CELEX: 62021CJ0529
Előzetes döntéshozatal
Szociálpolitika
Munkaidő‑szervezés
2003/88/EK irányelv
Az 1. cikk (3) bekezdése
Hatály
8. cikk
12. cikk
Az éjszakai munkát végző munkavállalók munkahelyi biztonsága és egészségvédelme
Az éjszakai munkát végző munkavállalók munkájuk jellegének megfelelő védelmi szintje
89/391/EGK irányelv
2. cikk
A közszektor munkavállalói és a magánszektor munkavállalói
Az Európa Unió Alapjogi Chartájának 20. cikke
Egyenlő bánásmód

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a munkaidő‑szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4‑i 2003/88/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 299., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 381. o.; helyesbítés: HL 2020. L 92., 22. o.) 1. cikke (3) bekezdésének és 12. cikkének, valamint a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12‑i 89/391/EGK tanácsi irányelv (HL 1989. L 183., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 349. o.) 2. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkoznak.
E kérelmeket a Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatreshnite raboti (a belügyminisztérium „Tűz‑ és polgári védelem” főigazgatósága, Bulgária) kerületi szolgálatának közalkalmazottai és e főigazgatóság között, az e közalkalmazottak által teljesített éjszakai munkaórák elszámolása és díjazása tárgyában folyamatban lévő tizenöt jogvita keretében terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós jog

A 2003/88 irányelv
A 2003/88 irányelvnek „Az irányelv célja és hatálya” című 1. cikke értelmében:
„(1)      Ez az irányelv a minimális biztonsági és egészségvédelmi követelményeket állapítja meg a munkaidő megszervezése tekintetében.
(2)      Ezt az irányelvet kell alkalmazni:
a)      a napi és a heti pihenőidő és az éves szabadság minimális időtartama, a szünetek és a maximális heti munkaidő esetében; és
b) az éjszakai munka, a váltott műszakban végzett munka és a munkaritmus bizonyos szempontjainak esetében.
(3)      Ezen irányelv 14., 17., 18. és 19. cikkének sérelme nélkül, ezt az irányelvet kell alkalmazni a [89/391] irányelv 2. cikke szerinti valamennyi köz‑ és magántevékenységi ágazatban.
[…]”
A 2003/88 irányelv „Meghatározások” című 2. cikke a következőket írja elő:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
3.      éjszakai idő: az a nemzeti jog által meghatározott időtartam, amely nem kevesebb, mint hét óra, és amelyik minden esetben magában foglalja az éjfél és az 5.00 közötti időszakot;
4.      éjszakai munkát végző munkavállaló:
a)      egyrészről az a munkavállaló, aki az éjszakai idő alatt napi munkaidejéből legalább három órában rendszeresen munkát végez; és
b)      másrészről az a munkavállaló, aki éves munkaidejének bizonyos hányadában éjszakai idő alatt végez munkát, az érintett tagállamnak a következők alapján történő meghatározása értelmében:
i.      nemzeti jogszabályok útján, a szociális partnerekkel történt konzultációt követően; vagy
ii.      kollektív szerződések vagy a szociális partnerek között, nemzeti vagy regionális szinten megkötött megállapodások útján;
5.      váltott műszakban végzett munka: folyamatos vagy megszakításokkal működő üzemelés olyan munkaszervezési módszere, amelyben a munkavállalók egymást váltják egy bizonyos időbeosztás szerint ugyanazon a munkahelyen, és amely azzal jár, hogy a munkavállalóknak különböző időben kell munkát végezniük adott napi vagy heti időtartam során;
6.      váltott műszakban dolgozó munkavállaló: olyan munkavállaló, akinek munkarendje váltott műszak része;
[…]”
Ezen irányelvnek „Az éjszakai munka időtartama” című 8. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy:
a)      az éjszakai munkát végző munkavállalók esetében a rendes munkaórák száma átlagosan ne haladja meg a nyolc órát 24 órás időszakonként;
b)      azok az éjszakai munkát végző munkavállalók, akiknek munkája különös veszéllyel vagy erős fizikai vagy szellemi megterheléssel jár, ne dolgozzanak többet nyolc óránál olyan 24 órás időtartamban, amely során éjszakai munkát végeznek.
A b) pont alkalmazásában a különös veszéllyel vagy erős fizikai vagy szellemi megterheléssel járó munkát nemzeti jogszabály és/vagy gyakorlat, kollektív szerződések vagy a szociális partnerek által kötött megállapodások útján állapítják meg, az éjszakai munka hatásait és veszélyeit figyelembe véve.”
Az említett irányelvnek a „Biztonság és egészségvédelem” című 12. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy:
a)      az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók munkájuk jellegének megfelelő biztonság‑ és egészségvédelemben részesüljenek;
b)      az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók biztonság‑ és egészségvédelmének tekintetében a megfelelő védelmi és megelőzési szolgáltatások vagy eszközök a más munkavállalók számára biztosítottakkal megegyezőek, és mindenkor rendelkezésre állnak.”

