CELEX: 62016TJ0026
EKJS in EKSRP
Odhodki, izključeni iz financiranja
Nepravilnosti pri ugotavljanju višine terjatev
Zamude v postopku izterjave terjatev
Neobstoj pobota med skladoma
Določitev zneska obresti
Sorazmernost
Pavšalni finančni popravek
Členi od 31 do 33 Uredbe (ES) št. 1290/2005
Posamezni položaji

)
Dejansko stanje
Komisija je v zvezi s financiranjem skupne kmetijske politike opravila več preverjanj odhodkov tožeče stranke, Helenske republike. Najprej je na podlagi stališč z dne 10. februarja 2009 v več posameznih primerih opravila preverjanje dokumentov (IR/2009/017/GR), nato pa je od 8. do 10. septembra 2009 opravila preverjanje na kraju samem (IR/2009/004/GR).
Komisija je v stališčih z dne 4. januarja 2010 Helensko republiko obvestila o pomanjkljivostih in nepravilnostih, ki jih je odkrila med tem preverjanjem na kraju samem in ki so se nanašale, prvič, na zamude v postopku izterjave terjatev, bodisi ker so med datumom zapisnika o kontrolnem pregledu in datumom prve upravne ali sodne ugotovitve potekla več kot štiri leta, bodisi ker je od prve upravne ali sodne ugotovitve do izdaje naloga za izterjavo poteklo več kot eno leto, drugič, na neobstoj pobota terjatev med Evropskim kmetijskim jamstvenim skladom (EKJS) in Evropskim kmetijskim skladom za razvoj podeželja (EKSRP), tretjič, na napačno določitev zneska obresti in v nekaterih primerih na nenavedbo dolgovanih obresti, kadar se ni zahtevala izterjava, in četrtič, na posamezne primere zamud pri izterjavi. Zato je predlagala, da se iz financiranja Evropske unije izključi in Helenski republiki naloži plačilo zneska 11.467.310,85 EUR.
Helenska republika je v dopisu z dne 3. marca 2010 sporočila nestrinjanje s to analizo. 1. aprila 2011 je potekal dvostranski sestanek, na podlagi katerega je bil sprejet zapisnik z dne 12. julija 2011. Komisija je obžalovala, da grški organi razen posameznih primerov, ki jih je že opredelila, ne morejo zagotoviti podatkov o vseh primerih zamud pri izterjavi. Helenska republika je izpostavila težave v zvezi s postopkom pobota med skladoma in to, da ni podcenila zneska obresti, ki jih je treba plačati. Glede posameznih primerov je Helenska republika navedla, da po njenem mnenju njihova starost ali njihovo izpodbijanje pred sodiščem preprečujejo upoštevanje s tem povezanih odhodkov.
Komisija je 24. januarja 2013 z dopisom v grškem jeziku Helenski republiki posredovala svoj predlog za izključitev zneska 11.467.310,85 EUR iz financiranja Unije. Helenska republika je 7. marca 2013 predlagala posredovanje spravnega organa.
Med spravnim postopkom je spravni organ v mnenju z dne 19. oktobra 2013 najprej navedel, da bi stranki lahko dosegli dogovor zlasti glede osnove pavšalnega finančnega popravka, ki je bila predlagana v višini 10 %, dalje, da glede višine navedenega popravka strankama ne more nuditi nikakršne pomoči, ker grški organi niso zagotovili tabele s primeri, v katerih roki niso bili spoštovani, in nazadnje, da je treba Komisijo opozoriti na člen 33(3)(c) Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike (
UL 2005, L 209, str. 1
), za katerega „se zdi, da izključuje pobot, če so zneski, ki jih je plačal EKSRP, izterjani“. V ostalem je spravni organ navedel, da ne vidi razloga, da bi dvomil o ugotovitvah služb Komisije.
Komisija, ki je medtem prejela nove dokaze, je v dopisu z dne 17. julija 2015 (v nadaljevanju: dopis z dne 17. julija 2015) na eni strani povečala izračun osnove pavšalnega finančnega popravka v višini 10 % in na drugi v enem primeru sprejela, da ne bo naložila popravka, v nekem drugem pa, da bo njegov znesek prepolovila. Na podlagi tega je bil končni znesek, ki ustreza odhodkom, ki so izključeni iz financiranja Unije, povečan in zdaj znaša 11.534.827,97 EUR.
