CELEX: 62020CJ0408
Fellebbezés
Intézményi jog
Az európai parlamenti képviselők egységes statútuma
Az olasz választókerületekben megválasztott európai parlamenti képviselők
A nyugdíjjogosultságok módosítása
Sérelmet okozó aktus
Ideiglenes álláspont
Önálló joghatások

Fellebbezésével Danilo Poggiolini az Európai Unió Törvényszéke 2020. július 3‑iFalqui és Poggiolini kontra Parlament végzésének (
T‑347/19 és T‑348/19
, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott végzés,
EU:T:2020:303
) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant utasította el keresetét, amelyben az őt megillető nyugdíjak összegének az Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (a képviselőház elnöksége, Olaszország) 14/2018. sz. határozata 2019. január 1‑jei hatálybalépését követő kiigazítása tárgyában az Európai Parlament Pénzügyi Főigazgatósága Képviselői Fizetések és Szociális Jogosultságok Osztályának egységvezetője által kiadott 2019. április 11‑i feljegyzés (a továbbiakban: vitatott feljegyzés) megsemmisítését kérte.
A jogvita előzményei
D. Poggiolini Olaszországban megválasztott volt európai parlamenti képviselő. Ezen a jogcímen öregségi nyugdíjban részesül.
2018. július 12‑én a képviselőház elnöksége úgy határozott, hogy a hozzájárulási rendszer szerint újraszámolja a képviselőház korábbi tagjai által 2011. december 31‑ig teljesített szolgálati évekre vonatkozó nyugdíjak összegét (a továbbiakban: 14/2018. sz. határozat).
A Parlament a fellebbező 2019. januári nyugdíjelszámolásához fűzött egyik megjegyzés révén tájékoztatta a fellebbezőt arról, hogy nyugdíjának összege a 14/2018. sz. határozat alapján felülvizsgálható, valamint hogy ez az új számítás a jogalap nélkül kifizetett összegek behajtását eredményezheti.
A Parlament Pénzügyi Főigazgatósága Képviselői Fizetések és Szociális Jogosultságok Osztálya egységvezetőjének a fellebbező 2019. februári nyugdíjelszámolásához csatolt, keltezés nélküli feljegyzésében a Parlament mindenekelőtt értesítette a fellebbezőt, hogy Jogi Szolgálata megerősítette, hogy helyzetére automatikusan alkalmazni kell a 14/2018. sz. határozatot. Ez a feljegyzés ezután pontosította, hogy a Parlament – azt követően, hogy a Camera dei deputatitól (képviselőház, Olaszország) megkapja a szükséges információkat – tájékoztatni fogja a fellebbezőt a nyugdíja összegének új meghatározásáról és a következő tizenkét hónapban behajtja az esetleges különbözetet. Végül ez a feljegyzés tájékoztatta a fellebbezőt, hogy nyugdíjának összegét véglegesen egy olyan hivatalos aktus fogja meghatározni, amellyel szemben panaszt, vagy az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítés iránti keresetet lehet benyújtani.
Ezután a vitatott feljegyzésben ez az egységvezető közölte a fellebbezővel, hogy nyugdíjának összegét a 14/2018. sz. határozat alapján Olaszországban a volt nemzeti parlamenti képviselőknek kifizetett hasonló nyugdíjak összegének csökkentéséig terjedő mértékben ki fogják igazítani. E feljegyzés azt is pontosította, hogy a fellebbező nyugdíjának összegét 2019 áprilisától ki fogják igazítani a nyugdíjak új összegének az e feljegyzés mellékletében megküldött tervezett meghatározása alapján. Egyebekben e feljegyzés a kézhezvételétől számított harmincnapos határidőt biztosított a fellebbező számára észrevételeinek megtételére. Az észrevételek előírt határidőn belüli benyújtásának hiányában úgy fogják tekinteni, hogy a vitatott feljegyzés végleges joghatásokat vált ki, és azok – többek között – a 2019. január és március között jogalap nélkül felvett összegek behajtását vonják maguk után.
