CELEX: 62019CJ0708
Trimitere preliminară
Taxă antidumping definitivă
Folii de aluminiu originare din China
Folii de aluminiu ușor modificate
Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/271
Admisibilitate
Neintroducerea unei acțiuni în anulare de către reclamanta din litigiul principal
Calitate procesuală activă pentru introducerea unei acțiuni în anulare

Cererea de decizie preliminară privește validitatea articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/271 al Comisiei din 16 februarie 2017 de extindere a taxei antidumping definitive instituite prin Regulamentul (CE) nr. 925/2009 al Consiliului asupra importurilor de anumite folii de aluminiu originare din Republica Populară Chineză la importurile de anumite folii de aluminiu ușor modificate (
JO 2017, L 40, p. 51
) (denumit în continuare „regulamentul în litigiu”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Von Aschenbach & Voss GmbH (denumită în continuare „VA&V”), pe de o parte, și Hauptzollamt Duisburg (Direcția Vamală din Duisburg, Germania), pe de altă parte, în legătură cu plata unor taxe antidumping achitate pentru importul anumitor folii de aluminiu ce provin din China.
Cadrul juridic
Regulamentul de bază
Dispozițiile care reglementează adoptarea de măsuri antidumping de către Uniunea Europeană, în vigoare la adoptarea regulamentului în litigiu, figurează în Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (
JO 2016, L 176, p. 21
) (denumit în continuare „regulamentul de bază”).
Articolul 1 din regulamentul de bază, intitulat „Principii”, prevede la alineatul (4):
„În sensul prezentului regulament, prin «produs similar» se înțelege un produs identic, și anume asemănător în toate privințele produsului respectiv sau, în absența unui astfel de produs, alt produs care, cu toate că nu este asemănător în toate privințele, prezintă caracteristici foarte apropiate celor ale produsului respectiv.”
Articolul 13 din acest regulament, intitulat „Circumvenție”, are următorul cuprins:
„(1)   Taxele antidumping instituite în temeiul prezentului regulament se pot aplica și importurilor de produse similare ce provin din țări terțe, cărora li s‑au adus mici modificări sau care nu au fost modificate, precum și importurilor de produse similare cărora li s‑au adus mici modificări sau părți ale acestor produse care provin dintr‑o țară care face obiectul măsurilor, atunci când are loc o circumvenție a măsurilor în vigoare.
În caz de circumvenție a măsurilor în vigoare, taxele antidumping care nu depășesc taxa antidumping reziduală instituită în temeiul articolului 9 alineatul (5) se pot aplica și importurilor de la întreprinderi care beneficiază de taxe individuale în țările care fac obiectul măsurilor.
Circumvenția se definește ca o modificare a configurației schimburilor comerciale între țările terțe și Uniune sau între întreprinderi din țara care face obiectul măsurilor și Uniune, care decurge din practici, operațiuni sau prelucrări pentru care nu există o motivație suficientă sau o justificare economică alta decât impunerea taxei, fiind dovedit că există prejudiciu sau că efectele corective ale taxei sunt compromise în ceea ce privește prețul și/sau cantitățile de produse similare și unde există probe privind existența unui dumping în legătură cu valorile normale stabilite anterior pentru produsul similar, dacă este necesar în conformitate cu prevederile articolului 2.
Practicile, operațiunile sau prelucrările menționate la al treilea paragraf includ, printre altele:
(a)
mici modificări aduse produsului în cauză, pentru a putea face obiectul unor coduri vamale care, în mod normal, nu fac obiectul măsurilor, cu condiția ca aceste modificări să nu schimbe caracteristicile esențiale ale produsului;
[…]
(3)   Se deschide o examinare, în temeiul prezentului articol, la inițiativa Comisiei sau la cererea unui stat membru sau a oricărei părți interesate, pe baza unor elemente de probă suficiente în ceea ce privește factorii menționați la alineatul (1). Examinarea se deschide printr‑un regulament al Comisiei, care poate, de asemenea, să ceară autorităților vamale să prevadă obligativitatea înregistrării importurilor în conformitate cu articolul 14 alineatul (5) sau să solicite garanții. Comisia furnizează informații statelor membre de îndată ce o parte interesată sau un stat membru a prezentat o cerere care justifică deschiderea unei examinări și Comisia și‑a încheiat analiza acesteia sau după ce Comisia însăși a stabilit necesitatea deschiderii unei examinări.
