaunasis ūkininkas arba žemės ūkio veiklą pradedantis ūkininkas pateikia teisių į išmokas iš nacionalinio arba regioninio rezervo paraišką ir jeigu jis neturi (nuosavybės teise arba nuomos pagrindais) teisių į išmokas, jis gauna tiek teisių į išmokas, kiek paskutinę teisių į išmokas skyrimo arba vertės padidinimo paraiškos pateikimo dieną, kurią Komisija nustatė remdamasi Reglamento [Nr. 1306/2013] 78 straipsnio b punktu, turi (nuosavybės teise arba nuomos pagrindais) reikalavimus atitinkančių hektarų.
2.   Jeigu jaunasis ūkininkas arba žemės ūkio veiklą pradedantis ūkininkas pateikia teisių į išmokas iš nacionalinio arba regioninio rezervo paraišką ir jeigu jis jau turi (nuosavybės teise arba nuomos pagrindais) teisių į išmokas, jis gauna tiek teisių į išmokas, kiek 1 dalyje nurodytą paskutinę paraiškos pateikimo dieną turi (nuosavybės teise arba nuomos pagrindais) reikalavimus atitinkančių hektarų, už kuriuos jam neskirta (nuosavybės teise arba nuomos pagrindais) teisių į išmokas.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
FD yra „jaunoji ūkininkė“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 11 dalies a punktą, siejamą su šio reglamento 50 straipsnio 2 dalimi. Gavusi FD paraišką Tarnyba, remdamasi minėto reglamento 24 straipsniu ir atsižvelgusi į reikalavimus atitinkančius hektarus, kuriuos FD turėjo paraiškos pateikimo dieną, už 2015 paraiškų teikimo metus skyrė jai 32,17 teisių į išmokas, apskaičiuotas pagal regioninę viršutinę ribą.
2016 m. gegužės 12 d. FD pateikė paraišką skirti jai, kaip jaunajai ūkininkei, dar 30,32 teisių į išmokas už 2016 paraiškų teikimo metus dėl to, kad jos žemės ūkio valda užėmė jau 62,777 hektarų plotą. 2017 m. sausio 26 d. sprendimu Tarnyba atmetė šią paraišką.
Dėl 2017 m. sausio 26 d. sprendimo pateiktą FD skundą Tarnyba atmetė 2017 m. lapkričio 24 d. sprendimu. Ši institucija teigė, kad, nepaisant jaunosios ūkininkės statuso, jai negali būti skiriama naujų teisių į išmokas remiantis Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalimi, nes jai jau buvo skirta teisių į išmokas už 2015 paraiškų teikimo metus pagal šio reglamento 24 straipsnį.
2017 m. gruodžio 22 d. FD kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą
Verwaltungsgericht Schwerin
(Šverino administracinis teismas, Vokietija), prašydama panaikinti 2017 m. sausio 26 d. ir lapkričio 24 d. Tarnybos sprendimus. Ji teigė turinti teisę į 30,32 teisių į išmokas skyrimą pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 4 ir 6 dalis arba bet kuriuo atveju pagal Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsnio 2 dalį. FD manymu, Europos teisės aktų leidėjas nenumatė, kad, jei pagal Reglamento Nr. 1307/2013 24 straipsnį paskirta teisių į išmokas, jų gavėjui nebegalima įgyti teisių, kylančių iš šio reglamento 30 straipsnio 6 dalies, siejamos su Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsnio 2 dalimi.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Tarnyba pažymėjo, kad FD skundas administraciniame teisme turi būti atmestas, nes jame neteisingai atskiriamas nacionalinis rezervas ir regioninė viršutinė riba, nuo kurios už 2015 paraiškų teikimo metus FD buvo paskirta teisių į išmokas. Iš nacionalinės teisės aktų, įgyvendinančių tiesioginės paramos schemą, iš tikrųjų matyti, kad tiek nacionalinis rezervas, tiek regioninė viršutinė riba yra Reglamento Nr. 1307/2013 22 straipsnyje nustatytos bazinės išmokos sistemos nacionalinės viršutinės ribos dalis.
Taigi, Tarnybos teigimu, pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnį siekiama vis dėlto leisti ūkininkams, pradėjusiems ūkininkauti per metus ir 2015 m. neįvykdžiusiems šio reglamento 24 straipsnyje nustatytų sąlygų, turėti galimybę gauti teisių į išmokas. Bet pagal šią nuostatą nesiekiama sudaryti palankesnių sąlygų ūkininkams, kurie jau gavo pagal regioninę viršutinę ribą apskaičiuotų teisių į išmokas, nes pagal minėto reglamento 24 straipsnį jiems jau buvo paskirta teisių į išmokas pirmą kartą.