Nazadnje, Komisija je z Izvedbenim sklepom (EU) z dne 13. novembra 2015 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova EKJS in EKSRP iz financiranja Evropske unije (
UL 2015, L 303, str. 35
, v nadaljevanju: izpodbijani sklep) iz financiranja Unije izključila odhodke Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (grška agencija za plačila in nadzor nad pomočmi Skupnosti za usmerjanje in jamstva, v nadaljevanju: Opekepe) v višini 12.647.843,53 EUR.
Postopek in predlogi strank
Helenska republika je 22. januarja 2016 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
[…]
Stranki sta na obravnavi 16. februarja 2017 ustno podali navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča.
Helenska republika Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razglasi za ničen v delu, v katerem je Komisija glede nje uporabila finančne popravke v višini 11.534.827,97 EUR.
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
Helenski republiki naloži plačilo stroškov.
[…]
Pravo
Tožbeni razlogi
Helenska republika v utemeljitev predloga za razglasitev ničnosti navaja pet tožbenih razlogov:
–
neobstoj pravne podlage za naložitev pavšalnih finančnih popravkov glede ugotovljenih pomanjkljivosti v zvezi s postopkom izterjave neupravičeno izplačane pomoči;
–
pavšalni finančni popravek, ki je bil leta 2015 naložen za pomanjkljivosti v sistemu nadzora, se nanaša na položaje pred letom 2000 na podlagi preverjanj, ki naj bi se prvič opravila leta 2011, in zato krši njeno pravico do obrambe; trdi tudi, da ji nalaga nesorazmerno breme in krši načela pravne varnosti, varstva legitimnih pričakovanj in razumnega roka pri izvajanju upravnih postopkov;
–
pomanjkljiva obrazložitev in očitna napaka pri presoji glede domnevnih zamud v postopku izterjave s pobotom med skladoma;
–
Komisija je na eni strani napačno razložila in uporabila člena 32(1) in (5) Uredbe št. 1290/2005 v zvezi z izračunom obresti v skladu s pravilom razdelitve finančnih posledic neizterjave v enakih delih med zadevno državo članico in proračunom Unije (v nadaljevanju: pravilo razdelitve v enakih delih), na drugi strani pa teh obresti ni navedla v Prilogi III k Uredbi Komisije (ES) št. 885/2006 z dne 21. junija 2006 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 glede akreditacije plačilnih agencij in drugih organov ter potrditve obračunov EKJS in EKSRP (
UL 2006, L 171, str. 90
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1034/2008 z dne 21. oktobra 2008 (
UL 2008, L 279, str. 13
);
–
napake, storjene v zvezi z različnimi posameznimi položaji.
Prvi tožbeni razlog
Helenska republika v utemeljitev prvega tožbenega razloga navaja, da je bil pavšalni finančni popravek, uporabljen v obravnavanem primeru, brez pravne podlage. Ugotovljene nepravilnosti naj se namreč ne bi nanašale na pomanjkljivosti v zvezi z nadzori upravičenosti odhodkov, ki so lahko predmet pavšalnega popravka iz člena 31(2) Uredbe št. 1290/2005, ampak na poznejše upravljanje neupravičenih plačil, ki so lahko zgolj predmet posebnih popravkov iz členov 32 in 33 te uredbe. Ker pa ta člena izrecno napotujeta nanj, naj bi se za posebne primere nepravilnosti iz navedenih členov 32 in 33 uporabljal zgolj člen 31(3) navedene uredbe. Pavšalni finančni popravek naj bi spadal le pod člen 31(2) Uredbe št. 1290/2005, ki naj se ne bi uporabljal za nepravilnosti iz členov 32 in 33 navedene uredbe. Besedilo člena 31(4) in (5) te uredbe naj bi potrjevalo to analizo. Helenska republika se sklicuje tudi na razlago člena 3(1)(a) v povezavi s členom 8(1)(c)(iii) Uredbe št. 1290/2005 in z njenima uvodnima izjavama 25 in 26.