Examinările sunt efectuate de către Comisie. Comisia poate fi sprijinită de autoritățile vamale și examinarea este finalizată în termen de nouă luni.
În cazul în care constatarea definitivă a faptelor justifică extinderea măsurilor, acest lucru este decis de către Comisie, în conformitate cu procedura de examinare prevăzută la articolul 15 alineatul (3). Extinderea intră în vigoare începând cu data la care înregistrarea a fost instituită în temeiul articolului 14 alineatul (5) sau cu data la care au fost solicitate garanții. Dispozițiile procedurale corespunzătoare prezentului regulament cu privire la deschiderea și desfășurarea examinărilor se aplică în temeiul prezentului articol.
(4)   Importurile nu trebuie supuse înregistrării în conformitate cu articolul 14 alineatul (5) sau nu trebuie să facă obiectul unor măsuri, în cazul în care sunt efectuate de întreprinderi care beneficiază de scutiri.
Cererile de scutire, argumentate corespunzător cu elemente de probă, trebuie prezentate în termenele stabilite în regulamentul Comisiei privind deschiderea examinării.
În cazul în care practicile, operațiunile sau prelucrările care constituie o circumvenție au loc în afara Uniunii, pot fi acordate scutiri producătorilor produsului în cauză care pot demonstra că nu sunt afiliați cu un producător care face obiectul măsurilor și pentru care s‑a constatat că nu sunt angajați în practici de circumvenție astfel cum sunt acestea definite la alineatele (1) și (2) ale prezentului articol.
În cazul în care practicile, operațiunile sau prelucrările care constituie o circumvenție au loc în interiorul Uniunii, pot fi acordate scutiri importatorilor care pot demonstra că nu sunt afiliați cu producătorii care fac obiectul măsurilor.
Aceste scutiri se acordă printr‑o decizie a Comisiei și rămân valabile pe perioada și în condițiile prevăzute în aceasta. Comisia furnizează informații statelor membre odată ce își încheie analiza.
În cazul în care sunt îndeplinite condițiile prevăzute în articolul 11 alineatul (4), se pot acorda scutiri și după încheierea examinării care a avut ca rezultat extinderea măsurilor.
[…]
(5)   Nicio dispoziție a prezentului articol nu reprezintă un obstacol în aplicarea normală a dispozițiilor în vigoare în domeniul taxelor vamale.”
Regulamentele antidumping referitoare la importurile de anumite folii de aluminiu și regulamentul în litigiu
În urma unei anchete inițiale, Consiliul Uniunii Europene a adoptat, la 24 septembrie 2009, Regulamentul (CE) nr. 925/2009 al Consiliului din 24 septembrie 2009 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite folii de aluminiu originare din Armenia, Brazilia și Republica Populară Chineză (
JO 2009, L 262, p. 1
) (denumit în continuare „regulamentul inițial”). Măsurile au luat forma unei taxe
ad valorem
stabilite, în special pentru importurile ce provin din China, la 30 % pentru toate societățile, cu excepția a patru societăți menționate la articolul 1 alineatul (2) din regulamentul inițial.
Erau vizate de aceste măsuri foliile de aluminiu cu o grosime de minimum 0,008 mm și de maximum 0,018 mm, fără suport, simplu laminate, în rulouri cu lățimea de maximum 650 mm și cu o greutate de peste 10 kilograme și care se încadrează în mod curent la codul NC ex76071119 (codul TARIC 7607111910), denumite în mod obișnuit „folie de aluminiu de uz casnic”.
În urma unei reexaminări a măsurilor instituite prin regulamentul inițial din cauza expirării acestora, Comisia a decis, prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/2384 din 17 decembrie 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite folii din aluminiu originare din Republica Populară Chineză și de încheiere a procedurii privind importurile de anumite folii din aluminiu originare din Brazilia, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (
JO 2015, L 332, p. 63
), să prelungească măsurile antidumping aplicabile importurilor de folie de aluminiu de uz casnic originară din China (denumite în continuare „măsurile existente”).
