CELEX: 62015CJ0618
Eelotsusetaotlus
Õigusalane koostöö tsiviilasjades
Määrus (EÜ) nr 44/2001
Kohtualluvus
Lepinguväline kahju
Valikturustusvõrk
Väljaspool turustusvõrku internetis edasimüük
Hagi õigusvastase kahjustamise lõpetamiseks
Seos

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
EÜT 2001, L 12, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artikli 5 punkti 3.
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille üks pool on Prantsusmaal asutatud Concurrence SARL ning teine pool samuti Prantsusmaal asutatud Samsung Electronics France SAS (edaspidi „Samsung“) ja Luksemburgis asutatud Amazon Services Europe Sàrl (edaspidi „Amazon“), ning mis puudutab väljaspool valikturustusvõrku ja turul edasimüügikeelu väidetavat rikkumist, kasutades selleks eri liikmesriikides käitataval mitmel veebisaidil tehtud müügipakkumisi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 44/2001 põhjendusest 2 ilmneb, et selle määruse eesmärk oli kehtestada siseturu häireteta toimimise huvides „sätted, millega ühtlustataks eeskirjad kohtualluvuse konflikti kohta tsiviil- ja kaubandusasjades ning lihtsustataks vorminõudeid, et käesoleva määrusega seotud liikmesriikide kohtuotsuste vastastikune tunnustamine ja täitmine oleks kiire ja lihtne“.
Määruse põhjendused 11, 12 ja 15 olid sõnastatud järgmiselt:
„(11)
Kohtualluvuse eeskirjad peavad olema hästi etteaimatavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga ning seepärast peab kohtualluvus alati olemas olema, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui kohtuvaidluse sisu või osapoolte autonoomia eeldab teistsugust seotust. Selleks et ühiseeskirjad oleksid läbipaistvamad ja et vältida kohtualluvuse konflikte, peab juriidilise isiku alaline asukoht olema autonoomselt määratletud.
(12)
Lisaks kostja alalisele elukohale peaks kohtualluvusel olema ka muid aluseid, mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele.
[…]
(15)
Harmoonilise kohtumõistmise huvides tuleb samaaegsete menetluste võimalust võimalikult vähendada ja tagada, et kahes liikmesriigis ei tehta vastuolulisi kohtuotsuseid. […]“.
Kohtualluvuse eeskirjad asusid määruse II peatükis.
Määruse nr 44/2001 II peatüki 1. jakku „Üldsätted“ kuuluva artikli 2 lõige 1 oli sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata.“
Määruse sama peatüki 1. jao artikli 3 lõige 1 sätestas:
„Isikuid, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, saab teise liikmesriigi kohtusse kaevata üksnes käesoleva peatüki 2.–7. jaos sätestatud korras.“
Määruse II peatüki 2. jakku pealkirjaga „Kohtualluvus erandjuhtudel“ kuuluva artikli 5 punktis 3 oli ette nähtud:
„Isiku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib teises liikmesriigis kaevata:
[…]
3)
lepinguvälise kahju puhul selle paiga kohtusse, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda“.
Määrus nr 44/2001 tunnistati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
ELT 2012, L 351, lk 1
) artikliga 80 kehtetuks. Viimati nimetatud määrus on aga vastavalt selle artikli 81 teisele lõigule kohaldatav alles alates 10. jaanuarist 2015.
Prantsuse õigus
Põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal oli code de commerce’i (äriseadustik) artikli L. 442-6 lõike 1 punkt 6 sõnastatud järgmiselt:
„Vastutus ja kahju hüvitamise kohustus tekib tootjal, kauplejal, töösturil või kutsealade registrisse kantud isikul, kui ta:
[…]
6°
osaleb otseselt või kaudselt sellise väljaspool võrku edasimüümise keelu rikkumises, mis on ette nähtud turustajale, kes – erandina kohaldatavatest konkurentsiõiguse eeskirjadest – on seotud valik‑ või ainuõigusliku turustuse lepinguga.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et Concurrence tegeleb olmeelektroonika jaemüügiga Pariisis (Prantsusmaa) asuvas kaupluses ja internetimüügi veebisaidil „concurrence.fr“. Concurrence sõlmis 16. märtsil 2012 Samsungiga valikturustuslepingu „Détaillant Spécialiste Elite“, mis puudutas Samsungi kaubamärgi kõrgema hinnaklassi tooteid, nn ELITE‑klassi tooteid. Lepingus oli muu hulgas ette nähtud keeld müüa asjaomaseid tooteid internetis.
Pärast kõnealuse lepingu sõlmimist tekkis poolte vahel vaidlus. Samsung heitis Concurrence’ile ette, et viimane on rikkunud valikturustuslepingut, müües ELITE tooteid oma veebisaidil. Concurrence omakorda vaidlustas lepingutingimuste õiguspärasuse, väites eelkõige, et tingimusi ei kohaldata ühetaoliselt kõikidele turustajatele, kellest mõni turustab kõnealuseid tooteid erinevatel Amazoni veebisaitidel, ilma et Samsung sellele reageeriks.