Be to, Tarnyba tvirtina, kad iš Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 29 konstatuojamosios dalies matyti, jog 28 straipsnio 2 dalis nėra teisės į išmokas pagrindas, o joje tik nustatoma teisių į išmokas, kurios privalomai ir neprivalomai turi būti skiriamos iš nacionalinio rezervo, skaičiaus ir vertės apskaičiavimo tvarka. Beje, pagal Reglamento Nr. 1307/2013 35 straipsnio 1 dalies c punktą, kuriuo Europos Komisijai suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, neleidžiama, kad remdamasi šiuo reglamentu Europos Komisija nustatytų teisės į išmokas pagrindą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalį galima aiškinti taip, kad ši nuostata savaime yra teisinis pagrindas atsirasti teisei į teisių į išmokas skyrimą jauniesiems ūkininkams. Jam taip pat kyla klausimas, ar teisės gauti jaunajam ūkininkui teisių į išmokas pagal šio reglamento 30 straipsnio 6 dalį pripažinimas yra suderinamas su šio reglamento 30 straipsnio 4 dalyje įtvirtinta pareiga užtikrinti vienodas sąlygas ūkininkams.
Šiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgericht Schwerin
(Šverino administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Reglamento Nr. 1307/2013] 30 straipsnio 6 dalimi – prireikus siejama su [Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014] 28 straipsnio 2 dalimi – teisė skirti jaunajam ūkininkui teisių į išmokas už 2016 paraiškų teikimo metus suteikiama ir tuo atveju, jei remiantis [Reglamento Nr. 1307/2013] 24 straipsniu jam jau anksčiau iš 2015 [paraiškų teikimo] metų nacionalinės viršutinės ribos buvo neatlygintinai skirta teisių į išmokas pagal tuo metu turėtą valdą?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalis, prireikus siejama su Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad jaunasis ūkininkas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 11 dalies a punktą, siejamą su šio reglamento 50 straipsnio 2 dalimi, kuriam pagal to paties reglamento 24 straipsnį jau buvo paskirta tiek teisių į išmokas pirmą kartą, kiek paraiškos pateikimo dieną jis deklaravo reikalavimus atitinkančių hektarų, turi teisę vėliau gauti iš nacionalinio rezervo skiriamų papildomų teisių į išmokas, kurios atitiktų papildomai tuo metu turimų reikalavimus atitinkančių hektarų, už kuriuos jam neskirta teisių į išmokas, skaičių.
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal bazinės išmokos sistemą Reglamento Nr. 1307/2013 24 straipsnyje yra bendrai reglamentuojama pirmojo teisių į išmokas paskirstymo ūkininkams, turintiems teisę gauti tiesiogines išmokas, tvarka.
Be to, Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 1 dalyje nustatyta valstybių narių pareiga sukurti nacionalinį rezervą, taikant linijinį procentinės dalies sumažinimą bazinės išmokos sistemos viršutinei ribai nacionaliniu lygiu. Pagal šio reglamento 30 straipsnio 4 dalį valstybės narės privalo teises į išmokas iš savo nacionalinio rezervo paskirstyti remdamosi objektyviais kriterijais ir taip, kad būtų užtikrintos vienodos sąlygos ūkininkams ir išvengta rinkos bei konkurencijos iškraipymų.
Šio reglamento 30 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad „valstybės narės savo nacionalinį <…> rezerv[ą] naudoja siekdamos teises į išmokas pirmiausia paskirstyti jauniesiems ūkininkams ir žemės ūkio veiklą pradedantiems ūkininkams“. Minėto reglamento 30 straipsnio 7 dalyje nurodyti keli papildomi naudojimo atvejai, kai valstybės narės „gali“ naudoti savo nacionalinį rezervą.
Be to, reikia pažymėti, kad, nors Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 11 dalies a punkte jaunieji ūkininkai apibrėžiami kaip „ūkininkai, kurie atitinka [šio reglamento] 50 straipsnio 2 dalyje, o atitinkamais atvejais – 50 straipsnio 3 ir 11 dalyse nustatytas sąlygas“, nagrinėjamu atveju nėra taikomos kitos minėto reglamento 50 straipsnio nuostatos, nei nurodytos to paties reglamento 30 straipsnio 11 dalies a punkte.
Iš tikrųjų pagrindinė byla susijusi su papildomų teisių į bazines išmokas iš nacionalinio rezervo arba regioninių rezervų paskirstymu, kuris reglamentuojamas Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalyje.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejonės visų pirma kyla dėl to, kad šio reglamento 24 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią „teisės į išmokas paskirstomos ūkininkams“, teisės skirti teisių į išmokas pagrindas nurodomas daug aiškiau nei šio reglamento 30 straipsnio 6 dalyje.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Baumgartner,
C‑513/17
,
EU:C:2018:772
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Pirma, dėl Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalies formuluotės pažymėtina, kad tiesioginės nuosakos esamojo laiko vartojimas tam tikrose šios nuostatos kalbinėse versijose patvirtina minėtos nuostatos aiškinimą, pagal kurį valstybės narės privalo naudoti savo nacionalinį rezervą ar regioninius rezervus, siekdamos skirti teisių į išmokas jauniesiems ūkininkams ir žemės ūkio veiklą pradedantiems ūkininkams. Taigi tokia valstybių narių pareiga reiškia, kad atitinkami ūkininkai turi teisę.