Sesizată cu o cerere, Comisia a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/865 al Comisiei din 31 mai 2016 de deschidere a unei anchete privind posibila eludare a măsurilor antidumping instituite prin Regulamentul de punere în aplicare 2015/2384 asupra importurilor de anumite folii de aluminiu originare din Republica Populară Chineză prin importuri de anumite folii de aluminiu ușor modificate originare din Republica Populară Chineză și de supunere a acestor importuri la înregistrare (
JO 2016, L 144, p. 35
). Ancheta în cauză privea mai precis patru tipuri de folii de aluminiu, prezentate la punctul 16 din prezenta hotărâre, care au aceleași caracteristici esențiale precum folia de aluminiu de uz casnic căreia i se aplicau măsurile existente. Primele trei tipuri se încadrau la același cod NC precum produsul în cauză, spre deosebire de al patrulea tip, dar prezentau toate coduri TARIC diferite.
La finalul acestei anchete, Comisia a adoptat, la 16 februarie 2017, regulamentul în litigiu, prin care în esență a extins măsurile existente la importurile acestor folii de aluminiu ușor modificate originare din China, cu excepția produselor importate pentru alte utilizări decât folia de aluminiu de uz casnic.
Sub titlul „Ancheta”, considerentele (10), (15), (16), (18) și (20) ale regulamentului în litigiu prevăd:
„(10)
Comisia a informat în mod corespunzător autoritățile din [Republica Populară Chineză], producătorii‑exportatori și comercianții din [Republica Populară Chineză], importatorii din Uniune cunoscuți ca fiind vizați și industria Uniunii cu privire la deschiderea anchetei.
[…]
(15)
Următorii producători‑exportatori au transmis răspunsuri complete la chestionar și, ulterior, au fost efectuate vizite de verificare la sediile lor:
–
Dingsheng Aluminium Group
–
[…]
(16)
Următorii cinci importatori neafiliați din Uniune au transmis răspunsuri complete la chestionare:
–
[…]
–
[VA&V],
–
[…]
[…]
(18)
Au fost efectuate vizite de verificare la sediile următorilor importatori neafiliați:
–
[…]
–
[VA&V].
[…]
(20)
Audierile au avut loc între Comisie și reclamant, precum și între Comisie și următoarele societăți: […] și [VA&V].”
Sub titlul „Existența unor practici de eludare”, considerentele (44)-(47) ale regulamentului în litigiu au următorul cuprins:
„(44)
Activitățile producătorilor‑exportatori care au cooperat au fost analizate, această analiză confirmând existența a patru practici de eludare.
(45)
Pentru cele patru practici de eludare, elementele de probă au fost reprezentate de e‑mailuri de la producătorii‑exportatori chinezi, în care clienții erau consiliați cu privire la modul în care măsurile aplicabile puteau să fie eludate. Diferitele elemente de probă au inclus, de asemenea, informații conform cărora astfel de practici erau efectiv puse în aplicare de către anumiți importatori/utilizatori din Uniune.
(46)
Comisia a găsit elemente de probă și cu ocazia verificării unuia dintre producătorii chinezi care a cooperat, și anume, Dingsheng Aluminium Group. […]
(47)
În plus, în aceeași perioadă, Dingsheng Aluminium Group a vândut către Uniune folie de aluminiu de uz casnic în role cu o lățime mai mare de 650 mm. Ulterior, pe teritoriul Uniunii, aceste role erau secționate în role mai mici. La momentul verificării unuia dintre importatorii care au cooperat, și anume societatea [VA&V], Comisia a constatat că acesta secționa rolele mai late în role pentru consum pe teritoriul Uniunii.”
Sub titlul „Concluzii”, considerentele (57)-(59) ale regulamentului în litigiu au următorul cuprins:
„(57)
Pe baza constatărilor prezentate anterior, Comisia a concluzionat că taxele la importurile de produs în cauză, astfel cum au fost definite în cadrul anchetei inițiale, [și anume foliile de aluminiu cu o grosime de minimum 0,008 mm și de maximum 0,018 mm, fără suport, simplu laminate, în role cu lățimea de peste 650 mm și cu o greutate de minimum 10 kilograme], sunt eludate de importurile de produs în cauză ușor modificat originar din [China].
