CELEX: 62021TJ0757
Dizajn Spoločenstva
Konanie o výmaze
Zapísaný dizajn Spoločenstva predstavujúci grilovacie zariadenie
Sprístupnenie skoršieho dizajnu verejnosti
Článok 7 ods. 2 nariadenia (ES) č. 6/2002

(
)
Žalobkyňa,  spoločnosť  Activa – Grillküche  GmbH,  svojou  žalobou  založenou  na článku 263 ZFEÚ navrhuje  zrušenie  rozhodnutia  tretieho  odvolacieho  senátu  Úradu  Európskej  únie  pre  duševné  vlastníctvo  (EUIPO)  zo  4. októbra  2021  (vec R 1651/2020‑3)  (ďalej  len  „napadnuté  rozhodnutie“).

Okolnosti predchádzajúce sporu
Vedľajší  účastník  konania,  spoločnosť  Targa  GmbH,  podala  5. apríla  2016  na  EUIPO  prihlášku  na  zápis  dizajnu  Spoločenstva  podľa  nariadenia  Rady  (ES) č. 6/2002 z 12. decembra  2001 o dizajnoch  spoločenstva  (Ú. v. ES L 3,  2002, s. 1;  Mim.  vyd.  13/027, s. 142).
EUIPO  zapísal  sporný  dizajn  pod  číslom  3056449‑0001  pre  „grily“  zaradené  do  triedy  07.02 v zmysle  Locarnskej  dohody o zriadení  medzinárodného  triedenia  priemyselných  vzorov a modelov,  podpísanej v Locarne  8. októbra  1968, v znení  zmien.  Je  zobrazený  na  týchto  troch  obrázkoch:
Žalobkyňa  podala  14. novembra  2018  návrh  na  výmaz  sporného  dizajnu,  pričom  tvrdila,  že  tomuto  dizajnu  chýba  novosť a nemá  osobitý  charakter v zmysle článkov 5 a 6  nariadenia č. 6/2002.
Na  podporu  svojej  argumentácie  žalobkyňa  uviedla  tri  skoršie  dizajny,  vrátane  čínskeho  úžitkového  vzoru  zapísaného  pod  číslom  CN  204 410 600  (ďalej  len  „čínsky  úžitkový  vzor“),  ktorý  spoločnosť  Guangzhou  Hungkay v Číne  uverejnila  24. júna  2015 a ktorý  je  okrem  iného  zobrazený  takto:
Po  uverejnení  bol  čínsky  úžitkový  vzor  predmetom  dvoch  dohôd o prevode  (ďalej  len  spoločne  „dohody o prevode“).  Prvou  dohodou  uzavretou  26. novembra  2016  Guangzhou  Hungkay  previedla  na  vedľajšieho  účastníka  konania  všetky  práva  duševného  vlastníctva  týkajúce  sa  čínskeho  úžitkového  vzoru  pre  územie  Európskej  únie,  vrátane  Spojeného  kráľovstva,  od  7. októbra  2014.  Druhou  dohodou  uzavretou  28. novembra  2016  previedol A,  pôvodný  pôvodca  čínskeho  úžitkového  vzoru a zamestnanec  spoločnosti  Guangzhou  Hungkay,  na  túto  poslednú  uvedenú  spoločnosť  všetky  práva  duševného  vlastníctva  týkajúce  sa  uvedeného  čínskeho  úžitkového  vzoru s účinnosťou  od  7. októbra  2014.
Rozhodnutím z 12. júna  2020  zrušovacie  oddelenie  zamietlo  návrh  na  výmaz a uložilo  žalobkyni  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.
Žalobkyňa  podala  4. augusta  2020  proti  rozhodnutiu  zrušovacieho  oddelenia  odvolanie.
Napadnutým  rozhodnutím  tretí  odvolací  senát  EUIPO  odvolanie  zamietol a uložil  žalobkyni  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.

Návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa  navrhuje,  aby  Všeobecný  súd:
–        zrušil  napadnuté  rozhodnutie,
–        vyhlásil  výmaz  sporného  dizajnu,
–        uložil  EUIPO a vedľajšiemu  účastníkovi  konania  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.
EUIPO a vedľajší  účastník  konania  navrhujú,  aby  Všeobecný  súd:
–        zamietol  žalobu,
–        uložil  žalobkyni  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.

Právny stav
[
omissis
]

O
prvom

žalobnom

dôvode

založenom

na

porušení
článku 7 ods.

nariadenia
č.
6/2002
Žalobkyňa  tvrdí,  že  odvolací  senát  porušil článok 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002,  keď  svoje  rozhodnutie  založil  na  lehote  výnimky,  zatiaľ  čo  práva z čínskeho  úžitkového  vzoru  uvedeného  na  podporu  návrhu  na  výmaz  boli  na  vedľajšieho  účastníka  konania  prevedené  až  po  podaní  prihlášky  na  zápis  sporného  dizajnu. V podstate  zastáva  názor,  že  právne  postavenie  právneho  nástupcu  podľa  uvedeného  článku  možno  posudzovať  len  na  základe  skutkového  stavu existujúceho ku  dňu  podania  prihlášky.  Podľa  žalobkyne  dohody  uzavreté  po  tomto  dátume,  či  už  boli  alebo  neboli  antedatované,  nemôžu  priznať  postavenie  právneho  nástupcu  alebo  napraviť  neexistenciu  tohto  postavenia v čase  podania  prihlášky.  Žalobkyňa  dodáva,  že  otázku  novosti a osobitého  charakteru  treba  posúdiť  objektívne.
EUIPO a vedľajší  účastník  konania  spochybňujú  argumentáciu  žalobkyne.
Podľa  článku 5  ods. 1 písm. b)  nariadenia  č. 6/2002  sa  zapísaný  dizajn  považuje  za  nový,  ak  žiadny  zhodný  dizajn  nebol  sprístupnený  verejnosti  pred  dňom  podania  prihlášky  na  zápis  dizajnu,  pre  ktorý  sa  žiada  ochrana,  alebo  ak  sa  žiada o právo  prednosti,  pred  dňom  vzniku  práva  prednosti.
Znenie  článku 7  ods. 1  nariadenia  č. 6/2002  stanovuje,  že  na  účely  uplatnenia  okrem  iného  článku 5  ods. 1 písm. b)  tohto  nariadenia  sa  dizajn  považuje za  sprístupnený  verejnosti,  ak  sa  zverejnil  po  zápise,  alebo  ak  bol  vystavený,  použil  sa v obchodovaní  alebo  inak  sa  zverejnil  pred  dňom  podania  prihlášky  na  zápis  dizajnu,  pre  ktorý  sa  ochrana  žiada, s výnimkou  prípadu,  keď  sa  tieto  skutočnosti  počas  bežného  obchodovania  nemohli  stať  primerane  známymi  kruhom,  ktoré  sa  špecializujú  na  príslušný  sektor a pôsobia v rámci  Únie.  Dizajn  sa  však  nepovažuje za  sprístupnený  verejnosti  iba z dôvodu,  že  sa  sprístupnil  tretej  osobe  pod  výslovnou  alebo  predpokladanou  podmienkou  dôvernosti.
Podľa článku 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002  sa  na  účely článku 5 uvedeného  nariadenia  nezohľadňuje  sprístupnenie  verejnosti,  ak  bol  dizajn,  pre  ktorý  sa  žiada  ochrana  zapísaného  dizajnu  spoločenstva,  sprístupnený  verejnosti  počas  obdobia  dvanástich  mesiacov  predchádzajúcich  dňu  podania  prihlášky  alebo  dňu  vzniku  prednosti  na  základe  informácií,  ktoré  poskytol  pôvodca  alebo  jeho  právny  nástupca.