A 89/391 irányelv
A 89/391 irányelvnek „Az irányelv alkalmazási köre” című 2. cikke előírja:
„(1)      Ez az irányelv minden kö[z]‑ és magán tevékenységi ágazatra alkalmazandó (ipari, mezőgazdasági, kereskedelmi, közigazgatási, szolgáltatási, oktatási, kulturális, szabadidős stb.)
(2)      Ez az irányelv nem alkalmazható ott, ahol az egyes különleges közszolgálati tevékenységekre – mint amilyen a fegyveres erők vagy a rendőrség – vagy a polgári védelmi szolgálatok egyes különleges tevékenységeire jellemző sajátosságok szükségszerűen ellentétben állnak vele.
Ebben az esetben a munkavállalók biztonságát és egészségvédelmét a lehető legmesszebbmenőkig biztosítani kell ezen irányelv céljainak figyelembevételével.”

A bolgár jog

A munka törvénykönyve
A Kodeks na trudának (a munka törvénykönyve) (a DV 1986. április 1‑jei 26. száma; a DV 1986. április 4‑i 27. száma) az alapeljárásban alkalmazandó változata (a továbbiakban: a munka törvénykönyve) a 140. cikkében a következőket írja elő:
„(1)      Az éjszakai munka rendes heti időtartama öt munkanapos héten belül nem haladhatja meg a harmincöt órát. Az éjszakai munka rendes napi időtartama öt munkanapos héten belül nem haladhatja meg a hét órát.
(2)      Éjszakai munka a 22 óra és 6 óra között végzett munka, 16 évesnél fiatalabb munkavállalók esetében pedig a 20 óra és 6 óra között végzett munka.
[…]”
A munka törvénykönyvének 143. cikke értelmében:
„(1)      Túlórának minősül az a munka, amelyet a munkavállaló a számára előírt munkaidőn kívül a munkáltatója vagy felettese kérelmére végez, vagy amennyiben munkáltatójának vagy felettesének tudomása van erről, vagy azt nem ellenzi.
[…]”

A belügyminisztériumról szóló törvény
A 2014. május 28‑i és 2014. június 19‑i zakon za Ministerstvo na vatreshnite raboti (a belügyminisztériumról szóló törvény; a DV 2014. június 27‑i 53. száma) az alapügyre alkalmazandó változatában (a továbbiakban: belügyminisztériumról szóló törvény) a 142. cikkében a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A belügyminisztérium alkalmazottai az alábbiak:
1)      közalkalmazottak: a rendőrségnél, valamint a tűz‑ és polgári védelmi szerveknél;
2)      a közalkalmazottak;
3)      szerződéses alkalmazottak.
[…]”
A belügyminisztériumról szóló törvény 187. cikke a 2020. június 11‑i és 2020. július 1‑jei zakon za izmenenie i dopalnenie na zakona za Ministerstvo na vatreshnite raboti (a belügyminisztériumról szóló törvény módosításáról és kiegészítéséről szóló törvény; a DV 2020. július 7‑i 60. száma, 3. o.) hatálybalépése előtti változatában a következőket írta elő:
„(1)      A belügyminisztérium közalkalmazottai esetében a rendes munkaórák száma 5 munkanapos hét esetén napi 8 óra és heti 40 óra.
[…]
(3)      A közalkalmazottak munkaidejét naponta, míg a 8, 12, illetve 24 órás műszakban dolgozó munkavállalók esetében 3 hónaponként munkanapokban kell meghatározni.  A 24 órás munkavégzés kivételnek minősül. […] Váltott műszakban az éjszakai munka 22 óra és 6 óra között végezhető, de az átlagos munkaidő 24 órás időszakon belül nem haladhatja meg a 8 órát.
[…]
(9)      A közalkalmazottak munkaidejének szervezésére és elosztására, valamint annak elszámolására, a közalkalmazottak által a rendes munkaidőn kívül végzett munka ellentételezésére, a szolgálati rendszerre, a közalkalmazottak pihenőidejére és szüneteire vonatkozó eljárásokat belügyminiszteri rendelet  határozza meg.
[…]”
A belügyminisztériumról szóló törvény 187. cikke a belügyminisztériumról szóló törvény módosításáról és kiegészítéséről szóló 2020. június 11‑i és 2020. július 1‑jei törvény hatálybalépése utáni változatában a következőket írja elő:
„(1)      A belügyminisztérium közalkalmazottai esetében a rendes munkaórák száma 5 munkanapos hét esetén napi 8 óra és heti 40 óra. Az éjszakai munka rendes időtartama: 24 órás időtartamonként nyolc óra. Éjszakai munkavégzés: a 22 óra és 6 óra között végzett munka.
(2)      Csökkentett munkarendet kell meghatározni azon közalkalmazottak számára, akik feladataikat olyan különleges feltételek mellett látják el, amelyek az életet és az egészséget veszélyeztető kockázatoknak teszik ki őket.
