CELEX: 62015CJ0134(01)
Trimitere preliminară
Regulamentul (CE) nr. 543/2008
Agricultură
Organizarea comună a piețelor
Norme privind comercializarea
Carne proaspătă de pasăre preambalată
Obligația de a menționa prețul total și prețul pe unitatea de greutate pe preambalaj sau pe eticheta aplicată pe acesta
Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
Articolul 16
Libertatea de a desfășura o activitate comercială
Proporționalitate
Articolul 40 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE
Nediscriminare

Cererea de decizie preliminară privește validitatea articolului 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 543/2008 al Comisiei din 16 iunie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește standardele de comercializare a cărnii de pasăre (
JO 2008, L 157, p. 46
).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Lidl GmbH & Co. KG, întreprindere de comerț cu amănuntul, pe de o parte, și Freistaat Sachsen (landul Saxonia, Germania), pe de altă parte, în legătură cu obligația prevăzută de această dispoziție de a menționa, pe preambalaj sau pe eticheta aplicată pe acesta, prețul total și prețul pe unitatea de greutate (denumită în continuare „obligația de etichetare”).
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Articolul 39 TFUE descrie obiectivele politicii agricole comune. Potrivit articolului 41 litera (b) TFUE, pentru a permite realizarea acestor obiective, pot fi prevăzute în special acțiuni comune pentru promovarea consumului anumitor produse.
Articolul 2 din Regulamentul (CEE) nr. 2777/75 al Consiliului din 29 octombrie 1975 privind organizarea comună a piețelor în sectorul cărnii de pasăre (
JO 1975, L 282, p. 77
, Ediție specială, 03/vol. 2, p. 103) prevedea că puteau fi luate măsuri comunitare mai ales pentru promovarea comercializării anumitor produse sau pentru îmbunătățirea calității lor. Standardele de comercializare se puteau referi în special la ambalare, la prezentare și la marcare.
Regulamentul (CEE) nr. 1906/90 al Consiliului din 26 iunie 1990 privind unele standarde de comercializare a cărnii de pasăre (
JO 1990, L 173, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 8, p. 16) a instituit norme speciale în materie de etichetare, printre care și obligația de a menționa, pe preambalaj sau pe eticheta aplicată pe acesta, prețul total și prețul pe unitatea de greutate aplicabile la vânzarea cu amănuntul a cărnii proaspete de pasăre preambalate.
Al doilea considerent al acestui regulament avea următorul cuprins:
„întrucât aceste standarde pot contribui la îmbunătățirea calității cărnii de pasăre și, în consecință, pot facilita vânzarea acestui tip de carne; întrucât este în interesul producătorilor, comercianților și consumatorilor ca standardele de comercializare să se aplice la carnea de pasăre destinată consumului uman”.
Potrivit articolului 5 alineatul (3) litera (b) din regulamentul menționat:
„În cazul cărnii de pasăre preambalate, pe preambalaj sau pe eticheta aplicată pe acesta trebuie să apară și următoarele date:
[…]
(b)
în cazul cărnii de pasăre proaspete, prețul total și prețul pe unitatea de greutate la stadiul de vânzare cu amănuntul”.
Regulamentul nr. 2777/75 a fost abrogat prin Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (
JO 2007, L 299, p. 1
). Acesta din urmă reunește într‑un cadru unitar cele 21 de organizări comune ale piețelor pentru diferite produse sau grupuri de produse. După cum reiese din considerentul (7), „simplificarea” operată „[n]u ar trebui […] să conducă la repunerea în discuție a deciziilor politice luate de‑a lungul anilor în domeniul [politicii agricole comune]”. Considerentul (10) al acestuia subliniază scopul stabilizării piețelor și al garantării unui nivel de trai echitabil populației agricole prin diferite instrumente de intervenție, ținând totodată seama de propriile necesități ale fiecărui sector și de interdependențele dintre acestea.
În ceea ce privește carnea de pasăre, articolul 121 litera (e) punctul (iv) din Regulamentul nr. 1234/2007 autorizează Comisia Europeană să adopte „normele privind celelalte indicații [care] urmează a fi prezentate în documentele comerciale anexate, în etichetare, prezentare și în publicitatea pentru carnea de pasăre destinată consumatorului final și denumirea sub care produsul este comercializat în sensul articolului 3 alineatul (1) punctul 1 din Directiva 2000/13/CE [a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (
JO 2000, L 109, p. 29
, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 9)]”.