(58)
Ancheta a arătat, de asemenea, că există o modificare a configurației schimburilor comerciale dintre [Republica Populară Chineză] și Uniune și că, pentru această modificare, nu există o altă motivație suficientă sau justificare economică decât instituirea taxei.
(59)
Comisia a constatat, de asemenea, că aceste importuri aduc prejudicii și că efectele corective ale taxei sunt compromise în ceea ce privește prețurile și/sau cantitățile de produs similar. S‑au identificat, de asemenea, dovezi în sprijinul existenței unui dumping în raport cu valorile normale stabilite anterior pentru produsul similar.”
Sub titlul „Cereri de scutire prezentate de importatori neafiliați”, considerentele (81)-(86) ale regulamentului în litigiu au următorul conținut:
„(81)
În conformitate cu articolul 13 alineatul (4) din regulamentul de bază, atunci când practica de eludare are loc în interiorul Uniunii, importatorii pot să fie scutiți de aplicarea taxelor extinse, cu condiția să poată demonstra că nu sunt afiliați cu producători care fac obiectul măsurilor.
(82)
Din aceste motive, au fost primite și examinate cinci cereri de scutire prezentate de importatori neafiliați. Una dintre societăți, […], a încetat ulterior cooperarea.
(83)
Comisia a constatat că, deși ultima etapă, cea a finalizării (împărțirea foliei în role mai mici), are loc în Uniune în unele cazuri, modificarea ușoară efectivă a produsului în cauză are loc în afara Uniunii, și anume în RPC. Din aceste motive, Comisia a considerat că nu se pot acorda scutiri importatorilor neafiliați.
(84)
În cazul a trei dintre cele patru societăți care au cooperat, s‑a constatat că acestea sunt într‑adevăr importatori care revând produsul care face obiectul anchetei fără a‑l prelucra. Prin urmare, aceste societăți nu pot beneficia de o scutire de aplicarea taxelor extinse în temeiul articolului 13 alineatul (4) din regulamentul de bază. Numai una dintre societăți, societatea [VA&V], importă din [China] produsul care face obiectul anchetei sub formă de folie de aluminiu de uz casnic în role cu lățimea mai mare de 650 mm și îl prelucrează ulterior. Folia este împărțită înainte de a fi vândută clienților societății (reînfășurători).
(85)
Înainte de instituirea măsurilor existente, societatea [VA&V] importa în Uniune produsul în cauză, constatându‑se astfel o modificare clară a configurației schimburilor comerciale. Constatările Comisiei nu susțin opinia exprimată de societate, și anume, că ar exista o altă motivație suficientă sau justificare economică decât instituirea taxelor. Prin urmare, această societate nu ar putea beneficia de scutire nici măcar în situația în care Comisia ar accepta acest argument ca justificare a faptului că practica de eludare a avut loc în interiorul Uniunii.
(86)
În consecință, s‑a concluzionat că niciunul dintre importatorii neafiliați nu poate să beneficieze de o scutire în temeiul articolului 13 alineatul (4) din regulamentul de bază.”
În aceste condiții, Comisia a concluzionat, în considerentul (89) al regulamentului în litigiu, că „măsurile antidumping existente privind importurile de produs în cauză originare din [China] [trebuiau] să fie extinse la importurile de produs care face obiectul anchetei originar din [China]”.
Potrivit articolului 1 alineatele (1) și (4) din regulamentul în litigiu:
„(1)   Taxa antidumping definitivă aplicabilă «tuturor celorlalte societăți», instituită de articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 925/2009 asupra importurilor de anumite folii de aluminiu originare din [China] este extinsă la importurile în Uniune de:
–
folie de aluminiu cu o grosime de minimum 0,007 mm și mai mică de 0,008 mm, indiferent de lățimea rolelor, indiferent dacă a fost sau nu recoaptă, în prezent încadrată la codul NC ex76071119 (codul TARIC 7607111930); sau
–
folie de aluminiu cu o grosime de minimum 0,008 mm și de maximum 0,018 mm, în role cu o lățime de peste 650 mm, indiferent dacă a fost sau nu recoaptă, în prezent încadrată la codul NC ex76071119 (codul TARIC 7607111940); sau
–
folie de aluminiu cu o grosime mai mare de 0,018 mm și mai mică de 0,021 mm, indiferent de lățimea rolelor, indiferent dacă a fost sau nu recoaptă, în prezent încadrată la codul NC ex76071119 (codul TARIC 7607111950); sau
–
folie de aluminiu cu o grosime de minimum 0,021 mm și de maximum 0,045 mm, în cazul în care este prezentată în cel puțin două straturi, indiferent de lățimea rolelor, indiferent dacă a fost sau nu recoaptă, în prezent încadrată la codul NC ex76071190 (codurile TARIC 7607119045 și 7607119080).