(3)      A közalkalmazottak munkaidejét napi alapon, míg a 8, 12, illetve 24 órás műszakban dolgozó munkavállalók esetében 3 havi alapon megállapított munkanapokban kell meghatározni. A 24 órás munkavégzés kivételnek minősül.
[…]
(10)      A közalkalmazottak munkaidejének szervezésére és elosztására, valamint annak elszámolására, a közalkalmazottak által a rendes munkaidőn kívül végzett munka ellentételezésére, a szolgálati rendszerre, a közalkalmazottak pihenőidejére és szüneteire vonatkozó eljárásokat a 142. cikk (1) bekezdésének 1. pontja és (3) bekezdése értelmében belügyminiszteri rendelet határozza meg.”
E törvény 188. cikke (2) bekezdésének szövege a következő:
„(2)      A 22 óra és 6 óra között szolgálatot teljesítő közalkalmazottakat a munka törvénykönyve szerinti különleges védelem illeti meg.”

A belügyminiszter által a belügyminisztériumról szóló törvény 187. cikkének megfelelően elfogadott rendeletek
A 2020. január 14‑én hatályon kívül helyezett 2016. július 29‑i naredba n
o
8121z‑776 (8121z‑776. sz. rendelet; a DV 2016. augusztus 2‑i 60. száma, 16. o.) 3. cikkének (3) bekezdése a következőket írta elő:
„A belügyminisztérium közalkalmazottai számára a 22 órától 6 óráig tartó éjszakai munkavégzés is előírható, azonban a teljesített munkaórák 24 órás időtartamonként átlagosan nem haladhatják meg a 8 órát.”
A 2020. október 21‑én hatályon kívül helyezett 2020. január 7‑i naredba n
o
8121z‑36 (8121z‑36. sz. rendelet; a DV 2020. január 10‑i 3. száma, 3. o.) 3. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„A belügyminisztérium közalkalmazottai számára a 22 órától 6 óráig tartó éjszakai munkavégzés is előírható, azonban a teljesített munkaórák 24 órás időtartamonként átlagosan nem haladhatják meg a 8 órát.”
A 2020. december 15‑én hatályon kívül helyezett 2020. október 21‑i naredba n
o
8121z‑1174 (8121z‑1174. sz. rendelet; a DV 2020. október 30‑i 93. száma) 3. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„A belügyminisztérium közalkalmazottai számára a 22 órától 6 óráig tartó éjszakai munkavégzés is előírható, azonban a teljesített munkaórák 24 órás időtartamonként átlagosan nem haladhatják meg a 8 órát.”

A díjazás szerkezetéről és kialakításáról szóló rendelet
A 2007. január 17‑i naredba za strukturata i organizatsiata na rabotnata zaplata (a díjazás szerkezetéről és kialakításáról szóló rendelet; a DV 2007. január 26‑i 9. száma, 2. o.) 8. cikkének szövege a következő volt:
„A munkavállalók a 22 óra és 6 óra között teljesített éjszakai munkavégzés után munkaóránként vagy töredék óránként legalább 0,25 bolgár leva [(BGN) (hozzávetőleg 0,13 euró)] összegű, éjszakai munkáért járó kiegészítő díjazásban részesülnek.”
E rendelkezés a 2020. július 21‑i postanovlenie za izmenenie na Naredbata za strukturata i organizatsiata na rabotnata zaplata (a díjazás szerkezetéről és kialakításáról szóló rendelet módosításáról szóló rendelet; a DV 2020. július 24‑i 66. száma, 7. o.) hatálybalépésétől alkalmazandó változatában a következőket írja elő:
„A munkavállalók a 22 óra és 6 óra között teljesített éjszakai munkavégzés után munkaóránként vagy töredék óránként legalább a bolgár minimálbér 0,15%‑ának megfelelő, és legalább 1 BGN összegű többletdíjazásban részesülnek.”
A díjazás szerkezetéről és kialakításáról szóló rendelet 9. cikkének (2) bekezdése kimondja:
„Az összesített munkaidő kiszámítása során az éjszakai munkaórákat nappali munkaórákra kell átváltani egy olyan együttható segítségével, amely megfelel a nappali munka rendes időtartama és az éjszakai munka rendes időtartama közötti, az adott munkahelyre vonatkozóan meghatározott aránynak.”

Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapeljárások felperesei közalkalmazotti jogállással rendelkeznek, és a belügyminisztérium „Tűz‑ és polgári védelem” főigazgatóságának kulai (Bulgária) kerületi szolgálatában tűzoltói feladatokat látnak el.
Az alapeljárások a 2018. január 31. és 2020. december 31. közötti időszakra vonatkoznak, amelynek során az alapeljárások felperesei negyedévente elszámolt, 24 órás időtartamú váltott műszakban végeztek munkát. Ezen időszak alatt az alapeljárások felperesei 22 óra és 6 óra között éjszakai munkát végeztek, 24 órás időtartamonként 8 óra munkavégzést teljesítve.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a bolgár szabályozásban az éjszakai munkára vonatkozó általános rendelkezések a munka törvénykönyvében szerepelnek, amely előírja egyrészt, hogy az éjszakai munka 24 órás időtartamonként nem haladhatja meg a 7 órát, másrészt pedig hogy a túlórák, amelyek az előírt munkaidőn kívül végzett munkának minősülnek, a díjazás növeléséhez vezetnek, ami, úgy tűnik, 50%‑os.
