CELEX: 62015TJ0591
Valstybės pagalba
Oro uosto paslaugų ir rinkodaros paslaugų sutartis
Po ir Bearno prekybos ir pramonės rūmų susitarimas su Transavia
Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka ir kuriuo nurodoma ją susigrąžinti
Valstybės pagalbos sąvoka
Priskirtinumas valstybei
Prekybos ir pramonės rūmai
Pranašumas
Privataus investuotojo kriterijus
Susigrąžinimas
Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnis
Teisė susipažinti su byla
Teisė būti išklausytam

)
Ginčo aplinkybės
Nagrinėjamos priemonės
Ieškovė
Transavia Airlines CV
yra Nyderlanduose įsteigta mažų sąnaudų oro transporto bendrovė, kuri iš trijų šios šalies oro uostų vykdo užsakomuosius ir reguliarius skrydžius į daugiau kaip 100 paskirties vietų Europoje ir Šiaurės Afrikoje.
Po ir Pirėnų oro uostas (toliau – Po oro uostas) yra Pirėnų ir Atlanto departamente Prancūzijoje. Jį eksploatuoja Po ir Bearno prekybos ir pramonės rūmai (toliau – PBPPR). 2007 m. sausio 1 d. Prancūzijos Respublika perdavė nuosavybės teisę į Po oro uostą vietos valdžios institucijų grupei, t. y. mišriajam Po ir Pirėnų oro uosto sindikatui, kurio nariai yra Naujosios Akvitanijos regiono taryba, Pirėnų ir Atlanto departamento taryba, Po, Bearno ir Pirėnų aglomeracijos asociacija ir daugiau nei dešimt savivaldybių asociacijų. Tapdamas Po oro uosto savininku, šis mišrusis sindikatas pakeitė valstybę kaip koncesiją suteikusią instituciją ir perėmė su PBPPR sudarytą koncesijos sutartį; taigi nuosavybės teisę perdavus minėtam mišriajam sindikatui, PBPPR liko oro uosto valdytoja.
2006 m. sausio 23 d. PBPPR sudarė sutartį su ieškove (toliau – 2006 m. sutartis), pagal ją pastaroji įsipareigojo kasmet teikti oro transporto paslaugas ne mažiau kaip 156 reisais, vykdomais bent tris kartus per savaitę, jungiančiais Po uostą su Schipholio oro uostu, aptarnaujančiu Amsterdamo miestą (Nyderlandai). Už Po oro uosto infrastruktūros naudojimą ieškovė turėjo mokėti kompensaciją. Ši sutartis sudaryta trejiems metams – nuo 2006 m. balandžio 26 d., kai pradėtos teikti oro transporto paslaugos atitinkamu maršrutu, ir galėjo būti pratęsta papildomam dvejų metų laikotarpiui.
Be to, 2006 m. sutartyje ieškovė įsipareigojo teikti rinkodaros paslaugas, kurias sudarė, be kita ko, reklama jos interneto svetainėje, o PBPPR už tai turėjo mokėti 250000 EUR sumą už dvejus pirmuosius metus, jei vykdomi 156 skrydžiai per metus. Jei šio minimalaus skrydžių skaičiaus nebūtų pasiekta, suma turėjo būti proporcingai pakoreguota. Trečiaisiais metais mokama po 12,50 EUR už kiekvieną išskrendantį keleivį (nustatyta 250000 EUR metinė viršutinė riba). Be to, buvo numatyta, kad pratęsus 2006 m. sutartį ieškovei už ketvirtus ir penktus metus bus mokamos sumos už kiekvieną išskrendantį keleivį.
Pagal 2006 m. sutartį PBPPR 2006 m. balandžio 26 d.–2009 m. spalio 29 d. ieškovei už jos suteiktas rinkodaros paslaugas iš viso sumokėjo nuo 700000 iki 900000 EUR. 2006 m. sutartis pagal nutylėjimą buvo pratęsta 2009 m. balandžio 26 d. Vis dėlto ieškovė nusprendė nutraukti 2006 m. sutartį, atsižvelgdama į nuviliančius šio oro transporto maršruto rezultatus.
(Praleista)
Procesas ir šalių reikalavimai
2015 m. spalio 13 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovės ieškinį.
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2016 m. balandžio 11 d.) ieškovė pateikė prašymą taikyti proceso organizavimo priemones; jame ji paprašė, kad Komisija pateiktų tam tikrus dokumentus.
Komisija pateikė pastabas per nustatytą terminą.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal savo Procedūros reglamento 88 straipsnį, paprašė Komisijos ir ieškovės atsakyti į tam tikrus klausimus, o Komisijos – pateikti tam tikrus dokumentus.