[…]
(4)   Produsul descris la alineatul (1) este scutit de taxa antidumping definitivă dacă este importat pentru alte utilizări decât utilizarea ca folie de aluminiu de uz casnic. Scutirile fac obiectul condițiilor stabilite în dispozițiile vamale relevante ale Uniunii cu privire la regimul de destinație finală, în special articolul 254 din Codul vamal al Uniunii.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
VA&V este o societate independentă cu sediul în Germania, care, la data faptelor din litigiul principal, importa folii de aluminiu din China.
În perioada cuprinsă între 21 iulie și 15 septembrie 2016, VA&V a declarat la Zollamt Ruhrort (Biroul vamal din Ruhrort, Germania), în vederea punerii în liberă circulație, șase loturi de folii de aluminiu originare din China. Aceste importuri au fost înregistrate la biroul vamal ca „role de folie din aluminiu, laminate, cu o grosime de minimum 0,008 mm și de maximum 0,018 mm, în role cu o lățime de peste 650 mm”.
Biroul vamal din Ruhrort a acceptat aceste declarații vamale și a stabilit, prin deciziile privind taxa la import, numai taxe vamale și impozitul pe cifra de afaceri aplicat importurilor.
Cu toate acestea, din dosarul prezentat Curții reiese că, după ce a importat aceste loturi în Uniune, VA&V a secționat rolele la lățimea utilizată pentru folia de aluminiu de uz casnic, și anume o lățime de maximum 650 mm, înainte de a le vinde clienților săi, așa‑numiții reînfășurători.
De asemenea, prin decizia din 5 mai 2017 privind taxa la import (denumită în continuare „decizia din 5 mai 2017”), Direcția Vamală din Duisburg a stabilit în sarcina VA&V o taxă antidumping de 413471 de euro pentru aceste șase loturi, în temeiul regulamentului în litigiu.
VA&V a formulat contestație împotriva acestei decizii, care a fost respinsă prin decizia din 2 februarie 2018.
În consecință, VA&V a introdus la Finanzgericht Düsseldorf (Tribunalul Fiscal din Düsseldorf, Germania) o acțiune având ca obiect anularea deciziei din 5 mai 2017 și, cu titlu subsidiar, autorizarea unui recurs.
În motivarea acțiunii, VA&V invocă nevaliditatea regulamentului în litigiu pe baza căruia a fost adoptată această decizie, arătând că regulamentul menționat este contrar regulamentului de bază.
Direcția Vamală din Duisburg solicită, la rândul său, respingerea acțiunii, făcând trimitere, în motivare, la decizia din 2 februarie 2018.
Instanța de trimitere ridică problema domeniului de aplicare al articolului 1 alineatul (1) din regulamentul în litigiu și a eventualei încălcări a articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, prin faptul că dispoziția a extins taxa antidumping introdusă în legătură cu folia de aluminiu de uz casnic în conformitate cu Regulamentul de punere în aplicare 2015/2384 în ceea ce privește folia convertoare de aluminiu, prevăzând o scutire de la taxa antidumping pentru folia convertoare de aluminiu numai în condițiile prevăzute la articolul 1 alineatul (4) din regulamentul în litigiu. În acest sens, ea arată în special că modalitățile legate de punerea în aplicare concretă a articolului 1 alineatul (4) din regulamentul în litigiu ar avea vocația de a defavoriza importatorul de folii convertoare de aluminiu.