Hozzáteszi, hogy ezzel szemben a belügyminisztériumról szóló törvényben előírt, a munkára vonatkozó különös szabályozás szerint az éjszakai munka  rendes időtartama 24 órás időtartamonként 8 óra, és bár az éjszakai munkára vonatkozó általános szabályozáshoz hasonlóan e szabályozás előírja, hogy a túlórák az előírt munkaidőn kívül végzett munkának minősülnek, a 8 órás rendes munkaidő csak óránként 0,25 BGN pótlékot von maga után.
Az alapeljárások felperesei azt állítják, hogy az éjszakai munka túlórának minősül, amennyiben megfelel annak az egy órának, ami a rájuk alkalmazandó éjszakai munka rendes időtartama és a magánszektor munkavállalóira alkalmazandó éjszakai munka  rendes időtartama közötti különbség. Márpedig e túlórák nem eredményezik a díjazásnak a munka törvénykönyvében előírt növelését. A belügyminisztériumról szóló törvényben az éjszakai munkára vonatkozó különös szabályozás ugyanis annak előírására szorítkozik, hogy az éjszakai munkáért óránként 0,25 BGN összegű bérpótlék jár. Az alapeljárások felperesei tehát úgy vélik, hogy az éjszakai munka díjazásának a belügyminisztériumról szóló törvényben előírt számítási módja hátrányosan megkülönböztető, és a legkedvezőbb szabályozásnak, azaz az általános szabályozásnak kellene rájuk vonatkoznia.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az alapeljárás felperesei, akik a belügyminisztérium „Tűz‑ és polgári védelem” főigazgatóságának kerületi szolgálatánál dolgozó közalkalmazottak, bizonyos előnyökben részesülnek azon munkavállalókhoz képest, akiknek a munkáját a munka törvénykönyvében az éjszakai munka vonatkozásában előírt általános rendelkezések szabályozzák, mint például a hosszabb fizetett szabadság vagy a nyugdíjba vonuláskor járó, magasabb összegű juttatások.
A kérdést előterjesztő bíróság tehát arra keresi a választ, hogy az ilyen személyekre vonatkozhatnak‑e más tekintetben kedvezőtlenebb munkafeltételek, többek között azon tény vonatkozásában, hogy az éjszakai munka rendes időtartamát esetükben 8 órában határozták meg.
E körülmények között a Rayonen sad – Kula (kulai kerületi bíróság, Bulgária) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő, a C‑529/21–C‑536/21. sz. ügyekben és a C‑732/21–C‑738/21. sz. ügyekben azonos módon megfogalmazott kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Alkalmazható‑e a 2003/88 irányelv abban az esetben, ha az egyes különleges közszolgálati tevékenységekre – mint amilyen a fegyveres erők vagy a rendőrség – vagy a polgári védelmi szolgálatok egyes különleges tevékenységeire jellemző sajátosságok szükségszerűen ellentétben állnak vele, tekintettel arra, hogy:
–        a 2003/88 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ezt az irányelvet kell alkalmazni a 89/391 irányelv 2. cikke szerinti valamennyi köz‑ és magántevékenységi ágazatban;
–        a 89/391 irányelv 2. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ez az irányelv nem alkalmazható ott, ahol az egyes különleges közszolgálati tevékenységekre – mint amilyen a fegyveres erők vagy a rendőrség – vagy a polgári védelmi szolgálatok egyes különleges tevékenységeire jellemző sajátosságok szükségszerűen ellentétben állnak vele?
2)      Annak értékelése során, hogy a 2003/88 irányelv 12. cikkének b) pontja szerinti megfelelő védelmi eszközök megegyeznek‑e egyrészt az éjszakai munkát végző azon munkavállalók kategóriája, akik 24 órás időtartamon belül legfeljebb 7 órás éjszakai munkát végeznek, másrészt a szintén éjszakai munkát végző azon munkavállalók egy másik kategóriája esetében, akik legfeljebb 8 órás éjszakai munkát végeznek, de akik olyan kedvezményekben részesülnek, mint a több szabadság, a nyugdíjba vonuláskor járó magasabb végkielégítés, a szolgálati idő után járó magasabb bérpótlék, figyelembe kell‑e venni az ezen utóbbi kategóriába tartozó munkavállalókat megillető kedvezményeket?”

A Bíróság előtti eljárásról
A kérdést előterjesztő bíróság azt kérte, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket a Bíróság eljárási szabályzata 107. cikkének (1) bekezdésében előírt sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban bírálják el a C‑529/21–C‑536/21. sz. ügyekben.