Podľa  judikatúry  platí,  že  na  to,  aby  bol článok 7 ods. 2  nariadenia  č. 6/2002  uplatniteľný v rámci  konania o výmaze,  musí  majiteľ  dizajnu,  ktorého  sa  návrh  na  výmaz  týka,  preukázať,  že  je  buď  pôvodcom  dizajnu  uvádzaného  na  odôvodnenie  uvedeného  návrhu,  alebo  právnym  nástupcom  tohto  pôvodcu [rozsudky  zo  14. júna  2011,  Sphere  Time/ÚHVT – Punch  (Hodinky  pripevnené  na  šnúrke), T‑68/10,  EU:T:2011:269, bod 26, a z 18. novembra  2015,  Liu/ÚHVT – DSN  Marketing  (Puzdro  na  prenosný  počítač), T‑813/14,  neuverejnený,  EU:T:2015:868, bod 23].
V prejednávanej  veci  odvolací  senát  zastával  názor,  že  uverejnenie  čínskeho  úžitkového  vzoru v Číne  24. júna  2015  predstavuje  sprístupnenie  čínskeho  úžitkového  vzoru  verejnosti.  Zastával  tiež  názor,  že  toto  sprístupnenie  verejnosti  bolo  pripísateľné  právnemu  nástupcovi  pôvodcu a že k nemu  došlo v období  dvanástich  mesiacov  predchádzajúcich  dňu  podania  prihlášky  sporného  dizajnu,  ktoré  trvalo  od  5. apríla  2015  do  4. apríla  2016.  Na  základe  toho  dospel k záveru,  že  výnimka  stanovená v článku 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002  je v prejednávanej  veci  uplatniteľná.
V tejto  súvislosti  treba  najprv  uviesť,  pokiaľ  ide o skutkové  okolnosti  prejednávanej  veci,  že z dôkazov,  ktoré  predložil  vedľajší  účastník  konania,  vyplýva,  že  A,  zamestnanec  spoločnosti  Guangzhou  Hungkay,  je  pôvodcom  čínskeho  úžitkového  vzoru a že  svoje  práva  duševného  vlastníctva  vzťahujúce  sa k nemu  previedol  na  svojho  zamestnávateľa  Guangzhou  Hungkay v rámci  dohody  uzavretej  28. novembra  2016 s účinnosťou  od  7. októbra  2014,  ako  vyplýva z jeho  vyhlásení.  Vlastnícke  právo  Guangzhou  Hungkay k čínskemu  úžitkovému  vzoru  potvrdzuje  čínske  patentové  právo,  podľa  ktorého  sa  vynález,  vytvorený  pri  plnení  úloh  zamestnanca  alebo  za  použitia  materiálnych a technických  podmienok  poskytovaných  zamestnávateľom,  považuje  za  vynález,  pri  ktorom  má  zamestnávateľ  právo  požiadať o patent.
Následne  24. júna  2015  Guangzhou  Hungkay,  ako  pôvodca  alebo  aspoň  právny  nástupca  pôvodcu,  sprístupnila  verejnosti  čínsky  úžitkový  vzor  prostredníctvom  jeho  uverejnenia  nasledujúceho  po  jeho  zápise v Číne.  Účastníci  konania  pripúšťajú,  že  sprístupnený  čínsky  úžitkový  vzor  je  zhodný  so  sporným  dizajnom.
Napokon v rámci  dohody  uzavretej  26. novembra  2016  Guangzhou  Hungkay  previedla  na  vedľajšieho  účastníka  konania  časť  práv  duševného  vlastníctva k dizajnu  grilu,  ktorý  zodpovedá  čínskemu  úžitkovému  modelu.  Podľa  tejto  dohody  „všetky  práva k dizajnu  na  území  [Európskej  únie,]  vrátane  [Spojeného  kráľovstva,]  boli  prevedené  zo  spoločnosti  [Guangzhou]  Hungkay  na  [vedľajšieho  účastníka  konania]  7. októbra  2014“ a „[vedľajší  účastník  konania]  má  právo…  uplatňovať  všetky  práva  stanovené  v…  tejto  zmluve a zabezpečiť  ich  dodržiavanie  voči  všetkým  tretím  osobám…,  ktoré  porušujú  akékoľvek  práva  duševného  vlastníctva k tomuto  dizajnu…“.