A 2019. május 22‑én küldött elektronikus levélben a fellebbező benyújtotta észrevételeit a Parlament megfelelő szolgálatához. Az ugyanezen a napon megküldött elektronikus levélben a Parlament visszaigazolta ezen észrevételek átvételét, és jelezte a fellebbezőnek, hogy érveinek vizsgálatát követően megválaszolja azokat.
A kereset Törvényszékhez való benyújtását követően a Parlament Pénzügyi Főigazgatósága Képviselői Fizetések és Szociális Jogosultságok Osztályának egységvezetője a 2019. július 8‑i levelében válaszolt a fellebbező által benyújtott észrevételekre, és jelezte, hogy azok nem tartalmaznak olyan információkat, amelyek igazolhatnák a Parlament által a vitatott feljegyzésben kifejtett álláspont felülvizsgálatát, és hogy következésképpen a nyugdíjaknak az e feljegyzés mellékletében újraszámított összege, valamint a jogalap nélkül kifizetett összeg behajtására vonatkozóan az e mellékletben közölt terv e levél kézbesítésének időpontjában véglegessé válik.
A Törvényszék előtti kereset és a megtámadott végzés
A Törvényszék Hivatalához 2019. június 10‑én benyújtott keresetlevelével a fellebbező keresetet indított a vitatott feljegyzés megsemmisítése iránt.
A Parlament 2019. augusztus 29‑én külön beadványban e kereset elfogadhatatlanságára hivatkozott.
2019. szeptember 6‑án a fellebbező a keresetlevelének kiigazítására irányuló beadványt nyújtott be.
2020. január 20‑án a Törvényszék úgy határozott, hogy a D. Poggiolini által benyújtott, T‑348/19. ügyszámon nyilvántartásba vett megsemmisítés iránti keresetet egyesíti egy másik, szintén volt európai parlamenti képviselő felperes által benyújtott, T‑347/19. ügyszámon nyilvántartásba vett keresettel.
A Törvényszék az eljárási szabályzatának 126. cikke alapján elfogadott megtámadott végzésben ezt a két keresetet mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant utasította el.
A Törvényszék a megtámadott végzés 53. pontjában mindenekelőtt úgy vélte, hogy a vitatott feljegyzés nem képez sérelmet okozó jogi aktusokat, ekként pedig nem képezheti megsemmisítés iránti kereset tárgyát az EUMSZ 263. cikk értelmében. Következésképpen a megtámadott végzés 59. pontjában a fellebbezőnek az e feljegyzés megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmét mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant utasította el.
Ezen értékelés indokolása céljából a megtámadott végzés 47–49. pontjában elsősorban pontosította, hogy az a körülmény, hogy a nyugdíjak kiszámításának új módját 2019 áprilisától kellett alkalmazni, nem elegendő annak megállapításához, hogy a Parlament végleges álláspontra helyezkedett ezt a kérdést illetően. Egyfelől a vitatott feljegyzés kifejezetten tervezet volt. Másfelől e feljegyzés pontosította, hogy csak észrevételeknek a feljegyzés címzettje által a feljegyzés kézhezvételétől számított harmincnapos határidőn belüli benyújtásának hiányában válik véglegessé. A fellebbező azonban benyújtott észrevételeket e határidőn belül.
A Törvényszék másodsorban a megtámadott végzés 52. és 56. pontjában úgy vélte, hogy a Parlament 2019. július 8‑i levele a Parlament által a fellebbező vonatkozásában kialakított végleges álláspontnak minősül, és hogy azt nem lehet a vitatott feljegyzés pusztán megerősítő aktusaként elemezni.
