CELEX: 62017CJ0185
Trimitere preliminară
Tariful vamal comun
Clasificarea mărfurilor
Standardul european armonizat EN 590:2013
Subpoziția 2710 19 43 din Nomenclatura combinată
Criterii pertinente în vederea clasificării unei mărfi drept motorină

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea notei g din tabelul 3 din standardul armonizat EN 590, în versiunea din luna septembrie 2013, intitulată „Carburanți pentru automobile. Carburant pentru motoare diesel (motorină). Cerințe și metode de testare” (denumit în continuare „standardul EN 590:2013”), precum și a notei complementare 2 din capitolul 27 literele (d) și (e) din Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (
JO 1987, L 256, p. 1
, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), în versiunea rezultată din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1101/2014 al Comisiei din 16 octombrie 2014 (
JO 2014, L 312, p. 1
) (denumită în continuare „NC”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Mitnitsa Varna (Vama Varna, Bulgaria), pe de o parte, și „SAKSA” OOD, pe de altă parte, în legătură cu clasificarea tarifară în cadrul NC a unui ulei mineral declarat de această societate.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
NC
NC, instituită prin Regulamentul nr. 2658/87, este întemeiată pe Sistemul armonizat de denumire și codificare a mărfurilor, elaborat de Consiliul de Cooperare Vamală, care a devenit Organizația Mondială a Vămilor (OMV), și instituit prin Convenția internațională privind sistemul armonizat de denumire și codificare a mărfurilor, încheiată la Bruxelles la 14 iunie 1983. Această convenție a fost aprobată, împreună cu Protocolul de modificare a acesteia din 24 iunie 1986, în numele Comunității Economice Europene prin Decizia 87/369/CEE a Consiliului din 7 aprilie 1987 (
JO 1987, L 198, p. 1
, Ediție specială, 02/vol. 3, p. 199).
Regulile generale pentru interpretarea NC, care figurează în partea I secțiunea I A din aceasta, prevăd în principal:
„Clasificarea mărfurilor în Nomenclatura combinată se efectuează în conformitate cu următoarele principii:
1.
Enunțurile titlurilor secțiunilor, capitolelor sau subcapitolelor sunt considerate ca având numai o valoare indicativă, clasificarea mărfurilor considerându‑se legal determinată atunci când este în concordanță cu textele pozițiilor și notelor de secțiuni și de capitole și, atunci când nu sunt contrare termenilor utilizați în acele poziții și note, după următoarele reguli.
[…]”
Partea II din NC, intitulată „Tabelul drepturilor”, cuprinde o secțiune V, în care figurează între altele capitolul 27, intitulat „Combustibili minerali, uleiuri minerale și produse rezultate din distilarea acestora; materiale bituminoase; ceară minerală”.