Pokiaľ  ide o otázku,  či  sa  výnimka  stanovená v článku 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002  uplatní v prejednávanej  veci,  najprv  treba  spresniť,  že  dohody o prevode  práv  sa  riadia  uplatniteľným  vnútroštátnym  právom a že  žalobkyňa  podrobne  nespochybňuje  ani  ich  platnosť,  ani  ich  uplatniteľnosť  voči  tretím  osobám z hľadiska  tohto  vnútroštátneho  práva.
V druhom  rade  treba  pripomenúť  jednak  úlohu  zásady  zmluvnej  slobody v práve  Únie a jednak  ciele  nariadenia č. 6/2002.
V tejto  súvislosti  z judikatúry  vyplýva,  že  právo  zmluvných  strán  uzatvárať  zmluvy o prevode  vlastníckych  práv  vychádza  zo  zásady  zmluvnej  slobody, a preto  nemôže  byť  obmedzené,  ak  neexistuje  právna  úprava  Únie,  ktorá  by v tejto  súvislosti  zaviedla  osobitné  obmedzenia. Z toho  vyplýva,  že  pokiaľ  zmluvné  ustanovenie,  ktorým  sa  vykonáva  takýto  prevod,  nebráni  cieľu  sledovanému  uplatniteľnou  právnou  úpravou  Únie a nepredstavuje  riziko  podvodu,  takéto  ustanovenie  nemožno  považovať  za  nezákonné  (pozri v tomto  zmysle a analogicky  rozsudok z 5. októbra  1999,  Španielsko/Komisia, C‑240/97,  EU:C:1999:479, body 99 a 100).
V prejednávanej  veci  po  prvé,  pokiaľ  ide o obsah  uplatniteľnej  právnej  úpravy  Únie,  žiadne  ustanovenie  tejto  právnej  úpravy, a najmä  nariadenia č. 6/2002,  nezakazuje  zohľadniť v rámci  návrhu  na  výmaz  zmluvy,  ktorými  sa  vykonáva  retroaktívny  prevod  práv  duševného  vlastníctva  týkajúcich  sa  skoršieho  dizajnu  upraveného  vnútroštátnym  právom,  ktoré  boli  podpísané  po  dni  podania  prihlášky  dizajnu.
Po  druhé,  pokiaľ  ide o cieľ  uplatniteľnej  právnej  úpravy  Únie, článok 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002  sa  má  vykladať v spojení s odôvodnením  20  toho  istého  nariadenia,  ktoré  pripomína,  že  je  nutné  umožniť,  aby  pôvodca  alebo  jeho  nástupca  na  trhu  odskúšal výrobky,  ktoré  zahrňujú  dizajn,  skôr než  sa  rozhodne,  či  je  ochrana  vyplývajúca  zo  zapísaného  dizajnu  spoločenstva  žiaduca.
Z toho  vyplýva,  že  cieľom  výnimky  stanovenej v článku 7 nariadenia č. 6/2002  je  ponúknuť  pôvodcovi  alebo  jeho  právnemu  nástupcovi  možnosť  predstaviť  dizajn  na  trhu  počas  obdobia  dvanástich  mesiacov  predtým,  ako  vykoná  formálne  náležitosti  súvisiace s prihláškou.  Počas  tohto  obdobia  sa  teda  pôvodca  alebo  jeho  právny  nástupca  môže  ubezpečiť o obchodnom  úspechu  predmetného  dizajnu  predtým,  ako  mu  vzniknú  náklady  spojené  so  zápisom,  bez  toho,  aby  sa  musel  obávať,  že  by  bolo  možné  úspešne  sa  odvolávať  na  sprístupnenie  verejnosti,  ku  ktorému  došlo  pri  tejto  príležitosti, v rámci  konania o výmaze  začatého  po  prípadnom  zápise  predmetného  dizajnu (rozsudky  zo  14. júna  2011,  Hodinky  pripevnené  na  šnúrke,  Τ‑68/10,  EU:T:2011:269, body 24 a 25, a z 18. novembra  2015,  Puzdro  na  prenosný  počítač, T‑813/14,  neuverejnený,  EU:T:2016:868, body 21 a 22). V dôsledku  toho  výnimka  stanovená v článku 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002  má  za  cieľ  chrániť  záujmy  pôvodcu a jeho  právneho  nástupcu.