A Törvényszék harmadsorban a megtámadott végzés 57. pontjában megállapította, hogy a vitatott feljegyzéssel szemben benyújtott kereset elfogadhatatlansága nem sérti a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot, mivel egyrészről az e jogra való hivatkozás nem eredményezheti a kereset elfogadhatóságával kapcsolatban az EUM‑Szerződésben kifejezetten előírt feltételek elutasítását, és másrészről, mivel a fellebbező megsemmisítés iránti keresetet indíthat a 2019. július 8‑i levéllel szemben.
A Törvényszék negyedsorban a megtámadott végzés 58. pontjában elutasította a fellebbező azon érvelését, amely szerint a Parlament kivonhatja magát a Törvényszék felülvizsgálata alól azzal, hogy nem válaszol a vitatott feljegyzéssel kapcsolatban benyújtott észrevételekre, és jelezte, hogy a jelen ügyben a Parlament válaszolt a benyújtott észrevételekre. A Törvényszék emellett pontosította, hogy mindenesetre, még ha a Parlament jogellenesen nem is jár el ezzel kapcsolatban, az érintett személyek mindenkor benyújthatnak mulasztás megállapítása iránti keresetet, hogy a Parlamentet álláspontjának végleges meghatározására kényszerítsék.
Ezután – a megtámadott végzés 62. és 63. pontjában – a Törvényszék elutasította a fellebbezőnek a 2019. július 8‑i levélben kifejtett határozat megsemmisítésére irányuló második kereseti kérelmét. A Törvényszék e tekintetben megállapította, hogy a fellebbező által benyújtott kiigazítási beadvány nyilvánvalóan elfogadhatatlan, mivel valamely fél csak akkor igazíthatja ki az eredeti keresetlevelében szereplő kereseti kérelmeket és jogalapokat, ha maga a keresetlevél elfogadható volt a benyújtásának időpontjában.
Végül, a megtámadott végzés 67. pontjában a Törvényszék nyilvánvalóan elfogadhatatlanként utasította el a fellebbező arra irányuló harmadik kereseti kérelmét, hogy a Törvényszék a Parlamentet kötelezze a jogellenesen visszatartott összegek kifizetésére.
A felek kérelmei
Fellebbezésében a fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést;
–
következésképpen semmisítse meg a vitatott feljegyzést és a 2019. július 8‑i levélben közölt feljegyzést;
–
ennek hiányában utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, és
–
a Parlamentet kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.
A Parlament azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a fellebbezőt kötelezze a fellebbezéssel kapcsolatos költségek viselésére.
A fellebbezésről
A felek érvelése
A fellebbező fellebbezésének alátámasztására a Törvényszék előtt a Parlament által felhozott elfogadhatatlansági kifogás elkésettségének, a vitatott feljegyzés megtámadható jellegének, illetve a kiigazítási beadványban előadott megsemmisítés iránti kérelem elfogadhatóságának értékelésével kapcsolatban a Törvényszék általi téves jogalkalmazásra alapított három jogalapra hivatkozik.
Figyelemmel a jogalapjainak alátámasztása céljából kialakított érvelésre, úgy kell tekinteni, hogy a fellebbező a megtámadott végzés hatályon kívül helyezését kéri, amennyiben ebben a végzésben a Törvényszék elutasította a vitatott feljegyzés, valamint a 2019. július 8‑i levélben kifejtett határozat megsemmisítése iránti kérelmeit.
Az elöljáróban vizsgálandó második jogalapjában a fellebbező azzal érvel, hogy a vitatott feljegyzés megtámadható jogi aktust képez, valamint hogy a Törvényszék – azzal, hogy az elé terjesztett megsemmisítés iránti kereset elfogadhatatlanságát megállapította – megsértette az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkét és a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot.
A fellebbező e tekintetben előadja, hogy ez a feljegyzés nem puszta előkészítő aktus, mivel azonnali joghatásokat vált ki, és 2019 áprilisától a neki kifizetett nyugdíj összegének csökkentését vonja maga után.
