CELEX: 62020TJ0128
EU-varemærker
indsigelsessag
ansøgning om EU-ordmærket COLLIBRA og EU-figurmærket collibra
det ældre nationale ordmærke Kolibri
relativ registreringshindring
risiko for forveksling
artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001
retten til at blive hørt
artikel 94, stk. 1, andet punktum, i forordning 2017/1001

)
I.

Sagernes baggrund
Den 1. juni 2017 indgav sagsøgeren, Collibra, to ansøgninger om EU-varemærkeregistrering til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EU-varemærker (
EUT 2009, L 78, s. 1
), med senere ændringer (erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14.6.2017 om EU-varemærker (
EUT 2017, L 154, s. 1
)).
De varemærker, der blev søgt registreret, er:
–
i sag T-128/20 ordtegnet COLLIBRA
–
i sag T-129/20 det figurtegn, der er gengivet nedenfor:
De varer og tjenesteydelser, som registreringsansøgningerne vedrørte, henhører i sag T-128/20 under klasse 9 og 42 og i sag T-129/20 under klasse 9 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og svarer for hver af disse klasser til følgende beskrivelse:
–
klasse 9: »datastyringssoftware til organisering og administration af interne data«
–
klasse 42: »design og udvikling af computer hardware og computer software; rådgivning vedrørende computer software; installering og vedligeholdelse af computersoftware; teknologisk og videnskabelig virksomhed og forskning og design i forbindelse hermed, design og udvikling af computerhardware og ‑software; industriel analyse og forskning inden for computersoftware; alt det førnævnte i forbindelse med datastyrings- og katalogsoftware til organisering og administration af interne data«.
[
udelades
]
Den 31. august 2017 rejste intervenienten, Hans Dietrich, to indsigelser i henhold til artikel 41 i forordning nr. 207/2009 (nu artikel 46 i forordning 2017/1001) mod registreringen af de ansøgte varemærker for alle de varer og tjenesteydelser, der er nævnt i præmis 3 ovenfor.
De to indsigelser var bl.a. støttet på det ældre tyske ordmærke Kolibri, der blev ansøgt den 1. juli 1999 og registreret den 17. oktober 1999 under nr. 39938675 for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 36, 38, 41 og 42 i Nicearrangementet, og som bl.a. svarer til følgende varer og tjenesteydelser:
–
klasse 9: »programmer indlæst på databærere (computersoftware) til databehandling og tekstbehandling; data- og tekstbehandlingsprogrammer til ejendomsinformationssystemer, geografiske informationssystemer [GIS], ejendomsadministration, bygningsforvaltning, anlægsforvaltning og dertil knyttede tjenester, hus- og/eller ejendomsadministration, tilrådighedsstillelse af parkeringspladser og parkeringskældre, herunder tilrådighedsstillelse af parkeringsanlæg; data- og tekstbehandlingsprogrammer til offentlige eller kommunale myndigheder, data- og tekstbehandlingsprogrammer til brug for offentlige eller kommunale myndigheder til ejendomsinformationssystemer, byggeskatter og byggemodningsafgifter, ejendomsadministration, ansøgningsprocedurer for byggetilladelser, arealplanlægning, byggetilladelsesprocedurer, arkivdata vedrørende kanaler og vandveje, bogholderi/regnskabsførelse af offentlige midler, bopælsregistrering, folkeregisterkontor, kirkegårdsadministration, organisering, forberedelse og afholdelse af valg, tilrådighedsstillelse af parkeringspladser og parkeringskældre, herunder anlæggelse af parkeringsanlæg«
–
klasse 42: »udlejning af data- og tekstbehandlings programmer; installation og tilrådighedsstillelse af telefontjenester og servicetjenester i forbindelse med data- og tekstbehandling i offentlige og kommunale myndigheder; installation og tilrådighedsstillelse af kommunale informationssystemer«.
[
udelades
]
Appelkammeret stadfæstede indsigelsesafdelingens konstatering af, at der for den relevante kundekreds, som består af fagfolk, der arbejder i virksomheder og offentlige organisationer, var en risiko for forveksling som omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001 med hensyn til de omtvistede varemærker til trods for kundekredsens høje opmærksomhedsniveau.
II.

Retsforhandlinger og parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
De anfægtede afgørelser annulleres.
–
EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
EUIPO og intervenienten har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
III.

Retlige bemærkninger
[
udelades
]
Sagsøgeren har til støtte for sine søgsmål fremsat to anbringender, hvoraf det første vedrører en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001, og det andet en tilsidesættelse af retten til forsvar i artikel 94, stk. 1, i forordning 2017/1001.
[
udelades
]
B.

Om det første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001
[
udelades
]
1.