În plus, instanța de trimitere ridică problema modului în care Comisia a ajuns la constatarea, care, în opinia sa, nu este justificată suficient, potrivit căreia 80 % din produsele care fac obiectul anchetei sunt produse ușor modificate. Ea arată că, în cazul în care această proporție a fost stabilită incorect, atunci Comisia a efectuat probabil o apreciere vădit eronată la evaluarea compromiterii efectelor coercitive ale taxei antidumping. Articolul 1 alineatul (1) din regulamentul în litigiu ar fi, în consecință, lipsit de validitate. În această privință, ea arată că Comisia și‑a întemeiat concluziile pe articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază, scăzând din volumul total al exporturilor din China către Uniune volumul exporturilor de folii convertoare de aluminiu realizate de întreprinderile care au cooperat. Această instanță arată că, prin faptul că a constatat că, în orice caz, 20 % din exporturile din China erau reprezentate de folii convertoare de aluminiu, Comisia ar fi apreciat, în ceea ce privește cantitatea rămasă, că era vorba despre un produs ușor modificat.
În sfârșit, instanța menționată ridică problema dacă articolul 1 alineatul (1) din regulamentul în litigiu este lipsit de validitate în măsura în care Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere cu ocazia adoptării acestui regulament, pentru motivul că nu ar fi examinat utilizarea finală a foliei de aluminiu importate în Uniune. În opinia aceleiași instanțe, împrejurările din cauza principală nu ar fi permis Comisiei, dat fiind că nu dispunea de timpul necesar, să efectueze o asemenea anchetă.
Instanța de trimitere consideră, pe de altă parte, că regulamentul în litigiu vizează în mod direct VA&V.
În aceste condiții, Finanzgericht Düsseldorf (Tribunalul Fiscal din Düsseldorf) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 1 alineatul (1) din [regulamentul în litigiu] este lipsit de validitate pentru motivul că încalcă articolul 13 alineatul (1) din [regulamentul de bază] prin faptul că dispoziția a extins taxa antidumping introdusă în legătură cu folia de aluminiu de uz casnic în conformitate cu [Regulamentul de punere în aplicare 2015/2384] și în ceea ce privește folia convertoare de aluminiu, prevăzând o scutire de la taxa antidumping pentru folia convertoare de aluminiu numai în condițiile stabilite la articolul 1 alineatul (4) din [regulamentul în litigiu]?
2)
Articolul 1 alineatul (1) din [regulamentul în litigiu] este lipsit de validitate pentru motivul că la adoptarea acestui regulament Comisia a făcut o apreciere vădit eronată, având în vedere că ipoteza sa potrivit căreia 80 % din produsele care fac obiectul anchetei ar fi produse ușor modificate nu este justificată suficient?
3)
Articolul 1 alineatul (1) din [regulamentul în litigiu] este lipsit de validitate pentru motivul că la adoptarea acestui regulament Comisia a făcut o apreciere vădit eronată, având în vedere că nu a examinat utilizarea finală a foliei de aluminiu importate în Uniune?”
Cu privire la admisibilitatea cererii de decizie preliminară
Comisia susține, în temeiul Hotărârii din 9 martie 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (
C‑188/92
,
EU:C:1994:90
), că prezenta cerere de decizie preliminară este inadmisibilă pentru motivul că VA&V nu a formulat, în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, o acțiune în anulare împotriva regulamentului în litigiu în fața instanței Uniunii.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, principiul general care garantează fiecărui justițiabil dreptul de a invoca, în cadrul unei acțiuni formulate împotriva unei măsuri naționale care îi cauzează un prejudiciu, nevaliditatea unui act al Uniunii care constituie temeiul acestei măsuri nu se opune ca un astfel de drept să fie subordonat condiției ca persoana interesată să nu fi avut dreptul de a solicita direct instanței Uniunii anularea măsurii în temeiul articolului 263 TFUE. Însă, numai în ipoteza în care se poate considera cu certitudine absolută că o persoană ar fi putut formula, în termenul de două luni prevăzut la al șaselea paragraf al acestui articol, o acțiune admisibilă în anularea actului în cauză, această persoană nu poate să invoce nevaliditatea actului respectiv la instanța națională competentă (a se vedea printre altele Hotărârea din 4 februarie 2016, C & J Clark International și Puma,
C‑659/13 și C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, punctul
, precum și jurisprudența citată, și Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
Așadar, numai în ipoteza în care s‑ar putea considera că VA&V ar fi avut, cu certitudine absolută, calitate procesuală activă pentru introducerea unei acțiuni în anularea regulamentului în litigiu, în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, aceasta nu ar putea să invoce nevaliditatea regulamentului menționat în fața instanței de trimitere.