2021. szeptember 9‑én a Bíróság az előadó bíró javaslatára, a főtanácsnok meghallgatását követően úgy határozott, hogy nem ad helyt e kérelemnek.
A Bíróság elnöke a 2021. szeptember 24‑i és december 16‑i határozatával egyesítette a C‑529/21–C‑536/21. sz. ügyeket, illetve a C‑732/21–C‑738/21. sz. ügyeket, és a Bíróság előtti eljárást a 2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet (C‑262/20, EU:C:2022:117) kihirdetéséig felfüggesztette.
Ezt az eljárást 2022. február 28‑án folytatták.
A Bíróság a 2022. december 13‑i határozatával ítélethozatal céljából egyesítette a C‑529/21–C‑536/21. sz. ügyeket, valamint a C‑732/21–C‑738/21. sz. ügyeket.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/88 irányelv alkalmazható‑e az alapeljárások felpereseinek tevékenységeihez hasonló olyan tevékenységekre, akik a belügyminisztérium „Tűz‑ és polgári védelem” főigazgatóságának kerületi szolgálatánál dolgozó közalkalmazottak és tűzoltói feladatokat látnak el, és akik éjszakai munkát végző munkavállalóknak minősülnek, tekintettel egyrészt arra, hogy a 2003/88 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése ezen irányelv hatályát a 89/391 irányelv 2. cikkére való kifejezett hivatkozással határozza meg, míg másrészt arra, hogy a 89/391 irányelv a 2. cikkének megfelelően nem alkalmazható ott, ahol az egyes különleges közszolgálati tevékenységekre – mint amilyen a fegyveres erők vagy a rendőrség – vagy a polgári védelmi szolgálatok egyes különleges tevékenységeire jellemző sajátosságok szükségszerűen ellentétben állnak vele.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyek a 2003/88 irányelvnek kizárólag az olyan közalkalmazottakra való alkalmazására vonatkoznak, akik rendszeresen éjszakai munkát végző tűzoltók. Így, amint azt az Európai Bizottság javasolja, az első kérdést úgy kell érteni, hogy az arra irányul, hogy a 2003/88 irányelv 1. cikkének (3) bekezdését a 89/391 irányelv 2. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy a 2003/88 irányelv alkalmazható a közszektor olyan munkavállalóira, mint a tűzoltók, akik éjszakai munkát végző munkavállalóknak minősülnek.
Ebben a tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/88 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése szerint – együttes olvasatban az abban hivatkozott 89/391 irányelv 2. cikkével – az említett irányelveket minden köz‑ és magántevékenységi ágazatra alkalmazni kell a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítása és a munkaidejük szervezése egyes szempontjainak szabályozása érdekében (2012. május 3‑i Neidel ítélet, C‑337/10, EU:C:2012:263, 20. pont).
Másodszor, ebből az következik, hogy a 89/391 irányelv hatályát tágan kell érteni, oly módon, hogy az e hatály alóli, az irányelv 2. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében előírt kivételeket megszorítóan kell értelmezni. E kivételeket ugyanis kizárólag abból a célból fogadták el, hogy kivételes súlyú és terjedelmű körülmények esetén biztosítsák a közbiztonság, a közegészség és a közrend védelméhez elengedhetetlen szolgáltatások megfelelő működését (2012. május 3‑i Neidel ítélet, C‑337/10, EU:C:2012:263, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezenkívül a 89/391 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében bizonyos tevékenységeknek az ezen irányelv és közvetve a 2003/88 irányelv hatálya alóli kizárására alkalmazott szempont nem azon alapul, hogy a munkavállalók az e rendelkezésben említett és összességében tekintetbe vett közszolgálat ágazatainak valamelyikébe tartoznak‑e, hanem kizárólag a munkavállalók által az e rendelkezés szerinti ágazatokban végzett bizonyos sajátos feladatok különleges jellegén, amely a közösség számára biztosított hatékony védelem feltétlen szükségessége miatt igazolja a munkavállalók biztonságának és egészségének védelmére vonatkozó szabályok alóli kivételt (2021. július 15‑i Ministrstvo za obrambo ítélet, C‑742/19, EU:C:2021:597, 56. pont).
A Bíróság e tekintetben megállapította, hogy jóllehet bizonyos szolgálatoknak eredendően nem előre  látható eseményekkel kell szembenézniük, az ezen szolgálatok által rendes körülmények idején végzett, tényleges feladatuknak megfelelő tevékenységek, ideértve többek között munkavállalók időbeosztását is, előre megszervezhetők (2004. október 5‑i Pfeiffer és társai  ítélet, C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, 57. pont).