Be to, reikia pažymėti, kad žodžio „pirmiausia“ vartojimas Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalyje rodo, kad šio 30 straipsnio 6 ir 7 dalys tarpusavyje susijusios. Tik tuo atveju, jei lieka pakankamai lėšų nacionaliniame ar regioniniame rezerve po to, kai pagal 30 straipsnio 6 dalį pirmenybės tvarka buvo paskirta teisių į išmokas jauniesiems ūkininkams, valstybės narės „gali“ naudoti tas lėšas šio straipsnio 7 dalyje išvardytais papildomais tikslais.
Taigi iš šio reglamento 30 straipsnio 6 dalies formuluotės matyti, kad joje valstybėms narėms numatyta privaloma sistema, paskirstant teises į išmokas iš nacionalinio rezervo arba regioninių rezervų pirmiausia jauniesiems ūkininkams.
Antra, kalbant apie šios nuostatos kontekstą, reikia atsižvelgti į atitinkamas Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014, kuris papildo reglamentu nustatytą pagrindą, kiek tai susiję, be kita ko, su bazinės išmokos sistema, nuostatas. Šį deleguotąjį reglamentą Komisija priėmė remdamasi visų pirma Reglamento Nr. 1307/2013 35 straipsnio 1 dalies c punktu, pagal kurį ši institucija įgaliojama priimti deleguotuosius aktus dėl taisyklių, susijusių su teisių į išmokas, gaunamas iš nacionalinio rezervo arba regioninių rezervų, vertės bei skaičiaus nustatymu ir apskaičiavimu.
Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 29 konstatuojamojoje dalyje primenama, kad Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnyje numatyti privalomi ir neprivalomi teisių į išmokas skyrimo iš nacionalinio arba regioninio rezervo atvejai. Minėtoje konstatuojamojoje dalyje taip pat nurodyta, kad deleguotajame reglamente tikslinga nustatyti taip skiriamų teisių į išmokas skaičiaus ir vertės apskaičiavimo taisykles ir numatyti, kad Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalyje nustatytiems prioritetams nepakenktų sprendimai, kuriuos valstybėms narėms leidžiama priimti pagal 30 straipsnio 7 ir 10 dalis.
Šiuo klausimu Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad jeigu jaunasis ūkininkas, kuris, kaip šiuo atveju, nors jau turi teisių į išmokas, pateikia papildomų teisių į išmokas iš nacionalinio arba regioninio rezervo paraišką, „jis gauna tiek teisių į išmokas, kiek <…> turi <…> reikalavimus atitinkančių hektarų, už kuriuos jam neskirta <…> teisių į išmokas“.
Tuo remiantis darytina išvada, kad jeigu jaunajam ūkininkui jau skirta teisių į išmokas, vadovaudamasi Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalimi atitinkama valstybė narė šiam jaunajam ūkininkui privalo skirti papildomų teisių į išmokas pagal Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsnio 2 dalyje aprašytą tvarką.
Vis dėlto ši nuostata savaime nėra pagrindas skirti teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo, nes Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsniu siekiama vienintelio tikslo – įgyvendinti taisykles dėl teisių į išmokas, paskirtas iš nacionalinio rezervo arba regioninių rezervų pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalį, vertės bei skaičiaus nustatymo ir apskaičiavimo.
Taip pat reikia pažymėti, kad, pirmą kartą paskyrus teisių į išmokas pagal Reglamento Nr. 1307/2013 24 straipsnį, neatmetama galimybė skirti tokių teisių iš nacionalinio rezervo remiantis šio reglamento 30 straipsnio 6 dalimi.
Vienintelė Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalyje nustatyta sąlyga turėti teisę gauti teisių į išmokas paskirstymą pirmenybės tvarka yra ta, kad asmuo būtų jaunasis ūkininkas arba žemės ūkio veiklą pradedantysis ūkininkas.
Šiuo klausimu Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 32 konstatuojamojoje dalyje primenama, kad „[Reglamento Nr. 1307/2013] 24 straipsnio 3–7 dalyse numatomos kelios valstybių narių galimybės riboti ūkininkams skiriamų teisių į išmokas skaičių“. Tačiau tarp šių apribojimų nėra draudimo skirti papildomų teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo po to, kai buvo paskirta tokių teisių į išmokas pirmą kartą.