2017 m. birželio 21 d. Bendrasis Teismas nusprendė perduoti bylą šeštajai išplėstinei kolegijai.
Šalys buvo išklausytos per 2017 m. spalio 26 d. posėdį.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 dalį ir 3–5 straipsnius, kiek šie straipsniai susiję su ieškove,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Savo ieškiniui pagrįsti ieškovė nurodo šešis pagrindus, grindžiamus, pirma, gero administravimo principo, įtvirtinto Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 41 straipsnyje, ir teisės į gynybą pažeidimu, antra, SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes Komisija suklydo, priskirdama konstatuotą pagalbą Prancūzijos Respublikai, trečia, SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir nepakankamu motyvavimu, nes Komisija klaidingai taikė rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto kriterijų, kai padarė išvadą, kad 2006 m. sutartis suteikė ekonominį pranašumą, ketvirta, SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes Komisija suklydo, kai padarė išvadą, kad preziumuojamas pranašumas buvo atrankinis, penkta, SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida, nes Komisija neišnagrinėjo, ar preziumuojamas pranašumas iš tikrųjų turėjo neigiamą poveikį konkurencijai, ir, šešta, SESV 107 straipsnio 1 dalies ir 108 straipsnio 2 dalies pažeidimu, taip pat akivaizdžia vertinimo klaida, Komisijos padaryta nustatant grąžintinos pagalbos sumą.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Chartijos 41 straipsnyje įtvirtinto gero administravimo principo ir teisės į gynybą pažeidimu
Ieškovė teigia, kad Komisija pažeidė Chartijos 41 straipsnio 1 dalyje ir 2 dalies a ir b punktuose įtvirtintą gero administravimo principą, kai nesuteikė jai galimybės pareikšti savo nuomonės prieš priimant ginčijamą sprendimą ir neleido susipažinti su jos administracinės bylos dokumentais. Taip Komisija pažeidė ieškovės teisę į gynybą. Šios procedūrinės klaidos pateisina ginčijamo sprendimo panaikinimą iš dalies.
(Praleista)
Šiuo aspektu pažymėtina, kad ieškovė yra suinteresuotoji šalis, kaip tai suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, todėl turi teisę į tai, kad Komisija tyrimą dėl 2006 m. sutarties atliktų nešališkai ir teisingai, kaip tai suprantama pagal Chartijos 41 straipsnio 1 dalį, juo labiau kad dėl valstybės pagalbos pripažinimo, kiek tai susiję su 2006 m. sutartimi, jai gali kilti finansinių pasekmių, nes gautos sumos turėtų būti susigrąžintos.
Vis dėlto negalima pritarti ieškovės argumentams, kad Chartijos 41 straipsnio 2 dalis jai suteikia teisę į tai, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija jos asmeniškai paprašytų pateikti savo pastabas ar kitaip pareikšti nuomonę, ir teisę susipažinti su Komisijos administracinės bylos dėl valstybės pagalbos dokumentais.
Nors Chartijos 41 straipsnio 1 dalyje numatyta teisė į gerą administravimą atspindi pareigą rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas bylos aplinkybes, Chartijos 41 straipsnio 2 dalyje išvardytos visos teisės, kurių turi paisyti Sąjungos administracija, įskaitant teisę į gynybą, kuri apima teisę būti išklausytam ir teisę susipažinti su byla.
(Praleista)
Šiuo aspektu, pirma, reikia konstatuoti, kad ieškovė, būdama suinteresuotoji šalis, kaip tai suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, negali remtis Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkto pažeidimu, motyvuodama tuo, kad Komisija jos asmeniškai nepaprašė pateikti pastabų dėl pagalbos nagrinėjimo procedūros. Jei ieškovei, kaip ji reikalauja, būtų suteikta teisė į tai, kad Komisija asmeniškai į ją kreiptųsi, būtų pakeista informacijos šaltinio vaidmuo, kurį suinteresuotosios šalys iš esmės atlieka per valstybės pagalbos kontrolės procedūrą. Taigi turi būti atmestas ieškovės argumentas, kad Chartijos 41 straipsnio 1 ir 2 dalys netektų prasmės, jei įmonė kiekvieną dieną Oficialiajame leidinyje privalėtų tikrinti, ar dėl jos buvo pradėti tyrimai arba priimti sprendimai.
Be to, tai, kad Komisijos tyrimas buvo konkrečiai susijęs su 2006 m. sutartimi, kurios šalis – ieškovė, todėl Komisijai nekilo jokių sunkumų įvardyti ieškovės kaip potencialios suinteresuotosios šalies, negalėjo įpareigoti Komisijos asmeniškai informuoti ieškovės.