Poleg tega naj bi se dokument Komisije VI/5330/97 z dne 23. decembra 1997 z naslovom „Smernice v zvezi z izračunom finančnih posledic ob pripravi odločbe o potrditvi obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS“ (v nadaljevanju: Smernice) nanašal izključno na merila iz člena 31(2) Uredbe št. 1290/2005, kot je razvidno iz sodne prakse, zlasti sodbe z dne 13. decembra 2012, Grčija/Komisija (
T‑588/10
, neobjavljena,
EU:T:2012:688
, točka
). Komisija naj bi si torej sama omejila diskrecijsko pravico in naj pavšalnega finančnega popravka, ki je bil uporabljen v izpodbijanem sklepu, v obravnavanem primeru ne bi bilo mogoče uporabiti niti, če bi bile zadevne nepravilnosti dokazane.
Helenska republika, ki poudarja izjemnost uporabe pavšalnih finančnih popravkov, trdi, da je mogoče v obravnavanem primeru v celoti določiti realno višino neizterjanih zneskov, zlasti s pomočjo tabel, določenih s Prilogo III k Uredbi št. 885/2006, ki so jih Komisiji posredovale države članice, to pa bi odvzelo smisel metodi pavšalnega izračuna.
V repliki Helenska republika dodaja, da če bi bila razlaga in uporaba upoštevnih določb Komisije natančna, bi se lahko pavšalni finančni popravki naložili tudi na področju državnih pomoči ali neizpolnitve obveznosti države, kar sta primera iz člena 31(5)(b) Uredbe št. 1290/2005.
Komisija prereka trditve Helenske republike.
Za preučitev prvega tožbenega razloga je treba na prvem mestu preveriti, ali ima Komisija pravno podlago, da uporabi pavšalni finančni popravek, kadar ugotovi nepravilnosti v skladu s členoma 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005, in če je tako, na drugem, ali je bila uporaba takega popravka v obravnavanem primeru glede na ugotovljene pomanjkljivosti utemeljena.
Uvodoma je treba pojasniti, da je v obravnavanem primeru ravnanje Komisije od preverjanja dokumentov in preverjanja na kraju samem leta 2009 do analize mnenja spravnega organa z dne 19. oktobra 2013 urejala takrat veljavna Uredba št. 1290/2005. Komisija se je v uvodni izjavi 1 izpodbijanega sklepa sklicevala tudi na člen 52 Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (ES) št. 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (
UL 2013, L 347, str. 549
), ki se v skladu s členom 121(2)(c) tega člena uporablja od 1. januarja 2015. Člen 52 Uredbe št. 1306/2013 pa v bistvu povzema in dopolnjuje člen 31 Uredbe št. 1290/2005. Zato in ker stranki svoje trditve utemeljujeta na zadnjenavedeni uredbi, za rešitev tega spora zadostuje preučiti upoštevne določbe Uredbe št. 1290/2005.
Možnost, da Komisija uporabi pavšalni finančni popravek, izhaja iz široke diskrecijske pravice, ki ji je podeljena na podlagi povezanih določb člena 31(1) in (2) Uredbe št. 1290/2005. Te določbe Komisiji priznavajo možnost, da se, „[č]e […] ugotovi, da odhodki iz člena 3(1) in člena 4 niso nastali skladno s pravili [Unije], […] odloči, kateri zneski se izločijo iz financiranja [Unije]“, in jo pooblaščajo, da oceni „zneske, ki se izločijo iz financiranja, zlasti na podlagi teže ugotovljene neskladnosti“, pri čemer „upošteva vrsto in težo kršitve ter finančno škodo, povzročeno [Uniji]“ (glej v tem smislu sodbo z dne 17. maja 2013, Grčija/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, točke od
do
in navedena sodna praksa).