Potrivit considerentelor (1)-(3) ale Regulamentului nr. 543/2008, întrucât „[a]numite dispoziții și obligații prevăzute de Regulamentul […] nr. 1906/90 nu au fost reluate de Regulamentul […] nr. 1234/2007”, în cadrul Regulamentului nr. 543/2008 au fost adoptate unele dispoziții necesare „pentru a asigura continuitatea și buna funcționare a organizării comune a pieței și în special a standardelor de comercializare”.
Considerentul (10) al Regulamentului nr. 543/2008 are următorul cuprins:
„Pentru a oferi consumatorilor informații corespunzătoare, clare și obiective referitoare la produsele puse în vânzare și pentru a asigura libera lor circulație în Comunitate, este necesar să se asigure că standardele de comercializare a păsărilor țin seama, în măsura posibilului, de dispozițiile Directivei 76/211/CEE a Consiliului din 20 ianuarie 1976 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la preambalarea, în funcție de masă sau volum, a anumitor produse preambalate [(
JO 1976, L 46, p. 1
, Ediție specială, 13/vol. 2, p. 161)].”
Articolul 5 alineatul (4) litera (b) din acest regulament este redactat identic cu articolul 5 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul nr. 1906/90.
Deși Regulamentul nr. 1234/2007 a fost, la rândul său, abrogat prin Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (
JO 2013, L 347, p. 641
), dispozițiile sale privind standardele de comercializare a produselor în sectorul ouălor și în cel al păsărilor de curte continuă să se aplice până la data punerii în aplicare a normelor de comercializare corespunzătoare stabilite prin intermediul actelor delegate, conform articolului 230 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 1308/2013.
Dreptul german
Articolul 3 alineatul 2 punctul 6 din Verordnung über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (Regulamentul privind standardele de comercializare a cărnii de pasăre) din 22 martie 2013 (BGBl. 2013 I, p. 624) prevede:
„Se interzice […] depozitarea în vederea vânzării, oferirea, livrarea, vânzarea sau punerea în circulație în alt mod a cărnii de pasăre, fără a furniza în mod corect și complet informațiile prevăzute la articolul 5 alineatul (4) din [Regulamentul nr. 543/2008].”
Potrivit articolului 9 alineatul 3 punctul 1 din acest regulament:
„Depozitarea în vederea vânzării, oferirea spre vânzare, expunerea, livrarea, vânzarea sau introducerea pe piață în alt mod a unei carcase de pasăre, a cărnii de pasăre sau a unei bucăți de pasăre cu nerespectarea articolului 3 din [prezentul] regulament, constituie o încălcare a legii în sensul prevăzut la articolul 7 alineatul 1 punctul 3 din Handelsklassengesetz (Legea privind standardele de calitate ale produselor).”
Litigiul principal și întrebările preliminare
Lidl este o întreprindere de comerț cu amănuntul care operează pe întreg teritoriul Germaniei magazine alimentare de tip discount. În anumite magazine ale sale din regiunea Lampertswalde, ea oferă spre vânzare printre altele carne de pasăre proaspătă preambalată. Potrivit deciziei de trimitere, prețul acestui produs nu figurează direct pe ambalajul său sau pe o etichetă aplicată pe acesta, ci este indicat prin intermediul plăcuțelor fixate de rafturi.
Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft (Oficiul Landului Saxonia pentru Agricultură, Germania), devenit în prezent Sächsisches Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (Oficiul Landului Saxonia pentru Mediu, Agricultură și Geologie, Germania), a constatat practica amintită de afișare a prețurilor cu ocazia desfășurării unor controale. El a considerat că aceasta contravenea dispozițiilor articolului 5 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul nr. 1906/90, aplicabil la data controalelor.
La 30 aprilie 2007, Lidl a introdus la Verwaltungsgericht Dresden (Tribunalul Administrativ din Dresda, Germania) o acțiune de constatare a legalității prin care urmărea să demonstreze că practica sa în materie de indicare a prețurilor nu este contrară dispozițiilor articolului 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008, al cărui conținut este identic cu cel al articolului 5 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul nr. 1906/90. Ea a susținut în esență că aceste dispoziții sunt „inoperante”, întrucât ar aduce o atingere disproporționată libertății de a exercita o activitate profesională în sensul articolului 15 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) coroborat cu articolul 6 alineatul (1) TUE.
Prin hotărârea din 10 noiembrie 2010, Verwaltungsgericht Dresden (Tribunalul Administrativ din Dresda) a respins pe fond această cerere.