Pažymėtina, kad SESV 108 straipsnio 2 dalyje nurodytos „suinteresuotosios šalys“ yra ne tik įmonė ar įmonės, kurioms teikiama pagalba, bet ir asmenys, įmonės ar asociacijos, kurių interesams gali turėti įtakos suteikta pagalba, be kita ko, konkuruojančios įmonės ir profesinės organizacijos. Remiantis jurisprudencija, kitaip tariant, tai yra neapibrėžta adresatų visuma, o pranešimo paskelbimas Oficialiajame leidinyje yra tinkama priemonė įspėti visas suinteresuotąsias šalis (1984 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Intermills / Komisija,
323/82
,
EU:C:1984:345
,
punktas).
Taigi Komisija galėjo apsiriboti pranešimo apie procedūros pradžią dėl 2006 m. sutarties paskelbimu Oficialiajame leidinyje, nepažeisdama Chartijos 41 straipsnyje įtvirtinto gero administravimo principo. Šiuo aspektu sprendime išplėsti procedūrą Komisija paragino Prancūzijos valdžios institucijas nedelsiant persiųsti šio sprendimo kopiją potencialiems pagalbos gavėjams.
(Praleista)
Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir nepakankamu motyvavimu, nes Komisija klaidingai taikė rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto kriterijų
(Praleista)
Dėl pirmos dalies, grindžiamos tuo, kad Komisija nepakankamai motyvavo savo sprendimą taikyti papildomo pelningumo analizę, o ne lyginamąją analizę
(Praleista)
Penkta, ieškovė teigia, kad savo sprendimą taikyti papildomo pelningumo analizę Komisija grindė 2014 m. gairėmis. Vis dėlto šios gairės dar nebuvo įsigaliojusios pasirašant 2006 m. sutartį, taigi jos negalėjo būti taikomos 2006 m. sutartį vertinant pagal rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto kriterijų. Jų taikymas nesuderinamas su teisinio saugumo principu. Tuo metu taikytose Bendrijos gairėse dėl oro uostų finansavimo ir valstybės pagalbos oro transporto bendrovių veiklai iš regioninių oro uostų pradėti, paskelbtose 2005 m. gruodžio 9 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(
OL C 312, 2005, p. 1
; toliau – 2005 m. gairės), nebuvo jokios nuorodos į šio kriterijaus taikymą. Todėl byloje taikytinos gairės nenustatė vertinimo būdo.
Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad pagal 2014 m. gairių 171 punktą jos taikomos nuo 2014 m. balandžio 4 d. ir nuo tos datos pakeičia 1994 m. gaires dėl aviacijos „EB sutarties 92 ir 93 straipsnių ir EEE susitarimo 61 straipsnio taikymas valstybės pagalbai aviacijos sektoriuje“, paskelbtas 1994 m. gruodžio 10 d.
Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
(
OL C 350, 1994, p. 5
), ir 2005 m. gaires.
Vis dėlto 2014 m. balandžio 15 d. Oficialiajame leidinyje paskelbtu pranešimu (žr. šio sprendimo 11 punktą) Komisija, atsižvelgdama į 2014 m. gairių įsigaliojimą, paragino suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl priemonių, dėl kurių ji pradėjo formalias tyrimo procedūras, įskaitant priemonę dėl Po oro uosto. 2014 m. gairių 54–66 punktuose Komisija paaiškina, kodėl mano, kad papildomo pelno analizė yra svarbesnis kriterijus vertinant oro uostų ir oro transporto bendrovių sudarytus susitarimus.
Taigi, nors ieškovės ir PBPPR 2006 m. sutartis buvo sudaryta prieš įsigaliojant 2014 m. gairėms, konstatuotina, kad Komisija paaiškino, kodėl manė, kad papildomo pelno analizei iš principo turėjo būti teikiama pirmenybė prieš lyginamąją analizę, be to sudarė galimybę suinteresuotosioms šalims, įskaitant ieškovę, pareikšti savo nuomonę šiuo klausimu.
Renkantis tinkamą metodą iš lyginamosios analizės ir papildomo pelno analizės, siekiant taikyti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto kriterijų, taikoma objektyvi pagalbos sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Taigi, būtent Komisija, laikydamasi jai tenkančios pareigos atlikti išsamią visų reikšmingų atitinkamo susitarimo ir jo konteksto elementų analizę, siekiant nustatyti, ar įmonė, kuriai skirta priemonė, įgijo ekonominį pranašumą, kurio įprastomis rinkos sąlygomis nebūtų įgijusi (žr. šio sprendimo 122 punktą), atsižvelgdama į bylos aplinkybes turi pasirinkti tinkamiausią metodą šiam kriterijui taikyti, o 2014 m. gairės šiuo atžvilgiu yra konteksto elementas, į kurį atsižvelgiant buvo priimtas ginčijamas sprendimas.