Om sammenligningen af tegnene
[
udelades
]
c)

Om det begrebsmæssige plan
På det begrebsmæssige plan har sagsøgeren gjort gældende, at appelkammeret begik en fejl ved at fastslå, at de omtvistede varemærker har en høj grad af lighed, og har heroverfor gjort gældende, at de er forskellige.
[
udelades
]
I den foreliggende sag er appelkammeret for det første af den opfattelse, at det ældre varemærke på tysk kan opfattes som en henvisning til en kolibri, hvilket ikke er blevet bestridt.
Dernæst har appelkammeret for det andet bemærket, at i betragtning af, at ordet »collibra« og ordet »kolibri« udtales næsten ens, kan det ikke udelukkes, at en væsentlig del af den relevante tyske kundekreds vil opfatte de ansøgte varemærker som en hentydning til begrebet kolibri. Appelkammeret har deraf udledt, at for en ikke ubetydelig del af den relevante kundekreds i Tyskland ligner de omtvistede varemærker i høj grad hinanden på det begrebsmæssige plan.
Denne argumentation forekommer at være korrekt ifølge retspraksis, hvoraf følger, at selv om gennemsnitsforbrugeren normalt opfatter et varemærke som en helhed og ikke foretager en undersøgelse af dets forskellige detaljer, forholder det sig ikke desto mindre således, at gennemsnitsforbrugeren i sin opfattelse af et ordmærke vil identificere de ordbestanddele, som for ham har en konkret betydning eller minder om ord, som han kender (jf. i denne retning dom af 6.10.2004, Vitakraft-Werke Wührmann mod KHIM – Krafft (VITAKRAFT),
T-356/02
,
EU:T:2004:292
, præmis
, af 13.2.2007, RESPICUR,
T-256/04
,
EU:T:2007:46
, præmis
, og af 19.9.2012, TeamBank mod KHIM – Fercredit Servizi Finanziari (f@ir Credit),
T-220/11
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2012:444
, præmis
). Den omstændighed, at begrebet kolibri ikke har nogen forbindelse til de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af de ansøgte varemærker, er ikke relevant, eftersom de ansøgte varemærker ligner det tyske ord »kolibri«, der er kendt af en ikke uvæsentlig del af den tyske kundekreds.
Ingen af sagsøgerens andre argumenter kan anfægte dette ræsonnement.
Hvad angår den påberåbte retspraksis, hvorefter der ikke kan være nogen begrebsmæssig lighed mellem et varemærke, der ikke har nogen klar betydning på nogen af de officielle EU-sprog, og et andet varemærke, hvis ordbestanddel normalt har en egentlig betydning for kundekredsen i Unionen (jf. dom af 16.1.2008, Inter-Ikea mod KHIM – Waibel (idea),
T-112/06
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2008:10
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og af 21.1.2016, Laboratorios Ern mod KHIM – michelle menard (Lenah.C),
T-802/14
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2016:25
, præmis
og den deri nævnte retspraksis), er det tilstrækkeligt at bemærke, at denne retspraksis ikke finder anvendelse i den foreliggende sag, eftersom det var med rette, at appelkammeret fastslog, at de ansøgte varemærker i lighed med det ældre varemærke hentyder til begrebet kolibri.
[
udelades
]
Det skal derfor fastslås, at appelkammeret ikke begik en retlig fejl ved at fastslå, at der er en høj grad af lighed på det begrebsmæssig plan mellem de omtvistede tegn.
2.

Om sammenligningen af de omhandlede varer og tjenesteydelser
a)

Om varerne i klasse 9
Hvad angår sammenligningen af den omtvistede software har sagsøgeren anfægtet appelkammerets konklusion, hvorefter den software, som det ældre varemærke er blevet brugt til, har en gennemsnitlig grad af lighed med den software, der er omfattet af de ansøgte varemærker.
I den foreliggende sag bemærkes, at den software, der skal sammenlignes, er følgende:
–
den »datastyringssoftware til organisering og administration af interne data«, der er omfattet af de ansøgte varemærker, og
–
de »data- og tekstbehandlingsprogrammer til ejendomsinformationssystemer, geografiske informationssystemer [GIS], ejendomsadministration, bygningsforvaltning, anlægsforvaltning og dertil knyttede tjenester, hus- og/eller ejendomsadministration; data- og tekstbehandlingsprogrammer til offentlige eller kommunale myndigheder, data- og tekstbehandlingsprogrammer til brug for offentlige eller kommunale myndigheder til ejendomsinformationssystemer, byggeskatter og byggemodningsafgifter, ejendomsadministration, ansøgningsprocedurer for byggetilladelser, arealplanlægning, byggetilladelsesprocedurer, arkivdata vedrørende kanaler og vandveje, bogholderi/regnskabsførelse af offentlige midler«, for hvilke det ældre varemærke er blevet brugt.
[
udelades
]
1)