Darytina išvada, kad nei iš Reglamento Nr. 1307/2013, nei iš Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 nematyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino uždrausti skirti teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo pagal šio reglamento 30 straipsnio 6 dalį po to, kai buvo paskirta tokių teisių pirmą kartą pagal minėto reglamento 24 straipsnį.
Taigi Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalis, siejama su Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad jaunasis ūkininkas, kuriam jau paskirta teisių į išmokas, susijusių su jo turimais reikalavimus atitinkančiais hektarais, ir kuris pateikia papildomų teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo paraišką, turi teisę gauti tiek papildomų teisių į bazines išmokas, „kiek <…> turi <…> reikalavimus atitinkančių hektarų, už kuriuos jam neskirta <…> teisių į išmokas“.
Trečia, toks aiškinimas atitinka Sąjungos teisės aktų leidėjo tikslą, išdėstytą Reglamento Nr. 1307/2013 24 konstatuojamojoje dalyje, pagal kurį „tokie nacionaliniai ar regioniniai rezervai turėtų būti naudojami pirmiausia siekiant sudaryti palankesnes sąlygas jaunųjų ūkininkų ir žemės ūkio veiklą pradedančių ūkininkų dalyvavimui sistemoje ir juos turėtų būti leista naudoti siekiant atsižvelgti į tam tikrus kitus konkrečius atvejus“.
Ketvirta, reikia priminti, kad, kiek tai susiję su paraiškų teikimo metais, einančiais po pirmųjų bazinės išmokos sistemos įgyvendinimo metų, teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo paskirstymas priklauso nuo nacionaliniame rezerve turimų lėšų. Pagal Reglamento Nr. 1307/2013 31 straipsnio 1 dalies g punktą valstybėms narėms paliekama galimybė savo nuožiūra papildyti nacionalinį rezervą, siekiant apimti šio reglamento 30 straipsnio 6 dalyje nurodytus atvejus.
Jeigu nacionaliniame rezerve turimų lėšų nepakanka, kad būtų įgyvendintos visos jaunųjų nacionalinių ūkininkų teisės, paskirstymas turi būti vykdomas siekiant užtikrinti vienodas sąlygas ūkininkams, turintiems teisę į išmokas pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalį, ir išvengti bet kokio rinkos ir konkurencijos iškraipymo pagal šio reglamento 30 straipsnio 4 dalį.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalis, siejama su Deleguotojo reglamento Nr. 639/2014 28 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad jaunasis ūkininkas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 11 dalies a punktą, siejamą su šio reglamento 50 straipsnio 2 dalimi, kuriam pagal to paties reglamento 24 straipsnį jau buvo paskirta tiek teisių į išmokas pirmą kartą, kiek paraiškos pateikimo dieną jis deklaravo reikalavimus atitinkančių hektarų, turi teisę vėliau gauti iš nacionalinio rezervo skiriamų papildomų teisių į išmokas, kurios atitiktų papildomai tuo metu turimų reikalavimus atitinkančių hektarų, už kuriuos jam neskirta teisių į išmokas, skaičių. Ši teisė priklauso nuo to, ar yra pakankamai lėšų nacionaliniame ar regioniniuose rezervuose. Jei taip nėra, paskirstymas turėtų būti vykdomas siekiant užtikrinti vienodas sąlygas ūkininkams, turintiems teisę į išmokas pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalį, ir išvengti bet kokio rinkos ir konkurencijos iškraipymo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės ir panaikinami Tarybos reglamentas (EB) Nr. 637/2008 ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009, 30 straipsnio 6 dalis, siejama su 2014 m. kovo 11 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) Nr. 639/2014, kuriuo papildomas Reglamentas Nr. 1307/2013 ir iš dalies keičiamas to reglamento X priedas, 28 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad jaunasis ūkininkas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 11 dalies a punktą, siejamą su šio reglamento 50 straipsnio 2 dalimi, kuriam pagal to paties reglamento 24 straipsnį jau buvo paskirta tiek teisių į išmokas pirmą kartą, kiek paraiškos pateikimo dieną jis deklaravo reikalavimus atitinkančių hektarų, turi teisę vėliau gauti iš nacionalinio rezervo skiriamų papildomų teisių į išmokas, kurios atitiktų papildomai tuo metu turimų reikalavimus atitinkančių hektarų, už kuriuos jam neskirta teisių į išmokas, skaičių. Ši teisė priklauso nuo to, ar yra pakankamai lėšų nacionaliniame ar regioniniuose rezervuose. Jei taip nėra, paskirstymas turėtų būti vykdomas siekiant užtikrinti vienodas sąlygas ūkininkams, turintiems teisę į išmokas pagal Reglamento Nr. 1307/2013 30 straipsnio 6 dalį, ir išvengti bet kokio rinkos ir konkurencijos iškraipymo.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.