Taigi to, kad Komisija pateikė nuorodą į 2014 m. gaires, siekdama pasirinkti tinkamą metodą rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto kriterijui taikyti, nėra pagrindo kritikuoti, net jeigu 2006 m. sutartis buvo sudaryta prieš įsigaliojant 2014 m. gairėms.
Vadinasi, ieškovės argumentas dėl 2014 m. gairių turi būti atmestas.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad trečiojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
Dėl antros dalies, grindžiamos tuo, kad Komisija dėl papildomo pelno analizės neįvykdė rūpestingumo ir nešališkumo pareigos, susijusios su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir nepakankamu ginčijamo sprendimo motyvavimu
Ieškovė teigia, kad atlikdama papildomo pelno analizę Komisija neįvykdė rūpestingumo ir nešališkumo pareigos ir padarė akivaizdžių vertinimo klaidų. Be to, Komisija nepakankamai motyvavo savo išvadas.
Konkrečiai kalbant, ieškovė pateikia keturis kaltinimus, siejamus su, pirma, tuo, kad Komisija elgėsi aplaidžiai, kai nesusisiekė su verslo planą tikrinusiu apskaitininku, antra, tuo, kad Komisija rėmėsi per trumpu laikotarpiu, trečia, tuo, kad Komisija suklydo, kai neatsižvelgė į PBPPR motyvus, pagrindžiančius 2006 m. sutarties sudarymą, ir, ketvirta, tuo, kad Komisija aiškiai nenurodė, į kokias pajamas ir naudą atsižvelgė.
Kadangi ketvirtasis kaltinimas susijęs su motyvų stoka, jį reikia nagrinėti prieš nagrinėjant kitus tris kaltinimus, paskui nagrinėti pirmąjį, trečiąjį ir antrąjį.
(Praleista)
–
Dėl atsižvelgimo į per trumpą laikotarpį
Ieškovė teigia, kad taikydama rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto kriterijų Komisija rėmėsi per trumpu laikotarpiu. Tvirtindama, kad toks ūkio subjektas, veikdamas vietoje PBPPR, nebūtų tikėjęsis 2006 m. sutarties pratęsimo pasibaigus pirminiam trejų metų laikotarpiui, ji neatsižvelgė į tam tikras konkrečias ekonominės realybės aplinkybes, kuriomis veikia ieškovė ir oro uostai, kai jie bendradarbiauja.
Šiuo aspektu, pirma, ieškovė teigia, kad Komisija neatsižvelgė į vidutinę jos oro maršrutų gyvavimo trukmę. Iš šių maršrutų, kuriais paslaugos teikiamos nuo 2005 m., matyti, kad jos bendradarbiavimas su paskirties vietos oro uostais paprastai buvo ilgesnis nei treji metai ir kad šešerių metų laikotarpis nebuvo išimtinis. Taigi nuo 2006 m. sutarties pasirašymo dienos PBPPR galėjo pagrįstai preziumuoti, kad bendradarbiavimas su ieškove tęsis po pirmojo laikotarpio ir netgi po verslo plane numatyto laikotarpio.
Antra, ieškovė mano, kad Komisija neatsižvelgė į tai, kad paprastai ji tikisi ilgesnio bendradarbiavimo. Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas prisiimtų riziką, apskaičiuotą siekiant išplėsti savo įmonę. Anot ieškovės, naujo oro transporto maršruto atidarymas yra investicija, iš kurios pelno galima gauti tik atsižvelgiant į ilgalaikę perspektyvą. Nuostoliai pradėjus naują maršrutą aviacijos srityje yra dažni.
Pirminėje sutartyje, kurią ieškovė sudarė su oro uostu, buvo numatyta, kad naujo oro transporto maršruto atidarymas abiem šalims naudos duos ateityje. Tai, kad sutartis iš pradžių buvo sudaryta trejiems metams, neprieštarauja šalių ketinimui ilgai bendradarbiauti. Ūkio subjektai nesudaro sutarčių, neatsižvelgdami į realų jų kontekstą, apimantį prekybos modelį ir sutarties šalių patirtį. 2006 m. sutartyje aiškiai numatoma galimybė ją pratęsti. Ilgalaikė perspektyva, apie kurią galvojo ieškovė, taip pat matyti iš ketinimų, kuriuos šalys išreiškė per derybas dėl sutarties. Be to, tai, kad ieškovė pratęsė 2006 m. sutartį, nepaisydama šio oro transporto maršruto nuostolių, rodo, kad ji dėjo visas pastangas, siekdama išlaikyto bendradarbiavimą su PBPPR pasibaigus pirmajam sutarties galiojimo laikotarpiui.