Lidl a formulat apel împotriva acestei hotărâri la Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Superior al Landului Saxonia, Germania). Această instanță apreciază că articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008 îi este aplicabil reclamantei din litigiul principal și că soluția în litigiul cu care este sesizată depinde de validitatea acestei dispoziții. În această privință, ea pune la îndoială validitatea acesteia în raport cu articolul 15 alineatul (1) și cu articolul 16 din cartă, precum și cu articolul 40 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE.
În opinia instanței de trimitere, obligația de etichetare nu aduce o atingere disproporționată și inadmisibilă libertății de a exercita o activitate economică și libertății de a desfășura o activitate comercială a reclamantei din litigiul principal, întrucât substanța acestor drepturi și libertăți se păstrează. Astfel, comercializarea cărnii de pasăre proaspete preambalate nu este interzisă de articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008, care conține dispoziții referitoare la indicarea prețului acestor produse. În plus, această obligație ar răspunde obiectivului de interes general de protecție a consumatorilor.
Cu toate acestea, instanța de trimitere pune la îndoială faptul că obligația de etichetare care rezultă din această dispoziție ar fi proporțională, întrucât, pe de o parte, nu este prevăzută pentru alte produse preambalate, cum ar fi carnea de vită, de porc, de oaie sau de capră, și, pe de altă parte, ea dă naștere unor sarcini financiare și administrative suplimentare, care restrâng concurența.
Având în vedere principiul nediscriminării, instanța de trimitere ridică problema caracterului justificat al diferenței de tratament dintre carnea de pasăre proaspătă și celelalte feluri de carne proaspătă destinată consumului uman, din cauza lipsei unei obligații asemănătoare în materie de etichetare în cazul acestora din urmă.
În aceste condiții, Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Superior al Landului Saxonia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Este articolul 5 alineatul (4) litera (b) din [Regulamentul nr. 543/2008] compatibil cu articolul 6 alineatul (1) primul paragraf TUE coroborat cu articolul 15 alineatul (1) și cu articolul 16 din cartă?
2)
Este articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008 compatibil cu articolul 40 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008, care prevede obligația de etichetare, este valid în raport cu articolul 15 alineatul (1) și cu articolul 16 din cartă.
Cu titlu introductiv, este necesar să se arate că, deși instanța de trimitere și părțile în litigiul principal consideră, desigur, că validitatea obligației de etichetare trebuie să fie examinată în raport cu articolul 15 alineatul (1) și cu articolul 16 din cartă, care se referă, unul, la libertatea de alegere a ocupației și la dreptul la muncă, iar celălalt, la libertatea de a desfășura o activitate comercială, trebuie să se constate totuși că obligația de etichetare nu limitează posibilitatea de care dispun persoanele „de a exercita o ocupație aleasă […] în mod liber”, în sensul articolului 15 din cartă. În schimb, ea poate restrânge libertatea de a desfășura o activitate comercială recunoscută la articolul 16 din cartă.
Dreptul la libertatea de a desfășura o activitate comercială cuprinde în special dreptul oricărei întreprinderi de a putea dispune în mod liber, în limitele răspunderii care îi revine pentru propriile acte, de resursele economice, tehnice și financiare de care dispune (Hotărârea din 27 martie 2014, UPC Telekabel Wien,
C‑314/12
,
EU:C:2014:192
, punctul
).
Curtea a statuat de asemenea că protecția conferită de articolul 16 din cartă include libertatea de a desfășura o activitate economică sau comercială, libertatea contractuală și libera concurență, astfel cum rezultă din explicațiile referitoare la același articol, care trebuie luate în considerare, conform articolului 6 alineatul (1) al treilea paragraf TUE și articolului 52 alineatul (7) din cartă, în vederea interpretării acesteia (Hotărârea din 22 ianuarie 2013, Sky Österreich,
C‑283/11
,
EU:C:2013:28
, punctul
, și Hotărârea din 17 octombrie 2013, Schaible,
C‑101/12
,
EU:C:2013:661
, punctul
).
Obligația de etichetare prevăzută la articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008 poate limita exercitarea acestei libertăți de a desfășura o activitate comercială, întrucât o asemenea obligație impune destinatarului său o constrângere care limitează libera utilizare a resurselor aflate la dispoziția sa, întrucât îl obligă să adopte măsuri care vor fi susceptibile să implice un cost pentru el și să aibă impact asupra organizării activităților sale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 martie 2014, UPC Telekabel Wien,
C‑314/12
,
EU:C:2014:192
, punctul
).