Om softwarens art
Sagsøgeren har kritiseret appelkammeret for automatisk at være nået frem til en konklusion vedrørende lighed ved udelukkende at støtte sig på den omstændighed, at alle varerne er forbundet med software, hvilket er i strid med EUIPO’s retningslinjer for varemærker og design.
Det fremgår imidlertid af appelkammerets ræsonnement, at det ikke kun tog varernes art i betragtning, henset til, at appelkammeret i de anfægtede afgørelsers punkt 41 fastslog, at der kan være et sammenfald mellem den relevante kundekreds for de omtvistede varer, softwarens art og anvendelsesformål, ligesom det er tilfældet for de virksomheder, der designer og udvikler den omtvistede software. Dette argument skal derfor forkastes.
2)

Om anvendelsesformålet med softwaren
Sagsøgeren har gjort gældende, at anvendelsesformålet med den omtvistede software varierer meget, hvilket indsigelsesafdelingen også har bekræftet. Anvendelsesformålet med den software, der er omfattet af de ansøgte varemærker, er at sikre styringen af interne data, hvis primære formål er at gøre det muligt for personer i en organisation under iagttagelse af lovgivningen at søge, lokalisere og kontrollere pålideligheden af interne data. Selv om den software, der er omfattet af det ældre varemærke, ifølge beviserne for brug kan anvendes til at tilgå data – hvilket ifølge sagsøgeren er en almindelig funktion ved størstedelen af software – består dens anvendelsesformål i automatisering og understøttelse af ejendomstransaktioner, herunder bl.a. udfærdigelse af dokumenter vedrørende fast ejendom og administration af byggetilladelser og anlæg.
[
udelades
]
Indledningsvis skal det undersøges, om argumenterne vedrørende sammenligningen af anvendelsesformålet med softwaren er velbegrundede.
For det første må sagsøgerens argument om, at den software, der er omfattet af det ældre varemærke, udelukkende tjener til udfærdigelse af dokumenter og automatisering af opgaver, forkastes, for så vidt som det fremgår af analysen af beviset for brug, der i øvrigt ikke er bestridt, at anvendelsesformålet med denne software ikke udelukkende er »tekstbehandling«, men også »databehandling«, hvilket er mere omfattende end udfærdigelse af dokumenter eller automatisering af opgaver.
For det andet fastslog appelkammeret i de anfægtede afgørelsers punkt 40, at »nødvendigheden af at gennemføre datapolitik, opretholde dataenes integritet og pålidelighed samt sikre iagttagelse af lovbestemte standarder« er lige så relevant for ejendomshandler, dvs. i forbindelse med erhvervelse, salg, arealrettigheder, koncessionskontrakter, som for ejendomsadministration, dvs. i forbindelse med udlejning og forpagtning af fast ejendom samt bygnings- og anlægsforvaltning. Appelkammeret er af den opfattelse, at hvad angår ansøgninger om byggetilladelser og administration og forvaltning af anlæg skal offentlige enheder i lighed med alle private organisationer gennemføre »datapolitik, opretholde dataenes integritet og sikre iagttagelse af lovbestemte standarder«.
I modsætning til, hvad EUIPO har anført, foretog appelkammeret i de anfægtede afgørelsers punkt 40 hverken en sammenligning af anvendelsesformålene med den omtvistede software eller forklarede, hvorledes den software, der er omfattet af det ældre varemærke, har samme anvendelsesformål som datastyringssoftwaren. Appelkammeret definerede derimod i afgørelserne indirekte datastyring som »[gennemførelse] af datapolitik, [opretholdelse] af dataenes integritet og pålidelighed [og iagttagelse] af lovbestemte standarder«, hvilken definition ikke er bestridt af parterne.
For det tredje skal det bemærkes, at appelkammerets eneste sammenligning af anvendelsesformålene med den omtvistede software er foretaget i de anfægtede afgørelsers punkt 39, der er affattet således:
»Den organisering og administration af de interne data, der er beskrevet i specifikationen af [de] ansøgte varemærke[r], er ligeledes kendetegnende for [intervenientens] software. Eksempelvis gør [intervenientens] software til ansøgninger om byggetilladelse (OP 17) det muligt for en organisation at oprette et personligt kort med dens nøgledataelementer: rundsendelse af filer, specialiserede tjenester, enkelte opgaver og opgavefordeling.«
Det var således alene i de anfægtede afgørelsers punkt 39, at appelkammeret i det væsentlige fandt, at den »databehandling« og »tekstbehandling«, der foretages ved hjælp af det ældre varemærkes software, på samme måde som den »datastyringssoftware til organisering og administration af interne data«, der er omfattet af de ansøgte varemærker, havde samme egenskaber som »organisering og administration af interne data«. Det var på dette grundlag og udelukkende i de anfægtede afgørelsers punkt 39, at appelkammeret fastslog, at der var et sammenfald mellem softwaren, hvilket blev baseret på den omstændighed, at den omtvistede software havde flere egenskaber tilfælles, nemlig at al softwaren gjorde det muligt at organisere og administrere interne data. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at intervenienten med urette har gjort gældende, at sagsøgeren under den administrative procedure har erkendt, at der er et sammenfald mellem den sammenlignede software. De bemærkninger, som intervenienten har henvist til, og hvoraf et sådant sammenfald kan udledes, fremgår nemlig af intervenientens egne og ikke sagsøgerens skriftlige indlæg.
Det skal fastslås, at den af det ældre varemærke omfattede »databehandling«, der foretages i forbindelse med fast ejendom, kræver de samme egenskaber for organisering og administration af interne data som egenskaberne ved den software, der er omfattet af de ansøgte varemærker. EUIPO og intervenienten har i denne forbindelse med rette fremhævet, at den af det ældre varemærke omfattede software, der benyttes til »anlægsforvaltning« eller »hus- og/eller ejendomsadministration«, genererer en stor mængde data og integrerer visse funktionaliteter vedrørende organisering og administration af disse data, som den har til fælles med datastyringssoftwaren.
Den omstændighed, at der er et sammenfald mellem softwarens anvendelsesformål, er grunden til, at appelkammeret med hensyn til anvendelsesformålet kun konstaterede en gennemsnitlig og ikke høj grad af lighed.
Endvidere må sagsøgerens argument om, at indsigelsesafdelingen havde bekræftet, at der var stor forskel på anvendelsesformålet med den omhandlede software, forkastes. Sidstnævnte har nemlig anført, at selv om deres specifikke anvendelsesformål ikke er det samme (their specific purpose of use is not the same), anvendes de overordnet set alle til databehandling (data processing) og på samme måde (via en computer). Af disse afgørelser fremgår det ligeledes, at der er et sammenfald mellem anvendelsesformålene med softwaren, idet al softwaren gør det muligt at behandle data.
[
udelades
]
b)