A fellebbező emellett előadja, hogy az észrevételek benyújtása egyszerű lehetőséget képezett, és hogy e lehetőség kihasználásának hiányában a vitatott feljegyzésben jelzett harmincnapos határidő lejártakor a nyugdíj összegének csökkenése az adminisztráció további beavatkozása nélkül továbbra is alkalmazandó lett volna. Azzal érvel, hogy a jelen ügyben a keresetének benyújtásáig nem kapott választ az észrevételeire, és hogy kénytelen volt cselekedni, hogy elkerülje a jogvesztést.
A Törvényszék által alkalmazott megközelítés ráadásul sérti a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot. Egyrészről megfosztja a fellebbezőt a helyzetére közvetlen hatással járó intézkedéssel szembeni védelemtől. Másrészről lehetővé teszi a Parlament számára, hogy elkerüljön minden bírósági felülvizsgálatot azáltal, hogy nem válaszol az érintettek által benyújtott észrevételekre.
A Parlament elsősorban előadja, hogy a fellebbező nyugdíja összegének csökkentése ideiglenes jelleget ölt, és hogy ezt a csökkentést a fellebbező által benyújtott észrevételek alapján lehetett volna felülvizsgálni. Ez az ideiglenes jelleg egyértelműen kitűnik a vitatott feljegyzés szövegéből, valamint a fellebbező rendelkezésére álló azon lehetőségből, hogy e feljegyzés véglegessé válása előtt észrevételeket nyújthat be, amely lehetőséggel a fellebbező helyesen élt is. A Parlament végleges álláspontját csak később alakították ki.
A fellebbező bírói jogvédelmét másodsorban az a lehetőség biztosítja, hogy keresetet indíthat a 2019. július 8‑i levélben kifejtett végleges határozattal szemben, amelynek vizsgálata adott esetben lehetővé tette volna a vitatott feljegyzés megsemmisítését, következésképpen pedig a feljegyzés hatásainak orvoslását. E tekintetben a megtámadott végzés 58. pontjában jelzett ok miatt ki lehetne zárni annak kockázatát, hogy a Parlament nem válaszol az észrevételekre.
A Bíróság álláspontja
Amint azt a Törvényszék a megtámadott végzés 45. pontjában megállapította, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, az EUMSZ 263. cikk értelmében „megtámadható jogi aktusnak” minősül az intézmények által elfogadott valamennyi olyan rendelkezés, függetlenül a formájától, amely kötelező joghatások kiváltására irányul (2018. február 20‑iBelgium kontra Bizottság ítélet,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
,
31.
pont; 2020. július 9‑iCseh Köztársaság kontra Bizottság ítélet,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
,
46.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Annak megállapításához, hogy a megtámadott jogi aktus kivált‑e ilyen joghatásokat, a jogi aktus lényegét kell figyelembe venni, és e hatásokat olyan objektív kritériumok alapján kell megítélni, mint az említett aktus tartalma, adott esetben figyelembe véve az elfogadásának körülményeit, valamint az azt elfogadó intézmény hatáskörét (2018. február 20‑iBelgium kontra Bizottság ítélet,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
,
32.
pont; 2020. július 9‑iCseh Köztársaság kontra Bizottság ítélet,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
,
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Arra is emlékeztetni kell, hogy amint azt lényegében a Törvényszék a megtámadott végzés 46. pontjában hangsúlyozta, azok a közbenső intézkedések, amelyeknek célja a végleges határozatnak egy több szakaszból álló eljárás keretében történő előkészítése, főszabály szerint nem minősülnek olyan jogi aktusoknak, amelyek megsemmisítési kereset tárgyát képezhetik (lásd ebben az értelemben: 2021. június 3‑iMagyarország kontra Parlament ítélet,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
,
43.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ilyen közbenső jogi aktusok mindenekelőtt olyan jogi aktusok, amelyek az adott intézmény ideiglenes álláspontját tükrözik (2021. június 3‑iMagyarország kontra Parlament ítélet,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
,
44.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Törvényszék azonban a megtámadott végzés 47–51. pontjában megállapította, hogy a vitatott feljegyzés nem a Parlament végleges álláspontját határozza meg, mivel az e feljegyzésben kialakított álláspont – a fellebbező észrevételeiben szereplő információk figyelembevétele céljából – módosítható.