În ceea ce privește problema dacă VA&V ar fi putut în mod vădit să introducă o acțiune în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf ultimul segment de teză TFUE împotriva regulamentului în litigiu, în măsura în care acesta ar fi fost un act normativ care o privea direct și care nu presupunea măsuri de executare în sensul acestei dispoziții, este suficient să se constate că plata taxelor antidumping extinse prin regulamentul în litigiu i‑a fost impusă în temeiul deciziei din 5 mai 2017. Rezultă că nu se poate considera că, în mod vădit, acest regulament nu presupune măsuri de executare în sensul dispoziției menționate (a se vedea printre altele Hotărârea din 18 octombrie 2018, Rotho Blaas,
C‑207/17
,
EU:C:2018:840
, punctele
și
, precum și Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
Prin urmare, numai în ipoteza în care s‑ar putea considera că un importator precum VA&V este, cu certitudine absolută, vizat în mod direct și individual de regulamentul în litigiu în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, acesta nu ar putea să invoce nevaliditatea regulamentului menționat în fața instanțelor de trimitere.
Potrivit jurisprudenței Curții, regulamentele prin care se instituie o taxă antidumping au caracter normativ, în sensul că se aplică tuturor operatorilor economici interesați (Hotărârea din 4 februarie 2016, C & J Clark International și Puma,
C‑659/13 și C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, punctul
, precum și jurisprudența citată, și Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
). Aceeași este situația, pentru aceleași motive, a unui regulament, precum regulamentul în litigiu, de extindere a unei taxe antidumping impuse din cauza unor practici de eludare. Astfel, un asemenea regulament are drept obiect de a extinde domeniul de aplicare al unei taxe antidumping instituite de un regulament inițial precum regulamentul inițial (Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
Din jurisprudența Curții reiese însă că un operator poate fi vizat în mod direct și individual de un regulament de instituire a unei taxe antidumping (Hotărârea din 4 februarie 2016, C & J Clark International și Puma,
C‑659/13 și C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, punctul
, precum și Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
În această privință, referitor, în primul rând, la problema dacă VA&V era vizată în mod direct de regulamentul în litigiu, este suficient să se arate că acest regulament a afectat în mod direct situația sa juridică întrucât a constituit temeiul juridic al taxei antidumping instituite în privința ei.
Rezultă că VA&V era vizată în mod direct de regulamentul în litigiu.
În ceea ce privește, în al doilea rând, problema dacă VA&V era vizată individual de regulamentul în litigiu, trebuie amintit că Curtea a identificat anumite categorii de operatori economici care pot fi vizați individual printr‑un regulament care instituie o taxă antidumping, fără a aduce atingere posibilității altor operatori de a fi vizați în mod individual în considerarea anumitor calități care le sunt specifice și care îi caracterizează în raport cu orice altă persoană (Hotărârea din 4 februarie 2016, C & J Clark International și Puma,
C‑659/13 și C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, punctul
, precum și Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
Pot fi vizați individual de un regulament de instituire a unei taxe antidumping,
primo
, aceia dintre producătorii și exportatorii produsului în cauză cărora le sunt imputate practicile de dumping prin utilizarea datelor privind activitatea lor comercială,
secundo
, importatorii produsului menționat ale căror prețuri de revânzare au fost luate în considerare pentru calcularea prețurilor de export și care sunt, în consecință, vizați de constatările privind existența unei practici de dumping și,
tertio
, importatorii asociați cu exportatorii produsului în cauză, în special în cazul în care prețul de export a fost calculat pe baza prețurilor de revânzare pe piața Uniunii practicate de importatorii menționați și în cazul în care însăși taxa antidumping este calculată în funcție de aceste prețuri de revânzare (Hotărârea din 4 februarie 2016, C & J Clark International și Puma,
C‑659/13 și C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, punctele
-
, precum și jurisprudența citată, și Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
Trebuie arătat, așadar, că, prin ea însăși, calitatea de importator nu poate fi suficientă ca să se considere că un importator este vizat individual de un regulament de instituire a unei taxe antidumping. Astfel, un importator, chiar și asociat cu exportatorii produsului în cauză, nu este vizat individual decât atunci când poate face dovada că datele referitoare la activitatea sa comercială au fost luate în considerare în vederea constatării practicilor de dumping sau, în lipsă, prin demonstrarea altor calități care îi sunt specifice și care îl caracterizează în raport cu orice altă persoană (a se vedea printre altele Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
Prin urmare, nu ar fi exclus ca un importator al produsului în cauză să poată, demonstrând existența anumitor calități care îi sunt specifice și care îl caracterizează în raport cu orice altă persoană, să fie considerat ca fiind vizat individual de un regulament de extindere a unei taxe antidumping din cauza unor practici de eludare, precum regulamentul în litigiu (Hotărârea din 19 septembrie 2019, Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punctul
).