20. märtsi 2012. aasta kirjaga teavitas Samsung Concurrence’i nendevahelise ärisuhte lõpetamisest alates 30. juunist 2013.
Concurrence esitas 2012. aasta aprillis Samsungi vastu Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus, Prantsusmaa) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavale kohtunikule hagi, väites, et vaatamata võetud kohustustele keeldub Samsung talle tarnimast ELITE-klassi tooteid.
Nimetatud kohus jättis 18. aprilli 2012. aasta määrusega Concurrence’i nõuded rahuldamata. Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) jättis ajutiste meetmete kohaldamise menetluses 25. oktoobri 2012. aasta otsusega selle määruse muutmata.
Concurrence esitas 3. detsembril 2012 Samsungi vastu Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavale kohtunikule uue hagi, milles palus tunnistada tema suhtes kohaldamatuks valikturustuslepinguga kehtestatud keelu müüa internetis ELITE-klassi tooteid ning seega kohustada Samsungi talle jätkuvalt asjaomases lepingus nimetatud tooteid tarnima. Samal päeval esitas Concurrence esimest korda ka hagi äriühingu Amazon vastu, nõudega, et kohus kohustaks Amazoni eemaldama veebisaitidelt Amazon.fr, Amazon.de, Amazon.co.uk, Amazon.es ja Amazon.it kõik teatavate Samsungi tootemudelite pakkumised.
Poolte menetlusest osavõtul tehtud 8. veebruari 2013. aasta kohtumäärusega otsustas Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et tal puudub pädevus Amazoni nende veebisaitide osas, mis tegutsevad väljaspool Prantsusmaa territooriumi, samuti et ajutisi meetmeid ei ole vaja kohaldada seoses Concurrence’i nõuetega Samsungi vastu, ning jättis rahuldamata Concurrence’i nõuded Amazoni vastu.
Concurrence esitas 27. juunil 2013 selle määruse peale Cour d’appel de Paris’le (Pariisi apellatsioonikohus) määruskaebuse.
Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) muutis 6. veebruari 2014. aasta otsusega osaliselt Tribunal du commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku 8. veebruari 2013. aasta määrust, jäädes siiski seisukohale, et Concurrence’i nõuded Samsungi vastu on vastuvõetamatud ning et Concurrence’i nõuded Amazoni vastu tuleb jätta rahuldamata.
Seejärel esitas Concurrence viimati nimetatud kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
Kassatsioonkaebuses väidab Concurrence, et vaidlustatud kohtuotsuses on vääralt otsustatud, et Prantsuse kohtud ei ole pädevad väljaspool Prantsusmaa territooriumi tegutsevate Amazoni veebisaitide küsimuses, kuna nimetatud saidid ei ole suunatud Prantsuse avalikkusele. Isegi kui oletada, et veebisaidi kättesaadavuse kriteerium ei ole piisav, jättis Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) Concurrence’i arvates õigusvastaselt uurimata, kas Amazoni veebisaitide müügisüsteem võimaldas saata müügiks pakutud kaupu mitte üksnes konkreetse veebisaidi päritoluriiki, vaid ka teistesse Euroopa riikidesse, eelkõige Prantsusmaale, mis võimaldaks põhjendada Prantsuse kohtu pädevust.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et tema menetluses oleva kohtuvaidluse iseärasus on see, et see ei vasta ühelegi juhtumile, mida Euroopa Kohtu praktikas on juba käsitletud seoses määruse nr 44/2001 artikli 5 punktiga 3. Nimelt on algatatud menetluse eesmärk lõpetada Prantsusmaal asuvale ja internetimüügi veebisaiti käitavale volitatud turustajale väidetava kahju tekitamine, mis tuleneb asjaolust, et rikutakse valikturustuslepingus ette nähtud keeldu müüa tooteid edasi väljaspool valikturustusvõrku, kuhu turustaja kuulub, ja turul tehakse müügipakkumisi erinevatel Prantsusmaal ja teistes liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel.
Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus, Prantsusmaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui väidetavalt rikutakse edasimüügikeeldu väljaspool valikturustusvõrku ja e-turul, kasutades selleks mitmel erinevates liikmesriikides käitataval veebisaidil tehtud müügipakkumisi, on volitatud turustajal, kes leiab, et talle on kahju tekitatud, õigus esitada hagi sellest tuleneva õigusvastase kahjustamise lõpetamiseks selle riigi kohtule, kus on või oli juurdepääs internetti laaditud andmesisule; või peab ilmnema mõni muu seos?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kuidas tuleb tõlgendada määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3, et määrata selles sättes ette nähtud kohtualluvust juhul, kui lahendada tuleb hagi, milles nõutakse kahju hüvitamist seetõttu, et rikutud on väljaspool valikturustusvõrku müümise keeldu, kuna erinevates liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel on pakutud sellesse võrku kuuluvaid tooteid.