Prav tako je treba opozoriti, da sta bila mehanizem pavšalnega popravka in merila iz Smernic priznana kot skladna s pravom Unije (glej v tem smislu sodbe z dne 9. septembra 2004, Grčija/Komisija,
C‑332/01
,
EU:C:2004:496
, točka
, z dne 7. oktobra 2004, Španija/Komisija,
C‑153/01
,
EU:C:2004:589
, točka
, in z dne 17. maja 2013, Grčija/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, točka
), ker se s popravkom, ki ga Komisija določi v skladu s smernicami, skuša izogniti obremenitvi EKJS in EKSRP z zneski, ki niso služili za financiranje cilja, ki mu sledi zadevni predpis Unije in ne pomeni sankcije (sodbi z dne 31. marca 2011, Grčija/Komisija,
T‑214/07
, neobjavljena,
EU:T:2011:130
, točka
, in z dne 17. maja 2013, Grčija/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, točka
). Pavšalne stopnje, ki so upoštevane v Smernicah, v skladu s sodno prakso hkrati omogočajo spoštovanje prava Unije in dobro gospodarjenje z viri Unije ter preprečitev, da bi Komisija svojo diskrecijsko pravico izvrševala tako, da bi državam članicam nalagala pretirane in nesorazmerne popravke (sodbi z dne 10. septembra 2008, Italija/Komisija,
T‑181/06
, neobjavljena,
EU:T:2008:331
, točka
, in z dne 17. maja 2013, Grčija/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, točka
).
V zvezi z vprašanjem, ali glede nepravilnosti iz členov 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005 obstaja pravna podlaga za uporabo pavšalnega finančnega popravka, je treba poudariti, da nobena od določb navedene uredbe in zlasti njeni členi od 31 do 33 ne izključujeta možnosti, da se člen 31(2) te uredbe uporabi za nepravilnosti iz njenih členov 32 in 33.
Člena 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005 se sicer na člen 31 te uredbe sklicujeta zgolj zaradi omembe obveznosti Komisije, da – kadar se v skladu z navedenima členoma 32 in 33 odloči, da „za zneske, ki jih je treba izterjati, bremeni državo članico“ (člen 32(4) in člen 33(5) Uredbe št. 1290/2005) ali da „iz financiranja [Unije] izloči zneske, za katere se obremeni proračun [Unije]“ (člen 32(8) Uredbe št. 1290/2005) – upošteva „postop[ek] iz člena 31(3)“ navedene uredbe. V zvezi s tem je treba spomniti, da ta določba, ki je povsem postopkovna, določa, da se „[p]red vsako odločitvijo o zavrnitvi financiranja […] ugotovitve preverjanj, ki jih izvede Komisija, in odgovori zadevne države članice pisno sporočijo obema stranema, te pa nato na podlagi teh sporočil skušata skleniti dogovor o ukrepih, ki jih je treba sprejeti“, in da „[č]e dogovor ni sklenjen, lahko država članica v roku štirih mesecev zahteva pričetek postopka za uskladitev medsebojnih stališč. Poročilo o izidu postopka se pošlje Komisiji, ki ga preuči pred odločitvijo o morebitni zavrnitvi financiranja“. V obravnavanem primeru je bil uporabljen prav ta postopek.
Vendar to, da člena 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005 izrecno napotujeta zgolj na člen 31(3) te uredbe, ne pomeni, da je v primeru nepravilnosti iz členov 32 in 33 uporaba pavšalnega finančnega popravka izključena.
Iz besedila člena 31(5)(a) Uredbe št. 1290/2005 namreč izhaja, da se člen 31(4) te uredbe „ne uporablja za finančne posledice, nastale zaradi nepravilnosti, predvidenih v členih 32 in 33“, kar
a contrario
pomeni, da se ostali odstavki člena 31 Uredbe št. 1290/2005, vključno z njegovi odstavkom 2, uporabljajo za nepravilnosti iz členov 32 in 33 te uredbe.
Taka razlaga je poleg tega v skladu s ciljem zavarovanja finančnih interesov Unije, navedenim v uvodnih izjavah 25 in 26 Uredbe št. 1290/2005, na katerem temeljijo pravila o nadzoru pravilnega izvrševanja proračuna iz naslova IV navedene uredbe, pod katerega spadajo njeni členi od 31 do 33. Izključitev možnosti uporabe pavšalnega finančnega popravka bi namreč na eni strani Komisiji odvzela vsa orodja za zavarovanja finančnih interesov Unije, kadar ne more natančno opredeliti zneskov, ki jih je treba v skladu s členoma 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005 izločiti iz financiranja proračuna Unije, ker naj ji država članica ne bi zagotovila informacij, ki so potrebne za to, in na drugi državi članici kršiteljici omogočila, da se izogne svojim obveznostim ter ima tako korist od lastnih pomanjkljivosti.