E tekintetben nem lehet helyt adni a fellebbező által előadott azon érvnek, amely szerint a vitatott feljegyzés azért nem ideiglenes jellegű, mert hatásainak akkor kellett véglegessé válniuk, ha az e feljegyzésben előírt határidőn belül nem nyújt be észrevételeket.
Amint azt ugyanis a Törvényszék a megtámadott végzés 49. pontjában megállapította, a fellebbező e határidő lejárta előtt benyújtott észrevételeket, amivel megakadályozta, hogy a vitatott feljegyzés hatásai véglegessé váljanak.
Annak megállapítása azonban, hogy valamely intézmény jogi aktusa olyan közbenső intézkedést képez, amely nem az intézmény végleges álláspontját tükrözi, nem lehet elegendő annak a szisztematikus módon történő megállapításához, hogy ez a jogi aktus nem képez az EUMSZ 263. cikk értelmében vett „megtámadható jogi aktust”.
Ily módon a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az olyan közbenső jogi aktus, amely önálló joghatásokat vált ki, megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezheti, mivel az e jogi aktushoz kapcsolódó jogellenesség nem orvosolható az azon végleges határozattal szemben indított keresettel, amelynek az az előkészítő szakaszát képezi (2021. június 3‑iMagyarország kontra Parlament ítélet,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
,
46.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ennélfogva, amennyiben a közbenső jogi aktus jogszerűségének egy ilyen kereset keretében történő vitatása nem biztosíthat hatékony bírói jogvédelmet a fellebbező számára e jogi aktus hatásaival szemben, annak az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítés iránti kereset tárgyát kell tudnia képeznie (lásd ebben az értelemben: 2001. október 9‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet,
C‑400/99
,
EU:C:2001:528
,
63.
pont; 2011. október 13‑iDeutsche Post és Németország kontra Bizottság ítélet,
C‑463/10 P és C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
,
56.
pont; 2021. június 3‑iMagyarország kontra Parlament ítélet,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
,
48.
pont).
A jelen ügyben hangsúlyozni kell, hogy – amint azt a Törvényszék a megtámadott végzés 47. pontjában megállapította, és amint arra a fellebbező a fellebbezésében hivatkozik – a vitatott feljegyzés 2019 áprilisától a fellebbező nyugdíja összegének azonnali csökkentését vonta maga után, mivel e csökkentés alkalmazását nem függesztették fel a Parlament által lefolytatandó eljárás lezárásáig.
Ebből következik, hogy a vitatott feljegyzés mint olyan önálló joghatásokat váltott ki a fellebbező vagyoni helyzetére nézve.
Ezek a hatások nem hasonlíthatók az Európai Bizottság ideiglenes álláspontját tükröző jogi aktusok eljárási hatásaihoz, illetve az érintett személyek érdekeit nem sértőként elismert jogi aktusok hatásaihoz, amelyek esetében a Bíróság úgy vélte, hogy azok nem vonhatják maguk után az e jogi aktusokkal szemben indított megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságát (lásd ebben az értelemben: 1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet,
60/81
,
EU:C:1981:264
,
17.
és
18.
pont).
Nem vonhatja kétségbe az említett feljegyzés által kiváltott joghatások közvetlen jellegét a Törvényszék által a megtámadott végzés 50. pontjában megállapított azon körülmény, hogy a vitatott feljegyzésből kitűnik, hogy a Parlament csak a fellebbező által az e feljegyzés kézhezvételétől számított harmincnapos határidőn belül benyújtott észrevételek hiányában szedte volna be a 2019. január és március hónapokra kifizetett összegeket.