Kõigepealt tuleb meenutada, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada autonoomselt ja kitsalt ning et selles sättes toodud sõnastusega „kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda“ on silmas peetud nii kahju tekkimise kui ka kahju põhjustanud sündmuse toimumise paika, millest tulenevalt võib kostja hageja valikul kaevata kas ühe või teise asjaomase paiga kohtusse (vt selle kohta kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Väljakujunenud kohtupraktikas on leitud, et nimetatud määruse artikli 5 punktis 3 ette nähtud kohtualluvuse eeskiri põhineb vaidluse ning kahjustava sündmuse toimumise või toimuda võimise paiga kohtute vahelisel eriti tihedal seosel, mistõttu on tõrgeteta õigusemõistmise tagamiseks ja menetluse nõuetekohaseks kujundamiseks põhjendatud omistada kohtualluvus nendele kohtutele (kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nimelt on selle koha kohtul, kus kahju põhjustanud sündmus on toimunud või võib toimuda, lepinguvälise kahju puhul reeglina parimad tingimused kohtuasja lahendamiseks eelkõige tänu tihedale seosele vaidluse esemega ning kergemale tõendite kogumise võimalusele (kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuna käesoleva kohtuotsuse punktis 25 meenutatud kohtupraktikas tunnustatud seostest ühe kindlakstegemine peaks seega võimaldama välja selgitada alluvuse sellele kohtule, kellel on objektiivselt parimad eeldused hindamaks, kas kohtusse kaevatud isiku puhul on täidetud vastutust põhjustavad asjaolud, siis tuleneb sellest, et nõuetekohane on pöördumine ainult selle paiga kohtu poole, mille tööpiirkonnas on täidetud asjaomane seotuse alus (vt kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt,
C‑47/14
,
EU:C:2015:574
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 40, tekib põhikohtuasjas küsimus, kas asi kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu alluvusse üksnes väidetava kahju tekkimise paiga alusel.
Seoses selle ühendava teguriga on Euroopa Kohus juba täpsustanud mitte üksnes seda, et kahju tekkimise paik võib varieeruda sõltuvalt selle õiguse laadist, mida on väidetavalt rikutud, vaid ka seda, et risk, et kahju tekib konkreetses liikmesriigis, sõltub sellest, kas väidetavalt rikutud õigus on selles liikmesriigis kaitstud (vt kohtuotsus, 22.1.2015, Hejduk,
C‑441/13
,
EU:C:2015:28
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega, kui liikmesriik, mille kohtusse pöörduti, pakub kaitset vaid oma territooriumil, siis on see kohus pädev tuvastama vaid selle liikmesriigi territooriumil tekitatud kahju (vt selle kohta kohtuotsused, 3.10.2013, Pinckney,
C‑170/12
,
EU:C:2013:635
, punkt
, ja 22.1.2015, Hejduk,
C‑441/13
,
EU:C:2015:28
, punkt
).
Käesolevas asjas on esiteks selle liikmesriigi õiguses, mille kohtusse pöörduti, võrgust väljaspool edasimüügi keelu rikkumine karistatav ning kõnealuse kohtu ja põhikohtuasja vahel esineb loomulik seos, mistõttu on selle kohtu alluvusse andmine põhjendatud.
Teiseks tekib väidetav kahju kõnealuse liikmesriigi territooriumil. Kui nimelt veebisaidi kaudu rikutakse valikturustusvõrgu tingimusi, siis kahju, millele turustaja võib tugineda, seisneb tema müügimahu vähenemises võrgutingimuste rikkumise tagajärjel müüdud kauba tõttu ning sellest tulenevas saamata jäänud tulus.
Asjaolu, et veebisaidid, millel valikturustuse õigusega hõlmatud tooteid pakutakse, on välismaise päritoluga, ei oma selles osas tähtsust, kuna teises liikmesriigis toime pandud tegu on põhjustanud või võib põhjustada väidetava kahju selle kohtu tööpiirkonnas, mille poole on pöördutud; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus (vt selle kohta kohtuotsus, 5.6.2014, Coty Germany,
C‑360/12
,
EU:C:2014:1318
, punktid
ja
).
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kui lahendada tuleb hagi, milles nõutakse kahju hüvitamist seetõttu, et rikutud on väljaspool valikturustusvõrku müümise keeldu sel viisil, et erinevates liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel on pakutud sellesse võrku kuuluvaid tooteid, siis tuleb selles sättes ette nähtud kohtualluvuse määramisel käsitada paigana, kus kahjustav sündmus on toimunud, selle liikmesriigi territooriumi, kes kaitseb asjaomast müügikeeldu kõnealuse hagi abil ja kelle territooriumil toimus hageja väitel tema müügi vähenemine.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kui lahendada tuleb hagi, milles nõutakse kahju hüvitamist seetõttu, et rikutud on väljaspool valikturustusvõrku müümise keeldu sel viisil, et erinevates liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel on pakutud sellesse võrku kuuluvaid tooteid, siis tuleb selles sättes ette nähtud kohtualluvuse määramisel käsitada paigana, kus kahjustav sündmus on toimunud, selle liikmesriigi territooriumi, kes kaitseb asjaomast müügikeeldu kõnealuse hagi abil ja kelle territooriumil toimus hageja väitel tema müügi vähenemine.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.