Capitolul 27 din NC cuprinde poziția 2710, care are următorul cuprins:
„2710
Uleiuri din petrol sau uleiuri din minerale bituminoase, altele decât uleiurile brute […]”
Acest capitol 27 cuprinde de asemenea următoarele subpoziții:
„2710 12
– – Uleiuri ușoare și preparate:
[…]
[…]
2710 19
– – Altele:

– – – Uleiuri medii:
[…]
[…]

– – – – Destinate altor utilizări:

– – – – – Petrol lampant (kerosen):
2710 19 21
– – – – – – Jet fuel
2710 19 25
– – – – – – Altele
[…]
[…]

– – – Uleiuri grele:

– – – – Motorină:
[…]
[…]

– – – – – Destinată altor utilizări:
2710 19 43
– – – – – – Cu un conținut de sulf de maximum 0,001 % în greutate”
Nota complementară 2 din capitolul 27 din NC prevede:
„Pentru aplicarea poziției 2710, se consideră:
[…]
(c)
«uleiuri medii» (subpozițiile 2710 19 11-2710 19 29), uleiurile și preparatele care distilează în proporție de sub 90 % în volum, inclusiv pierderile, la 210 °C și în proporție de minimum 65 % la 250 °C în conformitate cu metoda ISO 3405 (echivalentă cu metoda ASTM D 86);
(d)
«uleiuri grele» (subpozițiile 2710 19 31-2710 19 99 și 2710 20 11-2710 20 90), uleiurile și preparatele care distilează în proporție de sub 65 % în volum, inclusiv pierderile, la 250 °C în conformitate cu metoda ISO 3405 (echivalentă cu metoda ASTM D 86), sau pentru care procentajul de distilare la 250 °C nu poate fi determinat prin această metodă;
(e)
«motorină» (subpozițiile 2710 19 31-2710 19 48 și 2710 20 11-2710 20 19), uleiurile grele definite la litera (d) și care distilează în proporție de minimum 85 % în volum, inclusiv pierderile, la 350 °C în conformitate cu metoda ISO 3405 (echivalentă cu metoda ASTM D 86);
[…]”
Directiva 98/70
Directiva 98/70/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1998 privind calitatea benzinei și a motorinei și de modificare a Directivei 93/12/CEE a Consiliului (
JO 1998, L 350, p. 58
, Ediție specială, 13/vol. 26, p. 3, rectificare în
JO 2015, L 116, p. 25
), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/77/UE a Comisiei din 10 iunie 2014 (
JO 2014, L 170, p. 62
) (denumită în continuare „Directiva 98/70”), prevede la articolul 1, intitulat „Domeniul de aplicare”:
„Prezenta directivă stabilește, cu privire la vehiculele rutiere […]:
(a)
specificații tehnice bazate pe considerente de sănătate și de mediu pentru carburanții care sunt folosiți pentru motoare cu aprindere prin scânteie și motoare cu aprindere prin compresie, ținând seama de cerințele tehnice ale acestor motoare; și
(b)
obiectivul de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră generate pe durata ciclului de viață.”
Potrivit articolului 4 din această directivă, intitulat „Motorina diesel”:
„(1)   Statele membre se asigură că motorina diesel poate fi introdusă pe piață pe teritoriul lor numai dacă se conformează specificațiilor stabilite în anexa II.
[…]”
Anexa II la directiva menționată precizează specificațiile de mediu aplicabile carburanților de tip motorină de pe piață destinați vehiculelor echipate cu motor cu aprindere prin compresie. Potrivit notei 1 la această anexă:
„Metodele de testare sunt cele specificate în standardul EN 590:2013. Statele membre pot adopta metoda analitică specificată în standardul de înlocuire EN 590:2013, dacă se poate demonstra că aceasta oferă cel puțin aceeași precizie ca metoda analitică pe care o înlocuiește.”
Standardul EN 590:2013
Standardul EN 590:2013 a fost elaborat de Comitetul tehnic CEN/TC 19 „Carburanți si combustibili gazoși și lichizi, lubrifianți și produse conexe, de origine petrolieră, sintetică și biologică” și aprobat de Comitetul European de Standardizare (CEN), la 26 iulie 2013, în conformitate cu un mandat al Comisiei Europene, dat la 13 noiembrie 2006 (M 394 – Mandat adresat CEN pentru revizuirea standardului EN 590 în vederea aducerii concentrației de FAME și de FAEE la 10 % în volum).
În partea introductivă a acestui standard se precizează:
„Prezentul standard european va primi statutul de standard național […], iar toate standardele naționale care cuprind reguli în contradicție cu acesta vor trebui retrase cel târziu în martie 2014.
[…]
Prezentul document a fost elaborat în temeiul mandatului acordat CEN de Comisia Europeană și de Asociația Europeană a Liberului Schimb […]
Cerințele [Directivei 98/70/CE] […], inclusiv cele cuprinse în amendamente […], sunt luate în considerare. […]”
Punctul 1 din standardul menționat prevede:
„Prezentul standard european prevede cerințe și metode de testare pentru carburantul pentru motor diesel (motorină) introdus pe piață și livrat.”