Ebben az összefüggésben a Bíróság kimondta, hogy a 2003/88 irányelv a tűzoltóság tevékenységeire még akkor is alkalmazandó, ha e tevékenységeket – függetlenül attól, hogy tűzesetek elhárítására vagy más segítségnyújtásra irányulnak – a beavatkozó erők gyakorolják, amennyiben e tevékenységeket csak szokásos körülmények között, az érintett szolgálatra ruházott feladatoknak megfelelően végzik, és még akkor is, ha a beavatkozások, amelyek e tevékenységekhez kapcsolódhatnak, természetüknél fogva nem előre láthatóak, és a beavatkozást végző munkavállalók ennek során biztonságuk és/vagy egészségük tekintetében bizonyos veszélyeknek lehetnek kitéve (2018. február 21‑i Matzak ítélet, C‑518/15, EU:C:2018:82, 27. pont).
Következésképpen a 2003/88 irányelvet alkalmazni kell a közszektor munkavállalóinak – mint például a tűzoltóknak – a tevékenységeire, akik éjszakai munkát végző munkavállalóknak minősülnek, amennyiben e tevékenységeket szokásos körülmények között végzik. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapeljárások felpereseinek tevékenységét ilyen körülmények között végzik‑e.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a 2003/88 irányelv 1. cikkének (3) bekezdését a 89/391 irányelv 2. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a 2003/88 irányelv alkalmazandó a közszektor olyan munkavállalóira, mint a tűzoltók, akik éjszakai munkát végző munkavállalóknak minősülnek, amennyiben e munkavállalók a tevékenységeiket szokásos körülmények között végzik.

A második kérdésről
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók biztonság‑ és egészségvédelme területén a védelmi és megelőzési szolgáltatások vagy eszközök egyenértékűségének a 2003/88 irányelv 12. cikkének b) pontjában előírt értékelése céljából figyelembe kell‑e venni az éjszakai munkát végző munkavállalók különböző kategóriái között valamely tagállamban esetlegesen fennálló különbségeket.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/88 irányelv 12. cikkének b) pontja előírja, hogy az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók biztonság‑ és egészségvédelmének tekintetében a megfelelő védelmi és megelőzési szolgáltatások vagy eszközök a „más munkavállalók” számára biztosítottakkal megegyezőek. Ez a rendelkezés nem a különböző ágazatokban vagy területeken éjszakai munkát végző munkavállalók közötti viszonyt szabályozza, hanem az éjszakai munkát végző munkavállalók és a nappali munkát végző munkavállalók közötti kapcsolatot az őket megillető védelmi vagy megelőzési szolgáltatások, illetve eszközök tekintetében.
Ugyanakkor a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket. A Bíróság ezenkívül figyelembe vehet olyan uniós jogi szabályokat, amelyekre a nemzeti bíróság a kérdésében nem hivatkozott (2021. július 15‑i Ministrstvo za obrambo ítélet, C‑742/19, EU:C:2021:597, 31. pont; 2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben, amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelmekből kitűnik, a második kérdés ténylegesen az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 20. cikkében kimondott egyenlő bánásmód általános elvének alkalmazhatóságára vonatkozik. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis arra keresi a választ, hogy azokat az esetlegesen kedvezőbb munkafeltételeket, amelyek a magánszektorban éjszakai munkát végző munkavállalókra a 2003/88 irányelv 12. cikke a) pontjának megfelelően vonatkoznak, a közszektorban éjszakai munkát végző munkavállalókra is alkalmazni kell‑e.
Következésképpen a második kérdést úgy kell tekinteni, mint amely lényegében arra irányul, hogy a 2003/88 irányelv 12. cikkét a Charta 20. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha az éjszakai munkának a nemzeti jogban a magánszektor munkavállalói tekintetében meghatározott rövidebb rendes időtartama nem alkalmazható a közszektor olyan munkavállalóira, mint a tűzoltók.
Először is, ami az éjszakai munkát végző munkavállalók tagállamok által biztosítandó biztonság‑ és egészségvédelmi szintjét illeti, először is meg kell állapítani, hogy a 2003/88 irányelv 12. cikkének a) pontja megköveteli, hogy a tagállamok e védelmi szint meghatározása során figyelembe vegyék az éjszakai munka jellegét, míg ezen irányelv 12. cikkének b) pontja értelmében az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók számára olyan megfelelő védelmi és megelőzési szolgáltatásokat vagy eszközöket kell biztosítani, amelyek a „más munkavállalók” számára biztosítottakkal megegyezőek.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 31. cikkének (1) bekezdése azt írja elő, hogy „[m]inden munkavállalónak joga van az egészségét, biztonságát és méltóságát tiszteletben tartó munkafeltételekhez”, és hogy a Charta 31. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy „[m]inden munkavállalónak joga van a munkaidő felső határának korlátozásához, a napi és heti pihenőidőhöz, valamint az éves fizetett szabadsághoz”, a 2003/88 irányelv 12. cikke ily módon konkretizálja a Charta 31. cikkében biztosított ezen alapvető jogot.