Om tjenesteydelserne i klasse 42
Sagsøgeren har gjort gældende, at appelkammeret uden at give nogen begrundelse begrænsede sig til at fastslå, at de tjenesteydelser, der er omfattet af det ansøgte ordmærke, kan udbydes af samme virksomheder som dem, der udvikler den type software, som det ældre varemærke bruges til. Desuden er denne omstændighed, som i øvrigt er blevet bestridt, utilstrækkelig til at konkludere, at der er lighed mellem de nævnte tjenesteydelser og varer. Faktisk adskiller disse tjenesteydelser sig fra den software, der er omfattet af det ældre varemærke, eller om noget er der kun en meget svag grad af lighed.
EUIPO og intervenienten har bestridt denne argumentation.
[
udelades
]
For det andet begik appelkammeret ikke en fejl, da det anførte, at den af det ældre varemærke omfattede software til ejendomsadministration og anlægsforvaltning og den af det ansøgte varemærke omfattede datastyringssoftware kan designes og udvikles af samme virksomheder. Det skal påpeges, at softwarefabrikanter på IT-området ofte leverer tjenesteydelser i forbindelse med software. Som EUIPO har bemærket, er der i den foreliggende sag sammenfald mellem slutbrugerne og producenterne af de omtvistede varer og tjenesteydelser. Da sagsøgerens argumenter i denne henseende allerede er blevet forkastet, kunne appelkammeret med rette konkludere, at de tjenesteydelser, der er omfattet af det ansøgte ordmærke, som vedrører al datastyrings- og katalogsoftware til organisering og administration af interne data, er af lignende art som den software, der er omfattet af det ældre varemærke. I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, er denne argumentation i øvrigt tilstrækkelig til at godtgøre, at der er en lighed.
3.

Om risikoen for forveksling
[
udelades
]
Det følger af det ovenstående, at det første anbringende skal forkastes i sin helhed.
[
udelades
]

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling):

1)
Sagerne T-128/20 og T-129/20 forenes med henblik på dommen.

2)
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

3)
Collibra betaler sagsomkostningerne.

Collins
Csehi
De Baere
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 22. september 2021.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.
(
) – Der gengives kun de præmisser i nærværende dom, som Retten finder det relevant at offentliggøre.