Punctul 5.6.1 din standardul EN 590:2013 are următorul cuprins:
„Pentru cerințele care depind de condițiile climatice, sunt prevăzute opțiuni pentru a permite să se stabilească pe plan național calități sezoniere. Opțiunile sunt compuse din șase calități în materie de temperatură limită de filtrabilitate (TFL) pentru climatele temperate și din cinci clase diferite pentru climatele arctice sau cu ierni aspre. Cerințele care depind de condițiile climatice sunt indicate în tabelul 2 (climate temperate) și în tabelul 3 (climate arctice sau cu ierni aspre). Atunci când este testat în conformitate cu metodele de testare indicate în tabelele 2 și 3, carburantul pentru motor diesel (motorina) trebuie să fie în conformitate cu limitele prevăzute în aceste tabele.”
Tabelul 3 din acest standard, intitulat „Cerințe și metode de testare în funcție de condițiile climatice – Climate arctice sau cu ierni aspre”, are următorul cuprins:
„Proprietatea
Unitate
Limite
Metoda de testare […]
Clasa 0
Clasa 1
Clasa 2
Clasa 3
Clasa 4
[…]
Distilare
g
),
h
)






EN ISO 3405
i
)
EN ISO 3924
recuperat la 180 °C
% (V/V) max.
10,0
10,0
10,0
10,0
10,0
recuperat la 340 °C
% (V/V) min.
95,0
95,0
95,0
95,0
95,0
[…]
g)
Definiția prevăzută în Tariful vamal comun al UE poate să nu fie aplicabilă în cazul claselor definite pentru climatele arctice sau cu ierni aspre.
[…]”
Dreptul bulgar
Codul vamal
În temeiul articolului 234 alineatul 1 punctul 1 din Zakon za mitnitsite (Codul vamal), în versiunea aplicabilă în cauza principală, oricine eludează sau încearcă să eludeze parțial sau total plata taxelor vamale săvârșește o fraudă vamală.
Din articolul 234 alineatul 3 punctul 1 din acest cod rezultă că frauda vamală având ca obiect mărfuri supuse accizelor este sancționată, pentru persoanele juridice, cu o sancțiune pecuniară de la 150 la 250 % din cuantumul taxelor neachitate.
Standardul BDS EN 590:2014
Standardul EN 590:2013 a fost transpus în Bulgaria de Institutul Bulgar de Standardizare prin intermediul standardului BDS EN 590:2014.
Litigiul principal și întrebările preliminare
La 10 august 2015, petrolierul
Cosmo
a ajuns în portul Varna, cu o încărcătură cu o greutate totală brută în vid de 4384630 kg de ulei mineral. SAKSA s‑a legitimat drept destinatar al mărfii, descrisă drept „motorină 10PPM pentru zone climatice arctice, cu un conținut de sulf de până la 0,001 %, hidrotratată, clasa 4 potrivit standardului EN 590, greutate în vid: 1236742 kg, greutate în aer: 1235100 kg, 1517660 de litri, densitate la 15 °Celsius 816,1 kg/m
, în 24 de vagoane‑cisternă, în conformitate cu inventarul atașat”, și a declarat‑o la Biroul Vamal al Portului Varna, cu subpoziția tarifară 2710 19 43 din NC, în vederea obținerii punerii acesteia în liberă circulație.
Printr‑o scrisoare din 11 august 2015, serviciul vamal Varna a trimis laboratorului vamal regional Ruse (Bulgaria) două mostre din marfa declarată, în scopul determinării naturii acesteia și pentru a stabili clasificarea sa tarifară. Acest laborator a stabilit că mostra studiată conținea ulei din petrol la care s‑au adăugat parafină și hidrocarburi naftenice. Potrivit indicatorilor de distilare și altor indicatori determinați, mostra analizată prezenta caracteristicile „uleiurilor medii” în conformitate cu nota complementară 2 litera (c) din capitolul 27 din NC. Pe baza rezultatelor obținute, mostra a fost considerată drept un produs rezultat din prelucrarea petrolului, respectiv kerosen.