Zato v nasprotju s trditvami Helenske republike uporaba pavšalnega finančnega popravka, kadar se izvajata člena 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005, ni prepovedana.
Tega sklepa ne more omajati nobena od trditev, ki jih je navedla Helenska republika.
Prvič, glede trditve Helenske republike, navedene zgoraj v točki 23, da če bi bilo pavšalni finančni popravek mogoče sprejeti glede finančnih posledic nepravilnosti iz členov 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005, bi ga bilo mogoče tudi v primeru iz člena 31(5)(b) te uredbe, ki se nanaša na državne pomoči in neizpolnitev obveznosti države, je dovolj poudariti, da je cilj izključitve, ki jo vsebuje zadnjenavedena določba, pojasniti, da se rok 24 mesecev iz člena 31(4) te uredbe ne uporablja v postopkih državne pomoči in postopkih zaradi neizpolnitve obveznosti države, ki niso predmet Uredbe št. 1290/2005.
Drugič, člen 3(1)(a) in člen 8(1)(c)(iii) Uredbe št. 1290/2005 ter njeni uvodni izjavi 25 in 26, na katere se sklicuje Helenska republika, ne da bi ob tem navedla posebne trditve, ki bi se nanašale na te določbe, očitno niso v jasni zvezi z vprašanjem pravne podlage pavšalnega finančnega popravka, ki je bil sprejet v obravnavanem primeru, in zato ne vplivajo na to vprašanje.
Tretjič, uspeti ne morejo niti trditve Helenske republike glede Smernic.
V zvezi s tem je treba najprej pojasniti, da nič v Smernicah ne izključuje uporabe člena 31(2) Uredbe št. 1290/2005 za finančne posledice nepravilnosti iz členov 32 in 33 navedene uredbe. Iz sodne prakse namreč izhaja, da se navedene smernice „omejujejo na pojasnitev metode in parametrov, ki jih Komisija uporabi za izračun zneska, ki ga je treba v skladu z merili iz člena 31(2) Uredbe št. 1290/2005 izključiti iz financiranja“ (sodba z dne 13. decembra 2012, Grčija/Komisija,
T‑588/10
, neobjavljena,
EU:T:2012:688
, točka
).
Dalje, iz Priloge 2 k Smernicam izhaja, da se, če dejanskega zneska nepravilnih plačil in zato zneska finančnih izgub za Unijo ni mogoče določiti, uporabijo pavšalni finančni popravki na podlagi ocene tveganja za proračun Unije zaradi teh pomanjkljivih nadzorov. Do take nemožnosti določitve dejanskega zneska nepravilnih plačil pa lahko pride tako pri nadzoru upravičenosti odhodkov kot pri nadzoru izterjave neupravičeno izplačanih zneskov, in to, kot je navedeno v Smernicah, zaradi „same narave naknadnega nadzora“.
Nazadnje in vsekakor zgolj ta okoliščina, tudi ob predpostavki, da se Smernice za nepravilnosti iz členov 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005 ne uporabljajo, ne more povzročiti izgube pravne podlage za uporabo takega pavšalnega popravka, ker razlaga teh nepravilnosti ne sme biti v nasprotju z razlago sekundarne zakonodaje. Komisija je lahko mehanizem pavšalnega popravka iz Smernic sprejela prav na podlagi Uredbe št. 1290/2005 in široke diskrecijske pravice, ki ji je priznana z njo (glej točki 27 in 28 zgoraj).