Trečia, ieškovė mano, kad Komisija neatsižvelgė į 2008 m. pasaulinę finansų krizę, ištikusią praėjus dvejiems metams po 2006 m. sutarties sudarymo ir likus vieniems metams iki galimo jos pratęsimo. Ši nenumatyta aplinkybė yra reikšminga, siekiant nustatyti laiko perspektyvą sudarant 2006 m. sutartį, nes ji kelia klausimų dėl nagrinėjamo oro transporto maršruto pelningumo ir gyvavimo trukmės. Sudarydami 2006 m. sutartį PBPPR neturėjo preziumuoti, kad maršruto pelningumui ir gyvavimo trukmei neigiamos įtakos turės 2008 m. finansų krizė.
Komisija prašo atmesti ieškovės argumentus.
Iš jurisprudencijos (žr. šio sprendimo 120 punktą) matyti, kad reikia išnagrinėti, ar Komisija teisėtai galėjo nuspręsti, kad rinkos ekonomikos sąlygomis vietoje PBPPR veikiantis ūkio subjektas būtų įvertinęs interesą sudaryti 2006 m. sutartį, taikydamas laiko perspektyvą, apribotą šios sutarties galiojimo laikotarpio.
Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto veiksmus lemia ilgalaikio pelno perspektyvos (1991 m. kovo 21 d. Sprendimo Italija / Komisija,
C‑305/89
,
EU:C:1991:142
,
punktas). Toks ūkio subjektas, norintis maksimizuoti savo pelną, yra pasirengęs prisiimti riziką, apskaičiuotą nustatant tinkamą atlygį, kurio tikimasi už investicijas.
Nagrinėjamu atveju Komisija ginčijamame sprendime nusprendė, kad, vertindamas suinteresuotumą sudaryti 2006 m. sutartį, rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas kaip vertinimo laikotarpį būtų pasirinkęs šios sutarties galiojimo laiką. Ji taip pat nusprendė, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas nebūtų tikėjęsis, jog 2006 m. sutartis, pasibaigus galiojimui, bus pratęsta tokiomis pačiomis ar kitokiomis sąlygomis, juo labiau kad, kaip žinoma, pigių skrydžių bendrovės, kaip antai ieškovė, imasi labai dinamiškų veiklos pokyčių – pradeda skraidinti naujais maršrutais ar nutraukia skrydžius, padidina arba sumažina skrydžių skaičių. Tuo remdamasi ji padarė išvadą, kad bet koks sutarčių pratęsimas buvo tolima ir per daug neaiški ateitis, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas pagrįstus ekonominius sprendimus galėtų priimti remdamasis tokia tikimybe (ginčijamo sprendimo 393 ir 394 konstatuojamosios dalys).
Be to, ginčijamo sprendimo 439 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad papildomo pelno analizė turėjo būti atlikta dėl iš pradžių numatyto 2006 m. sutarties taikymo, o ne dėl ilgesnio laikotarpio dėl to, kad protingas ir apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas, sudarydamas sutartį, negalėjo tikėtis, kad ji bus pratęsta, nesvarbu ar tokiomis pačiomis, ar kitokiomis sąlygomis.
Be to, neginčijama, kad 2006 m. sutartis buvo sudaryta tik pirminiam trejų metų laikotarpiui ir joje nebuvo automatinio pratęsimo sąlygos. Ieškovė, beje, nenurodo, kokius ketinimus dėl ilgalaikio bendradarbiavimo išreiškė šalys per derybas dėl sutarties sudarymo.
Šiomis aplinkybėmis Komisija, nepadarydama klaidos, galėjo nuspręsti, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas būtų įvertinęs 2006 m. sutarties pelningumą, atsižvelgdamas į sąnaudas ir pajamas, kurių tikimasi jos galiojimo laikotarpiu, t. y. per trejus metus.
Be to, nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos Komisija galėjo nuspręsti, kad oro uosto valdytojui buvo labai sunku įvertinti tikimybę, ar oro transporto bendrovė norės ir toliau vykdyti skrydžius pasibaigus laikotarpiui, dėl kurio ji buvo įsipareigojusi oro uosto paslaugų sutartyje, žinant, kad oro transporto bendrovės, ypač mažų sąnaudų, yra pademonstravusios, jog maršrutų atidarymą ir uždarymą valdo labai dinamiškai (žr. ginčijamo sprendimo 355 ir 394 konstatuojamąsias dalis). Šiomis aplinkybėmis Komisija, nepadarydama klaidos, galėjo nuspręsti, kad apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis vietoje PBPPR veikiantis ūkio subjektas nebūtų tikėjęsis oro transporto bendrovės pageidavimo pratęsti skrydžius atitinkamu oro maršrutu pasibaigus 2006 m. sutarties galiojimui.