În această privință trebuie arătat că, astfel cum rezultă în special din considerentele (16), (18) și (20) ale regulamentului în litigiu, VA&V a participat la anchetă și că, după cum reiese din considerentele (81)-(86) ale acestui regulament, Comisia a constatat că niciunul dintre importatorii neafiliați, precum VA&V, nu poate beneficia de o scutire în temeiul articolului 13 alineatul (4) din regulamentul de bază.
Astfel, Comisia a constatat, pe de o parte, că VA&V importa din China produsul care face obiectul anchetei sub formă de folie de aluminiu de uz casnic înainte de a efectua transformarea acestuia și, pe de altă parte, că configurația schimburilor comerciale fusese modificată, fără ca VA&V să fi prezentat o motivare suficientă sau o justificare economică, alta decât instituirea taxelor.
În acest context și contrar celor susținute de VA&V, faptul că nu i‑a fost comunicată nicio „decizie” luată sub forma unui act autonom nu este relevant pentru a stabili existența unui act atacabil, în măsura în care dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că forma în care se adoptă un act sau o decizie este, în principiu, lipsită de relevanță pentru aprecierea admisibilității unei acțiuni în anulare împotriva acestui act sau acestei decizii. Trebuie astfel examinată substanța însăși a actelor atacate, precum și intenția autorilor lor de a califica aceste acte. În această privință, constituie în principiu acte atacabile măsurile care stabilesc definitiv poziția Comisiei la sfârșitul unei proceduri administrative și care urmăresc să producă efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamantului, cu excluderea măsurilor intermediare al căror obiectiv este pregătirea deciziei finale. Prin urmare, în principiu, împrejurarea că actul în cauză îndeplinește sau nu îndeplinește anumite cerințe de formă, și anume dacă este intitulat în mod corespunzător de către autor, dacă este suficient motivat sau dacă menționează dispozițiile care constituie temeiul său legal, nu afectează calificarea acestuia. Astfel, este lipsit de relevanță faptul că acest act nu este desemnat drept o „decizie” (Hotărârea din 17 iulie 2008, Athinaïki Techniki/Comisia,
C‑521/06 P
,
EU:C:2008:422
, punctele
-
și jurisprudența citată).
Având în vedere cele de mai sus, este necesar să se considere că VA&V era vizată în mod individual de regulamentul în litigiu și, prin urmare, cu certitudine absolută, putea formula o acțiune în anularea acestuia.
În speță, VA&V nu a formulat o acțiune în termenul de două luni prevăzut la articolul 263 al șaselea paragraf TFUE împotriva acestui regulament, publicat în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
la 17 februarie 2017.
Prin urmare, în măsura în care VA&V dispunea cu certitudine absolută de dreptul de a introduce o acțiune în anulare în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE împotriva regulamentului în litigiu, însă nu a exercitat acest drept, ea nu poate invoca lipsa de validitate a acestui regulament în susținerea acțiunii în anulare formulate împotriva deciziei din 5 mai 2017.
În consecință, cererea de decizie preliminară este inadmisibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:

Cererea de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Düsseldorf (Tribunalul Fiscal din Düsseldorf, Germania) prin decizia din 21 august 2019 este inadmisibilă.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.