Cu toate acestea, conform jurisprudenței Curții, libertatea de a desfășura o activitate comercială nu constituie o prerogativă absolută, ci trebuie să fie luată în considerare din perspectiva funcției sale în societate (a se vedea în special Hotărârea din 6 septembrie 2012, Deutsches Weintor,
C‑544/10
,
EU:C:2012:526
, punctul
, precum și Hotărârea din 22 ianuarie 2013, Sky Österreich,
C‑283/11
,
EU:C:2013:28
, punctul
și jurisprudența citată).
În consecință, pot fi impuse restrângeri ale exercițiului acestei libertăți, cu condiția ca, în conformitate cu articolul 52 alineatul (1) din cartă, pe de o parte, să fie prevăzute de lege și să respecte substanța acestei libertăți și, pe de altă parte, cu respectarea principiului proporționalității, să fie necesare și să răspundă efectiv unor obiective de interes general recunoscute de Uniunea Europeană sau necesității protejării drepturilor și libertăților celorlalți.
Deși arată că obligația de etichetare, ca restrângere a exercițiului dreptului garantat prin articolul 16 din cartă, este prevăzută de lege și deși consideră că obligația menționată respectă substanța acestui drept și răspunde efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de Uniune, mai precis protecției consumatorilor, instanța de trimitere pune la îndoială caracterul proporțional al unei astfel de măsuri.
În această privință, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că principiul proporționalității impune ca actele instituțiilor Uniunii să nu depășească limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru realizarea obiectivelor legitime urmărite de reglementarea în cauză, fiind stabilit că, atunci când este posibilă alegerea între mai multe măsuri adecvate, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare și că inconvenientele cauzate nu trebuie să fie disproporționate în raport cu scopurile vizate (a se vedea Hotărârea din 12 iulie 2001, Jippes și alții,
C‑189/01
,
EU:C:2001:420
, punctul
, precum și Hotărârea din 22 ianuarie 2013, Sky Österreich,
C‑283/11
,
EU:C:2013:28
, punctul
).
În plus, Curtea a statuat deja că libertatea de a desfășura o activitate comercială poate face obiectul unei serii ample de intervenții ale autorității publice, susceptibile să stabilească, în interesul general, limitări privind exercitarea activității economice (Hotărârea din 22 ianuarie 2013, Sky Österreich,
C‑283/11
,
EU:C:2013:28
, punctul
).
În speță, în ceea ce privește, în primul rând, obiectivele reglementării Uniunii în cauză, astfel cum reiese din cel de al doilea considerent al Regulamentului nr. 1906/90, standardele de comercializare în sectorul cărnii de pasăre contribuie la îmbunătățirea calității acestui tip de carne și facilitează vânzarea sa, în interesul producătorilor, al comercianților și al consumatorilor. În plus, al patrulea considerent al acestui regulament subliniază interesul de a pune la dispoziția consumatorului informații mai complete în special cu privire la etichetare, la reclamă, la conținutul specificațiilor privind metoda de răcire folosită și la modul de creștere utilizat pentru producția de carne de pasăre.
Aceste obiective sunt reluate de Regulamentul nr. 543/2008, care, în considerentul (10), evidențiază necesitatea de a oferi consumatorilor informații corespunzătoare, clare și obiective referitoare la produsele puse în vânzare.
Rezultă din cele ce precedă că obiectivele principale ale reglementării Uniunii în discuție sunt legate atât de creșterea veniturilor producătorilor și ale comercianților activi în sectorul cărnii de pasăre, inclusiv în cel al cărnii de pasăre proaspete, cât și de protecția consumatorilor și constituie obiective de interes general recunoscute de dreptul primar al Uniunii.
În ceea ce privește, în al doilea rând, aptitudinea obligației de etichetare de a garanta realizarea obiectivelor urmărite, legiuitorul a putut să considere probabil că această obligație, pe de o parte, permite asigurarea unei informări fiabile a consumatorului datorită mențiunii de pe ambalaj și, pe de altă parte, este de natură să îl stimuleze pe acesta să cumpere carne de pasăre, ceea ce îmbunătățește perspectivele de comercializare a acestui produs și, în consecință, veniturile producătorilor.