Žinoma, PBPPR patvirtino septynerių metų verslo planą, taigi apimantį ir laikotarpį po 2006 m. sutarties galiojimo. Vis dėlto reikšmės turi tai, kad PBPPR parengtas verslo planas niekaip neįpareigoja ieškovės, kuri vėl tampa laisva nevykdyti skrydžių šiuo oro maršrutu pasibaigus pirminiam 2006 m. sutarties galiojimo laikotarpiui.
Šiomis aplinkybėmis nėra pagrindo kaltinti Komisijos tuo, kad ji nusprendė, jog prisiimdamas apskaičiuotą riziką apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis vietoje PBPPR veikiantis ūkio subjektas negalėjo 2006 m. sutarties sudarymo metu tikėtis, kad ji bus pratęsta.
Be to, duomenys, kuriuos ieškovė pateikė siekdama įrodyti, kad oro transporto maršrutų, kuriais ji teikė paslaugas, vidutinė gyvavimo trukmė gerokai viršijo trejus metus, neturi lemiamos reikšmės. Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto veiksmai turi būti vertinami, kai jo situacija kiek įmanoma panašesnė į Po oro uosto valdytojo situaciją. Kaip pabrėžia Komisija, pirminis PBPPR su ieškove sudarytos 2006 m. sutarties galiojimo laikotarpis buvo tik treji metai.
Galiausiai, kalbant apie ieškovės argumentą, kad Komisija suklydo, kai neatsižvelgė į nenumatytą įvykį, t. y. 2008 m. finansų krizę, reikia priminti, kad taikant, be kita ko, privataus investuotojo kriterijų reikšminga yra tik ta informacija, kuri turima priimant sprendimą sudaryti atitinkamą sandorį, ir tik tie pokyčiai, kuriuos buvo galima numatyti tuo metu (2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF,
C‑124/10 P
,
EU:C:2012:318
,
punktas ir 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo Germanwings / Komisija,
T‑375/15
,
EU:T:2017:289
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju Komisija ginčijamame sprendime konstatavo, kad apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas 2006 m. sutarties sudarymo metu nebūtų atsižvelgęs į jos pratęsimą; tai ji padarė po to, kai atliko 2006 m. investicijos pelningumo
ex ante
analizę, o ne remdamasi vėlesnėmis aplinkybėmis, kurių negalima numatyti.
Be to, neturi reikšmės tai, kad 2009 m. balandžio 26 d. ieškovė faktiškai pratęsė 2006 m. sutartį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai nusprendė, jog pagal papildomo pelno analizę apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis vietoje PBPPR veikiantis ūkio subjektas 2006 m. sutarties sudarymo metu nebūtų rėmęsis laikotarpiu, viršijančiu pirminį šios sutarties galiojimo laikotarpį.
(Praleista)
Dėl penktojo pagrindo, grindžiamo SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida, nes Komisija nesiaiškino, ar 2006 m. sutartis iš tikrųjų darė neigiamą poveikį konkurencijai
(Praleista)
Vadinasi, penktąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl šeštojo pagrindo, grindžiamo SESV 107 straipsnio 1 dalies ir 108 straipsnio 2 dalies pažeidimu, taip pat akivaizdžia vertinimo klaida, Komisijos padaryta nustatant valstybės pagalbos dydį
Ieškovė tvirtina, kad Komisija suklydo, kai tariamą pranašumą prilygino neigiamam srautų padidėjimui Po oro uoste.
Šiuo aspektu ji teigia, kad jei, kaip šiuo atveju, Komisija nusprendžia nurodyti susigrąžinti tam tikrą sumą, ji turi kuo tiksliau nustatyti pagalbos, kurią gavo įmonė, realią vertę. Remdamasi 2015 m. vasario 5 d. Sprendimu Ryanair / Komisija (
T‑500/12
, nepaskelbtas Rink,
EU:T:2015:73
) ji mano, kad, pirma, Komisija turėjo išnagrinėti, kokiu mastu nurodytą naudą ieškovė perkėlė savo keleiviams, antra, Komisija suklydo, kai neįvertino konkurencinį pranašumą, kurį ieškovė realiai įgijo atsižvelgiant į tariamus nuostolius Po oro uoste, ir, trečia, nepakankamai paaiškino, kodėl reikia susigrąžinti atitinkamą sumą, kad būtų atkurta ankstesnė padėtis, nes, viena vertus, su šia suma reikia susieti visą išorinį teigiamą poveikį, kurį 2006 m. sutartis padarė Po oro uostui, ir, kita vertus, ieškovė neturi grąžinti nuostolių, kuriuos lėmė neefektyvūs Po oro uosto veiksmai.