Zato je treba ugotoviti, da je obstajala pravna podlaga, in sicer člen 31(2) Uredbe št. 1290/2005, ki je Komisiji omogočala, da pavšalni finančni popravek, kadar ni mogla določiti natančne višine neizterjanih zneskov, uporabi za finančne posledice nepravilnosti, ki so bile ugotovljene v skladu s členoma 32 in 33 navedene uredbe. Poleg tega se lahko enako sklepanje uporabi za člen 52 Uredbe št. 1306/2013, toliko bolj, ker člen 52(2) te uredbe izrecno določa možnost uporabe pavšalnih finančnih popravkov, „kadar zaradi narave primera ali zato, ker država članica Komisiji ni predložila potrebnih informacij, s sorazmernim prizadevanjem ni mogoče natančneje opredeliti finančne škode, povzročene Uniji“.
Zdaj je treba preveriti, ali je bila uporaba tega popravka glede na ugotovljene pomanjkljivosti v obravnavanem primeru upravičena (glej točko 25 zgoraj).
Najprej je treba opozoriti na obveznost obveščanja Komisije, ki jo imajo države članice glede odhodkov v okviru EKJS in EKSRP. Tako člen 32(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1290/2005 kot člen 33(4), prvi pododstavek, te uredbe določata, da ob „predložitvi letnih računovodskih izkazov iz člena 8(1)(c)(iii) države članice predložijo Komisiji tudi poročilo o postopkih izterjav zaradi nepravilnosti, v katerem navedejo še neizterjane zneske, in sicer glede na upravni in/ali sodni postopek ter leto, v katerem je bila prvič upravno ali sodno ugotovljena nepravilnost“. Poleg tega iz člena 32(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1290/2005 izhaja, da „[d]ržave članice dajo Komisiji na razpolago podrobnosti o stanju posameznih postopkov izterjave in posameznih, še neizterjanih zneskih“.
Kot je spravni organ navedel v točki 6.2 mnenja z dne 19. oktobra 2013, „grški organi niso zagotovili tabele s primeri, v katerih roki niso bili spoštovani“. Zato Komisija v nasprotju s trditvami Helenske republike v točki 32 tožbe ni mogla natančno določiti neizterjanih zneskov, ker ta država članica kljub večkratnim zahtevam Komisije v tej smeri ni v ustrezni obliki izpolnila tabel iz Priloge III k Uredbi št. 885/2006. Ta pomanjkljivost, kot to izhaja iz točke 19.6.3 zbirnega poročila, je podana pri številnih ključnih nadzorih, ki „niso bili uporabljeni ali pa so bili uporabljeni tako šibko ali tako redko, da so bili popolnoma neprimerni za sankcioniranje nepravilnosti v skladu z zahtevami[, ki izhajajo iz ureditve]“. Ti bistveni nadzori so vključevali ustrezne postopke in nadzore za zagotovitev, prvič, da se neupravičeno izplačani zneski pravočasno opredelijo, izterjajo in povrnejo skladoma, drugič, da bodo računovodski izkazi in podatki v zvezi z upravljanjem podatkov točni, in tretjič, da bosta knjiga terjatev in Priloga III k Uredbi št. 885/2006 celoviti.
V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu s Smernicami neobstoj ključnih nadzorov ali njihova šibka ali redka uporaba upravičuje uporabo pavšalnega finančnega popravka.
Zato se je Komisija – ker je med preverjanji, ki so potekala leta 2009, ob preučitvi več posameznih spisov ugotovila neobstoj ali ponavljajočo zamudo pri izterjavi terjatev zadevnih skladov – utemeljeno bala, da so podobne pomanjkljivosti podane pri vseh spisih, in zato na podlagi Smernic, ker ni bilo mogoče natančno oceniti izgub, ki jih je utrpela Unija, določila pavšalni popravek (glej v tem smislu in po analogiji glede nepravilnosti pri nadzoru, ki ga izvede država članica, sodbo z dne 24. aprila 2008, Belgija/Komisija,
C‑418/06 P
,
EU:C:2008:247
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
[…]
Tretji in četrti tožbeni razlog
Helenska republika v okviru tretjega tožbenega razloga v bistvu izpodbija utemeljenost pavšalnega finančnega popravka glede domnevnega neobstoja pobota terjatev med kmetijskima skladoma, v okviru četrtega tožbenega razloga pa meni, da podlaga navedenega popravka, ki temelji na obveznosti obračunavanja obresti v tabelah, ki so določene s Prilogo III k Uredbi št. 885/2006, ni zakonita.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da iz obvestila izrecno izhaja, da pavšalni finančni popravek v višini 10 %, ki se v točki 1.1 njene priloge predlaga zaradi zamud v postopku izterjave, „zajema tudi tveganje za sklada, opisano v točki 1.2 (Pobot) in v točki 1.3 (Navedba obresti v [tabelah iz Priloge III k Uredbi št. 885/2006])“. V točki 1.2,
in fine
, priloge k obvestilu je pojasnjeno tudi, da „zato ni bil predlagan noben dodatni popravek“ zaradi neobstoja posebnega postopka pobota med skladoma. Enako razlogovanje je bilo uporabljeno glede nenavedbe obresti v tabelah iz Priloge III k Uredbi št. 885/2006, ker je Komisija v točki 1.3,
in fine
, dodatka k obvestilu navedla, da je bil s tem povezan popravek „zajet s pavšalnim popravkom v višini 10 %, ki se (zaradi zamud v postopku izterjave) predlaga v točki 1.1“.