În ceea ce privește caracterul necesar al unei astfel de reglementări, legiuitorul Uniunii putea considera în mod legitim că o reglementare care prevede doar afișarea prețului la raft nu ar permite atingerea obiectivelor urmărite la fel de eficient ca articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008, din moment ce numai indicarea prețului total și a prețului pe unitatea de greutate permite, în cazul produselor ale căror pachete unitare pot să nu aibă aceeași greutate, asigurarea unei informări suficiente a consumatorului. De altfel, o asemenea obligație nu pare disproporționată în raport cu scopurile urmărite, cu atât mai mult cu cât indicarea prețului total și a prețului pe unitatea de greutate, prevăzută la articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008, nu reprezintă decât una dintre informațiile care trebuie să apară pe preambalaj sau pe eticheta aplicată pe acesta, conform acestei dispoziții.
În consecință, ingerința în libertatea de a desfășura o activitate comercială a reclamantei din litigiul principal este, în speță, proporțională cu obiectivele urmărite.
Rezultă din considerațiile care precedă că examinarea primei întrebări adresate nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008 în raport cu libertatea de a desfășura o activitate comercială, astfel cum este aceasta prevăzută de articolul 16 din cartă.
Cu privire la cea de a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări formulate, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008 este valid în raport cu principiul nediscriminării prevăzut la articolul 40 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE.
Această întrebare este adresată din cauza împrejurării menționate de instanța de trimitere că, în cazul altor categorii de carne proaspătă destinate consumului uman, cum ar fi carnea de vită, de porc, de oaie și de capră, nu există o obligație similară în materie de etichetare a prețului.
În această privință, trebuie amintit că principiul nediscriminării face parte dintre principiile generale de drept ale Uniunii și că este exprimat în domeniul agriculturii la articolul 40 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE (a se vedea Hotărârea din 14 martie 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
, punctul
și jurisprudența citată). Rezultă din modul de redactare a articolului menționat că această dispoziție interzice orice discriminare între producătorii și consumatorii din Uniune.
Din jurisprudența Curții reiese că acest principiu se aplică nu numai producătorilor și consumatorilor, ci și altor categorii de operatori economici supuși unei organizări comune a piețelor, precum cei care comercializează carne de pasăre proaspătă sau alte tipuri de carne proaspătă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 octombrie 1994, Germania/Consiliul,
C‑280/93
,
EU:C:1994:367
, punctul
).
Principiul nediscriminării impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 decembrie 2005, ABNA și alții,
C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 și C‑194/04
,
EU:C:2005:741
, punctul
, precum și Hotărârea din 14 martie 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
, punctul
).
În ceea ce privește întinderea controlului respectării acestui principiu, trebuie amintit că legiuitorul Uniunii dispune în domeniul agriculturii de o largă putere de apreciere. În consecință, controlul instanței trebuie să se limiteze la a verifica dacă măsura în cauză nu este afectată de o eroare vădită sau de un abuz de putere ori dacă autoritatea în discuție nu a depășit în mod vădit limitele puterii sale de apreciere (Hotărârea din 14 martie 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
, punctul
).
În speță, produsele în raport cu care instanța de trimitere pune la îndoială caracterul nediscriminatoriu al reglementării în discuție aparțin unor sectoare agricole diferite.
În această privință, articolul 40 alineatul (2) primul paragraf TFUE prevede recurgerea la diverse mecanisme care pot fi utilizate pentru realizarea obiectivelor definite la articolul 39 TFUE. Pe de altă parte, după cum reiese din Regulamentul nr. 1234/2007, fiecare organizare comună a pieței presupune particularități care îi sunt proprii. Rezultă de aici că compararea mecanismelor tehnice utilizate pentru reglementarea diferitor sectoare de piață nu poate constitui un temei valabil pentru stabilirea motivului de discriminare între produse care nu se aseamănă, supuse unor norme diferite (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 octombrie 1982, Lion și alții,
292/81 și 293/81
,
EU:C:1982:375
, punctul
).
Rezultă din considerațiile care precedă că examinarea celei de a doua întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008 în raport cu principiul nediscriminării prevăzut la articolul 40 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

1)
Examinarea primei întrebări preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 543/2008 al Comisiei din 16 iunie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește standardele de comercializare a cărnii de pasăre în raport cu libertatea de a desfășura o activitate comercială, astfel cum aceasta este prevăzută de articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

2)
Examinarea celei de a doua întrebări preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 5 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 543/2008 în raport cu principiul nediscriminării prevăzut la articolul 40 alineatul (2) al doilea paragraf TFUE.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.