Anot ieškovės, tai, kad susigrąžintinos sumos nustatymo procedūra gali būti sudėtinga, negali pateisinti Komisijos neatsižvelgimo į 2015 m. vasario 5 d. Sprendime Ryanair / Komisija (
T‑500/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:73
) nustatytus principus. Remiantis tuo sprendimu, negalima daryti išvados, kad tai, jog atitinkamos mokestinės priemonės yra nesavanoriškos ir netiesioginės, turi būti pripažinta šių principų taikymo sąlygomis.
Komisija atmeta visus ieškovės argumentus kaip nepagrįstus.
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją atitinkamos valstybės narės pareiga panaikinti pagalbą, kurią Komisija laiko nesuderinama su vidaus rinka, ją susigrąžinant siekiama atkurti iki jos suteikimo buvusią padėtį. Šis tikslas pasiekiamas, kai atitinkamą pagalbą, prireikus – su palūkanomis, grąžina jos gavėjas arba, kitaip tariant, įmonės, kurios ja realiai pasinaudojo. Sugrąžinus pagalbą jos gavėjas praranda rinkoje prieš konkurentus įgytą pranašumą, ir atkuriama prieš pagalbos išmokėjimą buvusi padėtis (žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P ir C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Taip pat reikia priminti, kad jokia Sąjungos teisės nuostata nereikalauja, kad nurodydama grąžinti su vidaus rinka nesuderinama pripažintą pagalbą Komisija nustatytų tikslią grąžintinos pagalbos sumą. Iš tiesų pakanka, kad Komisijos sprendime būtų informacija, kuria remdamasis jo adresatas be didelių sunkumų galėtų nustatyti šią sumą (žr. 2014 m. kovo 20 d. Sprendimo Rousse Industry / Komisija,
C‑271/13 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:175
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto, jei Komisija nusprendžia įpareigoti susigrąžinti konkrečią sumą, laikydamasi savo pareigos rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti bylos medžiagą ji privalo pagal SESV 108 straipsnį kuo tiksliau, kiek tai leidžia bylos aplinkybės, nustatyti įmonei suteiktos pagalbos vertę (2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Dunamenti Erőmű / Komisija,
T‑179/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:236
,
punktas).
Atkuriant prieš pagalbos sumokėjimą buvusią padėtį, viena vertus, Komisija turi užtikrinti, kad realus pagalbos suteiktas pranašumas būtų panaikintas, ir nurodyti susigrąžinti visą pagalbos sumą. Ji negali parodyti malonės pagalbą gavusiam subjektui ir nurodyti susigrąžinti mažesnę nei gautoji pagalba sumą. Kita vertus, išreikšdama savo pasipiktinimą dėl neteisėtų veiksmų sunkumo Komisija neturi įgaliojimų nurodyti susigrąžinti didesnę sumą nei pagalbos, kuri buvo suteikta jos gavėjui, vertė (2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Dunamenti Erőmű / Komisija,
T‑179/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:236
,
punktas).
Ši jurisprudencija taip pat taikoma, kai Komisija savo sprendime nustato preliminarią susigrąžintinos pagalbos sumą.
Nagrinėjamu atveju siekdama nustatyti susigrąžintinos pagalbos sumą Komisija, kiek tai susiję su 2006 m. sutartimi, apskaičiavo galimą susigrąžinti metinės pagalbos sumą kiekvienais metais, kuriais ši sutartis buvo taikoma, remdamasi sudarant 2006 m. sutartį numatomo srautų padidėjimo neigiama dalimi (mažesnės pajamos), nustatoma pagal atliktą papildomo pelno analizę. Ji pažymėjo, kad ši suma atitinka sumas, kurias būtų reikėję kiekvienais metais išskaičiuoti iš rinkodaros paslaugų sumos arba įskaičiuoti į ieškovės mokamus oro uosto mokesčius ir antžeminių paslaugų mokesčius, kad 2006 m. sutarties grynoji faktinė vertė būtų teigiama, kitaip sakant, kad sutartis atitiktų rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto principą (ginčijamo sprendimo 589 konstatuojamoji dalis).