Dat fiind că marfa în cauză nu a fost vândută pentru motoare cu reacție, serviciul vamal a considerat că aceasta ar fi trebuit clasificată la alt cod tarifar decât cel care a fost declarat la 10 august 2015, și anume că ar fi trebuit clasificată la subpoziția 2710 19 25 din NC, supusă unor taxe vamale de 4,7 % în raport cu țările terțe. În consecință, directorul vămii Varna, prin decizia din 3 noiembrie 2015, a rectificat codul tarifar și a solicitat plata unor taxe vamale suplimentare în cuantum de 53864,18 leve bulgare (BGN) (aproximativ 27560 de euro), și a taxei pe valoarea adăugată în cuantum de 10772,83 BGN (aproximativ 5500 de euro).
În plus, serviciul vamal a considerat că se impune angajarea răspunderii administrative a SAKSA, în sensul articolului 234 alineatul 1 punctul 1 din Codul vamal. În consecință, la 18 februarie 2016, directorul vămii Varna i‑a aplicat o sancțiune pecuniară în valoare de 96955,52 BGN (aproximativ 49600 de euro) în temeiul articolului 234 alineatul 3 punctul 1 din Codul vamal coroborat cu articolul 234 alineatul 1 punctul 1 din acest cod.
SAKSA a introdus o acțiune împotriva acestei sancțiuni la Varnenski Rayonen sad (Tribunalul de Raion Varna, Bulgaria). Prin decizia din 20 octombrie 2016, această instanță a anulat sancțiunea întrucât a constatat, pe baza unei expertize chimice dispuse la cererea SAKSA, că uleiul mineral în litigiu corespundea definiției unui carburant pentru motor diesel, destinat climatelor arctice sau condițiilor de ierni aspre, clasa 4, ale cărui caracteristici sunt determinate prin standardul „EN 590:2014”.
Serviciul vamal a atacat cu recurs această decizie la Administrativen sad Varna (Tribunalul Administrativ Varna, Bulgaria). Acesta arată că standardul EN 590, invocat de SAKSA, care prevede cerințe și metode de testare pentru carburantul pentru motor diesel (motorină) introdus pe piață, nu este determinant pentru stabilirea clasificării tarifare a carburanților.
Potrivit Administrativen sad Varna (Tribunalul Administrativ Varna), este necesar să se interpreteze nota care figurează în standardul EN 590 și potrivit căreia „[d]efiniția [pentru motorină] prevăzută în Tariful vamal comun al [Uniunii Europene] poate să nu fie aplicabilă în cazul claselor definite pentru climatele arctice sau cu ierni aspre”. Astfel, definiția la care trebuie să se recurgă în ceea ce privește acest carburant nu ar reieși în mod clar din această notă și nu ar permite să delimiteze puterea de apreciere a serviciului vamal competent în această privință. În plus, legătura dintre cerințele și metodele de testare stabilite de standardul menționat, pe de o parte, și clasificarea tarifară a carburanților, pe de altă parte, nu ar fi indicată.
În aceste condiții, Administrativen sad Varna (Tribunalul Administrativ din Varna) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Regula prevăzută la nota din tabelul 3 din standardul EN 590, în prezent standardul EN 590:2014, care prevede că «este posibil ca definiția [pentru motorină] din cadrul Tarifului vamal comun [al Uniunii Europene] să nu se aplice claselor definite pentru climatele arctice sau cu ierni aspre», are semnificația că este posibil ca în cazul acestui tip de carburant, pentru clasificarea tarifară a produselor, să nu se aplice regulile generale de la nota complementară 2 din capitolul 27 literele (d) și (e) [din NC]?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și pentru situația în care produsul pentru care ia naștere datoria vamală corespunde definiției «carburant diesel destinat utilizării într‑un climat arctic sau în condiții de iarnă aspră», prevăzută de standardul EN 590, acesta trebuie clasificat la codul tarifar 2710 19 43 din NC, corespunzător «motorinei», sau se aplică regulile generale de la nota complementară 2 din capitolul 27 literele (d) și (e) [din NC]?