Ezen túlmenően – jóllehet a vitatott feljegyzés előírta, hogy a Parlamentnek a fellebbező által tett észrevételek kézhezvételét követően el kell fogadnia a végleges álláspontot – nem vitatott, hogy ezen álláspont elfogadására semmilyen határidő nem vonatkozott.
A vitatott feljegyzés önálló joghatásai következésképpen egy olyan esetlegesen hosszú időszakban is fennmaradhattak, amelynek időtartamát előre nem határozták meg.
E körülmények között, mivel a nyugdíj összegének tartós csökkenése esetlegesen visszafordíthatatlan következményekkel jár az érintett személy helyzetére, a fellebbezőnek rendelkeznie kellett azzal a lehetőséggel, hogy hatékony jogorvoslattal éljen a vitatott feljegyzéssel szemben, és ekként megakadályozza nyugdíjának csökkenését (lásd analógia útján: 1992. június 30‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet,
C‑47/91
,
EU:C:1992:284
,
28.
pont; 2001. október 9‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet,
C‑400/99
,
EU:C:2001:528
,
63.
pont).
Ebből következik, hogy – a Törvényszék által a megtámadott végzés 57. pontjában megállapítottakkal ellentétben – a fellebbező észrevételeinek kézhezvételét követően a Parlament által elfogadandó végleges határozattal szembeni megsemmisítés iránti kereset megindítása nem biztosíthatta a fellebbező számára a hatékony bírói jogvédelmet.
A fellebbező által benyújtott észrevételekre a Parlament által adandó válasz hiányában az érintett személy rendelkezésére álló azon lehetőség, hogy a Parlamenttel szemben mulasztás megállapítása iránti keresetet indítson – amit a Törvényszék a megtámadott végzés 58. pontjában hangsúlyozott –, szintén nem garantálhatja számára a hatékony bírói jogvédelmet.
A Parlament természetesen köteles észszerű határidőn belül válaszolni ezekre az észrevételekre (lásd ebben az értelemben: 2013. február 28‑iArango Jaramillo és társai kontra EBB [felülvizsgálat] ítélet,
C‑334/12 RX‑II
,
EU:C:2013:134
,
28.
pont), következésképpen pedig az érintett személy jogosult mulasztás megállapítása iránti keresetet indítani, ha ez az intézmény nem tesz eleget ennek a kötelezettségnek.
A Bíróság emellett már kimondta, hogy a mulasztás megállapítása iránti kereset benyújtásának lehetősége elegendő lehet a Bizottság hallgatása állandósulásának kizárásához az ezen intézmény által elfogadott közbenső intézkedés elfogadását követően (lásd ebben az értelemben: 1997. március 18‑iGuérin automobiles kontra Bizottság ítélet,
C‑282/95 P
,
EU:C:1997:159
,
38.
pont).
Ezek a megfontolások azonban a jelen ügyben nem lehetnek meghatározók, mivel egyrészről a Parlamenttel szemben indított mulasztás megállapítása iránti kereset nem kérdőjelezheti meg a vitatott feljegyzés önálló joghatásait, és másrészről, mivel az ilyen kereset, majd pedig adott esetben egy megsemmisítés iránti kereset megvizsgálásának lehetővé válásához szükséges határidők túlzottak lennének egy olyan kontextusban, amelyben ez a feljegyzés egy természetes személynek kifizetett nyugdíj összegének azonnali csökkenését eredményezné.
Ebben a kontextusban mindenesetre nem érinti a vitatott feljegyzéssel szemben indított megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságának értékelését az – a Törvényszék által a megtámadott végzés 58. pontjában megállapított – körülmény, hogy a Parlament a jelen ügyben válaszolt a fellebbező észrevételeire, mivel erre a válaszra a kereset benyújtását követően került sor.