Ezenkívül a Bíróság kimondta, hogy az említett irányelv 12. cikkének a) pontjában előírt azon kötelezettség, amely szerint meg kell hozni a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az éjszakai munkát végző munkavállalók és a váltott műszakban dolgozó munkavállalók a munkájuk jellegének megfelelő védelemben részesüljenek, bizonyos mérlegelési mozgásteret hagy a tagállamok számára a megfelelő végrehajtási intézkedéseket illetően (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Másodszor, ezt a kötelezettséget oly módon kell végrehajtani, hogy a magában az irányelvben meghatározott védelmi célkitűzések megvalósuljanak. Konkrétan a tagállamoknak az éjszakai munkát végző munkavállalók egészsége és biztonsága terén szükséges védelmi szint meghatározásakor biztosítaniuk kell a munkavállalók biztonságának és egészségének védelmére vonatkozó elvek tiszteletben tartását. Következésképpen gondoskodniuk kell arról, hogy az éjszakai munkát végző munkavállalókra a munkaidő tartama, a munkabér, a kártalanítás vagy a hasonló előnyök tekintetében olyan egyéb védelmi intézkedések vonatkozzanak, amelyek lehetővé teszik az ilyen típusú munkát jellemző és többek között a 2003/88 irányelvben hangsúlyozott különleges nehézség ellentételezését, és így az éjszakai munka jellegének elismerését (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto”  ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 51. pont).
Harmadszor, emlékeztetni kell arra is, hogy az éjszakai munkának a nappali munkánál jelentősebb nehézségeire tekintettel az éjszakai munka rendes időtartamának a nappali munka rendes időtartamához képest való csökkentése megfelelő megoldás lehet az érintett munkavállalók egészsége és biztonsága védelmének a biztosítására, jóllehet ez nem az egyetlen lehetséges megoldás. Attól függően, hogy milyen tevékenységről van szó, például több pihenőidő vagy szabadidő biztosítása szintén hozzájárulhat e munkavállalók egészségének és biztonságának a védelméhez (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 53. pont).
Másodszor, ami a Charta 20. cikkében rögzített egyenlő bánásmód elvének relevanciáját illeti, amely cikk szerint „[a] törvény előtt mindenki egyenlő”, emlékeztetni kell először is arra, hogy a Bíróság kimondta, hogy ez az elv az uniós jog alapelvének minősül, amely megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy, amennyiben az ilyen bánásmód objektíve nem igazolható. Az eltérő bánásmód akkor igazolható, ha objektív és észszerű megfontolásokon alapul, azaz kapcsolatban áll a szóban forgó szabályozás által elérni kívánt, jogszerű céllal, illetve arányos az érintett bánásmód által elérni kívánt céllal (lásd ebben az értelemben: 2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok eljárását illetően a Charta alkalmazási körét annak 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek címzettjei az Európai Unió intézményei, valamint a tagállamok annyiban, amennyiben az Unió jogát hajtják végre, és az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az „uniós jog végrehajtásának” e rendelkezés értelmében vett fogalma feltételezi az uniós jogi aktus és a szóban forgó, az érintett területek közötti közelséget vagy az egyik területnek a másikra gyakorolt közvetett hatásait meghaladó kapcsolat fennállását, a Bíróság által meghatározott értékelési szempontokra figyelemmel (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben meg kell állapítani egyrészt, hogy a munka törvénykönyve 140. cikkének (1) bekezdése azt írja elő, hogy az éjszakai munka rendes időtartama 5 munkanapos hét esetén 7 óra. Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, e rendelkezés a magánszektorban dolgozó munkavállalókra alkalmazandó. Másrészt a belügyminisztériumról szóló törvény 187. cikkének (3) bekezdése szerint váltott műszakban az éjszakai munka 22 óra és 6 óra között végezhető, és e minisztérium közalkalmazottainak munkaideje 24 órás időszakon belül átlagban nem haladhatja meg a 8 órát. Amint azt a Bíróság már megállapította, e rendelkezések az éjszakai munkára alkalmazandó, a biztonságra és az egészségre vonatkozó részletszabályokat, és különösen az éjszakai munka időtartamának a korlátozását írják elő. Az ilyen rendelkezések a 2003/88 irányelv végrehajtását képezik, így az uniós jog hatálya alá tartoznak (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 61–63. pont).
Harmadszor, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az alapügy tárgyát képező nemzeti szabályozás a magánszektor munkavállalóira vonatkozóan a közszektor munkavállalóit – beleértve az alapeljárás felpereseit is – érintőnél kedvezőbb szabályozást ír elő, rá kell mutatni, hogy a Bíróság megállapította, hogy a munkaviszony közszolgálati vagy szerződéses jellegén alapuló eltérő bánásmódot főszabály szerint az egyenlő bánásmód elvének szempontjából kell vizsgálni, amely az uniós jog egyik általános elvét képezi, amelyet már a Charta 20. és 21. cikke is előír (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 65. pont).