3)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, care sunt criteriile potrivit cărora trebuie să se aprecieze când trebuie să se aplice definiția motorinei prevăzută în Tariful vamal comun al Uniunii Europene și când trebuie să se recurgă la cerințele și la metodele de verificare în temeiul standardului EN 590, în scopul clasificării tarifare a produsului?
4)
Metodele și indicatorii de verificare prevăzuți în nota complementară 2 din capitolul 27 literele (d) și (e) [din NC] sunt suficienți pentru caracterizarea deplină și precisă a unui produs drept «motorină» sau trebuie să se țină seama de toți indicatorii chimici caracteristici pentru acest produs?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite la articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. În această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze întrebările care îi sunt adresate (Hotărârea din 16 februarie 2017, Aramex Nederland,
C‑145/16
,
EU:C:2017:130
, punctul
și jurisprudența citată).
În plus, trebuie precizat că, deși instanța de trimitere se referă la standardul „EN 590:2014”, versiunea standardului EN 590 aplicabilă la data faptelor din cauza principală este cea din luna septembrie 2013, care a fost desemnată de CEN drept standardul EN 590:2013 și care este în continuare în vigoare.
Prin intermediul întrebărilor formulate, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere urmărește să afle în esență dacă NC trebuie interpretată în sensul că un ulei mineral precum cel în discuție în litigiul principal poate fi clasificat drept motorină, la subpoziția 2710 19 43 din NC, în cazul în care îndeplinește cerințele vizate în standardul EN 590:2013 privind motorina destinată climatelor arctice sau cu ierni aspre.
Potrivit jurisprudenței constante a Curții, criteriul decisiv pentru clasificarea tarifară a mărfurilor trebuie să aibă în vedere, în general, caracteristicile și proprietățile obiective ale acestora, astfel cum sunt definite de textul poziției din NC și al notelor de secțiuni sau de capitole (Hotărârea din 19 octombrie 2017, Lutz,
C‑556/16
,
EU:C:2017:777
, punctul
și jurisprudența citată). Aceste caracteristici și proprietăți obiective ale produselor trebuie să poată fi verificate la momentul vămuirii (Hotărârea din 26 mai 2016, Latvijas propāna gāze,
C‑286/15
,
EU:C:2016:363
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, trebuie arătat că subpoziția 2710 19 43 din NC, al cărei mod de redactare vizează motorina cu un conținut de sulf de maximum 0,001 % în greutate, face parte din poziția 2710 din NC, care vizează uleiurile din petrol sau uleiurile din minerale bituminoase, altele decât uleiurile brute. Pentru aplicarea acestei poziții, nota complementară 2 din capitolul 27 din NC definește la litera (e) noțiunea „motorină”.
În această privință, reiese din modul de redactare a acestei litere (e) coroborată cu litera (d) din această notă complementară că sunt considerate drept „motorină” în special uleiurile și preparatele care distilează, în volum, inclusiv pierderile, în proporție de sub 65 % la 250 °Celsius și în proporție de minimum 85 % la 350 °Celsius, în conformitate cu metoda ISO 3405.
Prin urmare, rezultă chiar din modul de redactare a acestor puncte că, în scopul clasificării tarifare a unei mărfi drept motorină, singurul element determinant în cadrul poziției 2710 din NC este proporția de distilare la temperaturile indicate, în conformitate cu metoda ISO 3405.