E tényezőkre figyelemmel a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott végzés 53. pontjában megállapította, hogy a vitatott feljegyzés ideiglenes jellege alapján úgy lehet tekinteni, hogy az nem képez sérelmet okozó jogi aktust, ekként pedig hogy az nem képezheti megsemmisítés iránti kereset tárgyát az EUMSZ 263. cikk alapján.
Következésképpen helyt kell adni a második jogalapnak, a megtámadott végzést pedig hatályon kívül kell helyezni abban a részében, amelyben elutasította a T‑348/19. sz. ügy felperese által a vitatott feljegyzés megsemmisítésére irányuló első kereseti kérelmét.
Ebből az is következik, hogy a megtámadott végzést abban a részében is hatályon kívül kell helyezni, amelyben elutasította a T‑348/19. sz. ügy felperese által a 2019. július 8‑i levélben kifejtett határozat megsemmisítésére irányuló második kereseti kérelmét, mivel e kereseti kérelem elutasítása kizárólag az e felperes vitatott feljegyzés megsemmisítésére irányuló első kereseti kérelmének az elfogadhatatlanságán alapul.
E körülmények között nem kell vizsgálni az első és a harmadik jogalapot, amennyiben azok mindenesetre nem eredményezhetik a megtámadott végzés további részeinek hatályon kívül helyezését.
A Törvényszék előtti keresetről
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében, ha a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, és ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.
Mivel elsősorban a Parlament a Törvényszék előtt felhozott elfogadhatatlansági kifogásában kizárólag azt állította, hogy a fellebbező által indított megsemmisítés iránti kereset elfogadhatatlan, amennyiben a vitatott feljegyzés előkészítő aktust képez, a jelen ítélet 38–54. pontjában szereplő indokok miatt el kell utasítani ezt az elfogadhatatlansági kifogást.
Mivel másodsorban a Törvényszék értékelése kizárólag a kereset elfogadhatóságára vonatkozott, továbbá mivel a Törvényszék – a szóbeli szakasz megindítása nélkül – a fellebbező által benyújtott megsemmisítés iránti keresetet mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant utasította el, a Bíróság nem rendelkezik az ahhoz szükséges információkkal, hogy véglegesen határozzon erről a keresetről.
Következésképpen az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé, hogy határozzon a fellebbezőnek a vitatott feljegyzés és a 2019. július 8‑i levélben kifejtett határozat megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmeiről.
A költségekről
Mivel az ügyet a Bíróság visszautalja a Törvényszék elé, a költségekről jelenleg nem kell határozni.

A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság hatályon kívül helyezi az Európai Unió Törvényszéke 2020. július 3‑iFalqui és Poggiolini kontra Parlament végzését (
T‑347/19 és T‑348/19
, nem tették közzé,
EU:T:2020:303
) abban a részében, amelyben elutasította a T‑348/19. sz. ügyben Danilo Poggiolini által előterjesztett, az őt megillető nyugdíjak összegének az Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (a képviselőház elnöksége, Olaszország) 14/2018. sz. határozata 2019. január 1‑jei hatálybalépését követő kiigazítása tárgyában az Európai Parlament Pénzügyi Főigazgatósága Képviselői Fizetések és Szociális Jogosultságok Osztályának egységvezetője által kiadott 2019. április 11‑i feljegyzés, valamint az Európai Parlament 2019. július 8‑i levélben kifejtett határozatának megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmeket.

2)
A Bíróság elutasítja a T‑348/19. sz. ügyben az Európai Parlament által az Európai Unió Törvényszéke előtt felhozott elfogadhatatlansági kifogást.

3)
A Bíróság a T‑348/19. sz. ügyet visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé, hogy határozzon az e feljegyzés és az e határozat megsemmisítésére irányuló, a T‑348/19. sz. ügyben Danilo Poggiolini által előterjesztett kereseti kérelmekről.

4)
A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.