Dopis z dne 17. julija 2015 vsebuje tudi prilogo, v kateri je povzeto stališče Komisije po posredovanju spravnega organa. V njeni točki 2, druga alinea, poudarja, da „pavšalni finančni popravek v višini 10 %, ki se predlaga v točki A (zamude v postopku izterjave) zajema tudi točki B in C (pobot med skladoma in prenos obresti v tabelo iz Priloge III [k Uredbi št. 885/2006])“. Enako besedilo je v točki 19.6.5, druga alinea,
in fine
, zbirnega poročila.
Ta pristop je poleg tega v skladu s Smernicami, v skladu s katerimi se, kadar je ugotovljenih več pomanjkljivosti v istem sistemu, stopnje pavšalnega popravka ne seštevajo, saj se najresnejša pomanjkljivost upošteva kot pokazatelj tveganj, ki jih predstavlja sistem nadzora kot celota.
Iz zgornjih preudarkov zato jasno izhaja, da pomanjkljivosti, ki sta predmet tretjega in četrtega tožbenega razloga, nista povzročili nikakršnega povečanja pavšalnega finančnega popravka v višini 10 %, ki je naložen zaradi zamud pri izterjavi terjatev. Iz tega izhaja, da preučitev tretjega in četrtega tožbenega razloga ne vpliva na zakonitost izpodbijanega sklepa.
Iz sodne prakse namreč izhaja, da če nekateri razlogi neke odločitve sami po sebi zadostujejo, da jo pravno utemeljijo, napake v zvezi z drugimi razlogi tega akta nikakor ne vplivajo na njegov izrek. Poleg tega je treba, če izrek sklepa Komisije temelji na več razlogih, med katerimi vsak zadostuje za utemeljitev tega izreka, tak akt načeloma razglasiti za ničen, samo če nobeden od teh razlogov ni zakonit. V tem primeru napaka ali druga nezakonitost, ki bi vplivala le na enega izmed razlogov, ne bi mogla zadostovati za utemeljitev razglasitve ničnosti sporne odločbe, saj taka napaka ne bi mogla odločilno vplivati na izrek, ki ga je sprejela institucija, ki je tako odločbo izdala (sklep z dne 26. februarja 2013, Castiglioni/Komisija,
T‑591/10
, neobjavljen,
EU:T:2013:94
, točka
; sodbi z dne 15. januarja 2015, Francija/Komisija,
T‑1/12
,
EU:T:2015:17
, točka
, in z dne 28. septembra 2016, Združeno kraljestvo/Komisija,
T‑437/14
,
EU:T:2016:577
, točka
).
Zato je treba tretji in četrti tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljena.
Peti tožbeni razlog
Helenska republika v okviru petega tožbenega razloga predlaga razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa v delu, v katerem se ta nanaša na devet posameznih položajev, za katere meni, da so pri njih podane različne kršitve, ki bodo preučene v vsakem posameznem primeru posebej.
[…]
Glede na navedeno je treba peti tožbeni razlog in zato tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Helenska republika ni uspela, zato se ji v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (sedmi senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Razglašeno na obravnavi v Luxembourgu, 25. oktobra 2017.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: grščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.