În consecință, din moment ce în speță nu se contestă de către părțile din procedura principală că uleiul mineral în cauză distilează, în conformitate cu metoda ISO 3405, în proporție de peste 65 % la 250 °Celsius, acesta nu este acoperit de definiția „motorinei”, în conformitate cu nota complementară 2 litera (e) din capitolul 27 din NC, și nu poate fi clasificat în subpozițiile aferente produselor care sunt acoperite de această definiție.
În plus, deși SAKSA arată că produsul în cauză a fost vândut, ulterior importării, drept motorină (carburant diesel), trebuie amintit că destinația produsului reprezintă un criteriu relevant doar în cazul în care clasificarea nu se poate face numai pe baza caracteristicilor și a proprietăților obiective ale produsului (Hotărârea din 16 februarie 2017, Aramex Nederland,
C‑145/16
,
EU:C:2017:130
, punctul
și jurisprudența citată). Or, acest caz nu se regăsește în speță, întrucât reiese chiar din caracteristicile privind distilarea ale acestui produs că, sub aspectul aplicării poziției 2710 din NC, el nu este acoperit de definiția motorinei, în sensul acestei note complementare 2 litera (e).
Împrejurarea că SAKSA a făcut trimitere la nota g din tabelul 3 din standardul EN 590:2013, potrivit căreia definiția motorinei dată în NC „este posibil […] să nu se aplice claselor definite pentru climatele arctice sau cu ierni aspre”, este lipsită de efecte în această privință.
Astfel, standardul EN 590:2013 nu a fost adoptat de un organism al Uniunii, ci de CEN, un organism de drept privat.
Desigur, se poate deduce din jurisprudența Curții că un standard armonizat, elaborat de un organism de drept privat, poate fi considerat ca făcând parte din ordinea juridică a Uniunii atunci când acest standard a fost conceput la inițiativa și sub îndrumarea, precum și sub controlul Comisiei și produce efecte juridice obligatorii ulterior publicării referințelor sale în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
(a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 octombrie 2016, James Elliott Construction,
C‑613/14
,
EU:C:2016:821
, punctele
,
și
).
Pe de altă parte, este cert că standardul EN 590:2013 a fost elaborat de CEN în temeiul mandatului M 394, acordat de Comisie la 13 noiembrie 2006. În plus, ulterior stabilirii acestui standard de către CEN, Comisia, prin Directiva 2014/77, a actualizat trimiterea la acest standard în nota 1 din anexa II la Directiva 98/70.
Este însă suficient să se constate că trimiterea la standardul EN 590:2013 în temeiul notei 1 din această anexă II vizează numai metodele de testare menționate în acest standard.
Dat fiind că nota g din tabelul 3 din standardul EN 590:2013 nu prezintă o metodă de testare, ea nu poate fi considerată ca făcând parte din dreptul Uniunii și este lipsită de pertinență în raport cu stabilirea clasificării tarifare a mărfurilor.
Având în vedere toate considerațiile precedente, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că NC trebuie interpretată în sensul că un ulei mineral precum cel în discuție în litigiul principal nu poate, ca urmare a caracteristicilor sale privind distilarea, să fie clasificat drept motorină la subpoziția 2710 19 43 din NC nici chiar în cazul în care acest ulei îndeplinește cerințele vizate în standardul EN 590:2013 referitoare la motorina destinată climatelor arctice sau cu ierni aspre.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a zecea) declară:

Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunea rezultată din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1101/2014 al Comisiei din 16 octombrie 2014, trebuie interpretată în sensul că un ulei mineral precum cel în discuție în litigiul principal nu poate, ca urmare a caracteristicilor sale privind distilarea, să fie clasificat drept motorină la subpoziția 2710 19 43 din această nomenclatură nici chiar în cazul în care acest ulei îndeplinește cerințele vizate în standardul armonizat EN 590, în versiunea din luna septembrie 2013, referitoare la motorina destinată climatelor arctice sau cu ierni aspre.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: bulgara.