Vadinasi, Komisija įvykdė savo pareigą apskaičiuoti pagalbos, kurią ieškovė gavo pagal 2006 m. sutartį, vertę. Priešingai, nei teigia ieškovė, iš šio sprendimo 305 punkto matyti, kad apskaičiuodama šią vertę ji atliko papildomo pelno analizę ir palygino sumas, kurias rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas būtų pasirengęs sumokėti už rinkodaros paslaugas arba kurių jis būtų reikalavęs iš ieškovės už jo suteiktas oro uosto paslaugas, su sumomis, kurias PBPPR iš tikrųjų sumokėjo ar gavo.
Kita vertus, siekdama nustatyti susigrąžintiną pagalbos sumą Komisija neturėjo išnagrinėti, ar ir kokiu mastu ieškovė iš tikrųjų pasinaudojo ekonomine nauda, kurią lėmė sumos, atitinkančios neigiamą metinį srautų padidėjimą, kurį ji pasiekė dėl 2006 m. sutarties (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P ir C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
,
punktą).
Neteisėtai suteiktos pagalbos susigrąžinimas lemia pranašumo, suteikto dėl šios pagalbos jos gavėjui, sugrąžinimą, o ne galimos ekonominės naudos, kurią pagalbos gavėjas gavo pasinaudojęs tuo pranašumu, sugrąžinimą. Tokia nauda gali nesutapti su dėl minėtos pagalbos suteikiamu pranašumu arba jos gali visai nebūti, tačiau ši aplinkybė negali pateisinti tos pagalbos nesusigrąžinimo arba skirtingos sumos, nei gauta dėl atitinkamos neteisėtos pagalbos suteikto pranašumo, susigrąžinimo (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P ir C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
,
punktas).
Taigi bet koks ieškovės sprendimas dėl 2006 m. sutarties gautą visą naudą arba jos dalį perkelti savo klientams neturi reikšmės nustatant susigrąžintinos pagalbos sumą (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P ir C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
,
punktą).
Taip pat ginčijamame sprendime Komisijos konstatuoto pranašumo nesudarė tai, kad ieškovė galėjo pagerinti savo konkurencinę padėtį rinkoje. Jį paprasčiausiai sudarė tai, kad ji gavo neigiamo metinio srautų padidėjimo, kurį lėmė 2006 m. sutartis, nominalią sumą. Tai, ar ji šiuo pranašumu tam tikru būdu pasinaudojo rinkoje, susiję su pelno, kurį ji dėl to suteikto pranašumo galėjo gauti, vertinimu, o šis vertinimas nėra reikšmingas siekiant, kad pagalba būtų susigrąžinta (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity,
C‑164/15 P ir C‑165/15 P
,
EU:C:2016:990
,
punktą).
Galiausiai, kadangi Komisija nurodė susigrąžinti pagalbos sumą, lygią numatomam srautų padidėjimui, kurį lėmė 2006 m. sutartis su PBPPR, veikiančiais taip pat, kaip rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas, reikia konstatuoti, kad ginčijamu sprendimu tik atkuriama teisinė padėtis, buvusi iki pagalbos mokėjimo (šiuo klausimu žr. 1999 m. birželio 17 d. Sprendimo Belgija / Komisija,
C‑75/97
,
EU:C:1999:311
,
–
punktus). Iš tiesų dėl šios sumos sugrąžinimo ieškovė netenka pranašumo, kurį turėjo rinkoje prieš savo konkurentus ir kurį sudarė finansinės sąlygos, kurių ji nebūtų gavusi įprastomis rinkos sąlygomis.
Tiek tariamų teigiamų Po oro uosto išorės veiksnių vertė, tiek galimas šio oro uosto neefektyvumas neturi reikšmės siekiant atkurti ankstesnę padėtį, kuri susiklosto dėl to, kad ieškovė netenka suteikto pranašumo. Siekiant išsamumo, pažymėtina, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto kriterijus, taikomas siekiant nustatyti, ar priemonė suteikia pranašumą, nesusijęs su minimalaus veiklos vykdymo efektyvumo reikalavimu. Remiantis jurisprudencija, taikant šį kriterijų siekiama nustatyti, ar panašiomis aplinkybėmis panašus privatus investuotojas būtų galėjęs suteikti atitinkamą priemonę (žr. šio sprendimo 119 punktą). Šiuo aspektu reikia atsižvelgti į viešojo subjekto, kurio elgesys lyginamas su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto elgesiu, sąnaudų ir pajamų struktūrą.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad šeštasis pagrindas negali būti pripažintas pagrįstu, todėl turi būti atmestas visas ieškinys.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas pagal šios reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Transavia Airlines CV
padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos Europos Komisijos patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Berardis
Papasavvas
Spielmann
Csehi
Spineanu-Matei
Paskelbtas 2018 m. gruodžio 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(Praleista)
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.