Ami az érintett helyzetek hasonló jellegének az egyenlő bánásmód elve megsértése fennállásának a megállapításához kapcsolódó követelményét illeti, a Bíróság mindenekelőtt kifejtette, hogy e hasonló jelleget nem átfogó és elvont módon kell értékelni, hanem egyedileg és konkrétan, tekintettel e helyzetek összes jellemzőjére, és többek között a szóban forgó különbségtételt létrehozó nemzeti szabályozás tárgyának és céljának fényében, és adott esetben azon terület elveinek és célkitűzéseinek fényében, amely alá e nemzeti szabályozás tartozik (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A kérdést előterjesztő bíróságnak – amely kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a tények értékelésére – kell elvégeznie azon vizsgálatokat, amelyek egyrészt a releváns munkavállalói kategóriák meghatározásához, és másrészt annak megállapításához szükségesek, hogy az érintett helyzetek hasonló jellegére vonatkozó követelmény teljesül‑e (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Bíróság azonban az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálása során a rendelkezésére álló iratokban szereplő információk alapján pontosításokat adhat, amelyek célja, hogy iránymutatást adjanak a kérdést előterjesztő bíróságnak az alapeljárásban történő határozathozatalt illetően (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság az éjszakai munkát végző munkavállalók absztrakt kategóriái között tesz különbséget, vagyis egyrészt a „közszektor éjszakai munkát végző munkavállalóinak” kategóriája, jóllehet példaként a belügyminisztérium „Tűz‑ és polgári védelem” főigazgatósága közalkalmazottainak sajátos kategóriáját hozza fel, másrészt pedig a „magánszektor éjszakai munkát végző munkavállalóinak” kategóriája között.
Márpedig a Bíróság kimondta, hogy a Charta 20. cikke értelmében az érintett helyzetek hasonló jellegét az egyenlő bánásmód elve megsértése fennállásának a megállapítása során nem átfogó és elvont módon kell értékelni, hanem egyedileg és konkrétan, tekintettel e helyzetek összes jellemzőjére, és többek között a szóban forgó különbségtételt létrehozó nemzeti szabályozás tárgyának és céljának fényében, és adott esetben azon terület elveinek és célkitűzéseinek fényében, amely alá e nemzeti szabályozás tartozik (2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 67. pont).
Ezenkívül, bár az előzetes döntéshozatal iránti kérelmekből kitűnik, hogy a közszektor munkavállalói a magánszektor munkavállalóihoz képest további előnyökben részesülnek, nem pontosították, hogy ezek az előnyök közvetlenül kapcsolódnak‑e a közszektor alapügyekben érintett munkavállalói – vagyis a belügyminisztérium „Tűz‑ és polgári védelem” főigazgatóságának közalkalmazottai – által végzett éjszakai munka jellegéhez, vagy eltérő célt szolgálnak.
Azt is meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság arra az esetre, ha megállapítható lenne az összehasonlítható helyzetben lévő munkavállalók két kategóriája közötti eltérő bánásmód fennállása, nem pontosította, hogy az ilyen eltérő bánásmódot létrehozó nemzeti szabályozás esetlegesen milyen célokat követ.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata tehát annak meghatározása egyrészt, hogy az érintett munkavállalók kategóriái összehasonlítható helyzetben vannak‑e, másrészt, hogy fennáll‑e az e kategóriák közötti eltérő bánásmód, harmadrészt, hogy az ilyen eltérő bánásmód objektív és észszerű kritériumon alapul‑e, azaz az említett szabályozás által követett, jogszerű céllal függ össze, és e céllal arányos (lásd ebben az értelemben: 2022. február 24‑i Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” ítélet, C‑262/20, EU:C:2022:117, 80. pont).
A fenti megfontolásokból következik, hogy a 2003/88 irányelv 12. cikkét a Charta 20. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha az éjszakai munkának a valamely tagállam szabályozásában a magánszektor munkavállalói tekintetében hét órában meghatározott rendes időtartama a közszektor munkavállalóira – köztük a tűzoltókra – nem alkalmazandó, feltéve hogy az ilyen eltérő bánásmód, amennyiben az érintett munkavállalók kategóriái összehasonlítható helyzetben vannak, objektív és észszerű kritériumon alapul, azaz az említett szabályozás által követett, jogszerű céllal függ össze, és e céllal arányos.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A munkaidő
‑
szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4
‑
i 2003/88/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikkének (3) bekezdését a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12
‑
i 89/391/EGK tanácsi irányelv 2. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
a 2003/88 irányelv alkalmazandó a közszektor olyan munkavállalóira, mint a tűzoltók, akik éjszakai munkát végző munkavállalóknak minősülnek, amennyiben e munkavállalók a tevékenységeiket szokásos körülmények között végzik.
2)
A 2003/88 irányelv 12. cikkét az Európai Unió Alapjogi Chartájának 20. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes, ha az éjszakai munkának a valamely tagállam szabályozásában a magánszektor munkavállalói tekintetében hét órában meghatározott rendes időtartama a közszektor munkavállalóira – köztük a tűzoltókra – nem alkalmazandó, feltéve hogy az ilyen eltérő bánásmód, amennyiben az érintett munkavállalók kategóriái összehasonlítható helyzetben vannak, objektív és észszerű kritériumon alapul, azaz az említett szabályozás által követett, jogszerű céllal függ össze, és e céllal arányos.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: bolgár.