V prejednávanej  veci  však  zohľadnenie  dohôd o prevode,  ktoré  uzavreli  jednak  A a Guangzhou  Hungkay a jednak  Guangzhou  Hungkay a vedľajší  účastník  konania,  smeruje  práve k ochrane  záujmov  pôvodcu a jeho  právnych  nástupcov.
Po  tretie,  pokiaľ  ide o riziko  podvodu,  treba  na  jednej  strane  uviesť,  že  vedľajší  účastník  konania  pred  Všeobecným  súdom  hodnoverne  vysvetlil  bez  toho,  že  by  to  žalobkyňa  spochybnila,  že v obchodnom  vzťahu  so  spoločnosťou  Guangzhou  Hungkay  bol  už  pred  dňom  podania  prihlášky  sporného  dizajnu,  ako  to  možno  vyvodiť z bodu 33  napadnutého  rozhodnutia.  Boli  totiž  už  obchodnými  partnermi,  pričom  Guangzhou  Hungkay  bola  dodávateľom  vedľajšieho  účastníka  konania a korešpondencia  týkajúca  sa  koncepcie  tohto  grilu  medzi  nimi  prebiehala  od  roku  2014. Na  druhej  strane  dohody o prevode  čínskeho  úžitkového  vzoru  boli  uzavreté v novembri  2016,  teda  dva  roky  pred  podaním  návrhu  na  výmaz  sporného  dizajnu  14. novembra  2018.
Za  týchto  podmienok,  vzhľadom  na  tento  obchodný  vzťah,  chronológiu  relevantných  skutkových  okolností a všetky  ostatné  objektívne  okolnosti  prejednávanej  veci  neexistuje  nijaký  náznak  podvodu  alebo  koluzívneho  správania  pri  prevode  vlastníckych  práv  prostredníctvom  dohôd o prevode.
Z toho  vyplýva,  že  právo  Únie  nebráni  tomu,  aby v prejednávanej  veci  zmluvné  strany  priznali  svojim  dohodám  retroaktívny  účinok.
V dôsledku  toho  treba  podobne  ako  odvolací  senát  konštatovať,  že  vzhľadom  na  to,  že  Guangzhou  Hungkay  sprístupnila  čínsky  úžitkový  vzor  tým,  že  ho  24. júna  2015  uverejnila v Číne,  vedľajší  účastník  konania  konajúci  ako  právny  nástupca  spoločnosti  Guangzhou  Hungkay  podal  prihlášku  na  zápis  zhodného  dizajnu  ako  dizajnu  Spoločenstva k 5. aprílu  2016,  teda  menej  ako o dvanásť mesiacov  neskôr,  výnimka  stanovená v článku 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002  bola v prejednávanej  veci  uplatniteľná.
Tento  záver  nemožno  spochybniť  tvrdením  žalobcu,  podľa  ktorého  zmluvy  uzavreté  po  dni  podania,  bez  ohľadu  na  to,  či  boli  antedatované  alebo  nie,  nemôžu  priznať  postavenie  oprávnenej  osoby  alebo  napraviť  neexistenciu  právneho  postavenia v čase  podania.  Žalobkyňa  konkrétne  tvrdí,  že  ak  majiteľ  dizajnu  môže  napraviť  nedostatok  novosti a osobitého  charakteru  podľa článkov 5 a 6  nariadenia č. 6/2002  tým,  že  nadobudne a prevedie  skoršie  dizajny  po  podaní  svojej  prihlášky, a obísť  tak  uplatnenie  uvedených  článkov,  malo  by  to  za  následok,  že v rámci  akéhokoľvek  konania o výmaze  by  mohol  obísť  výmaz  jeho  dizajnu z dôvodu  nedostatku  novosti a osobitého  charakteru  skoršieho  dizajnu  tak,  že  by  sa  následne  obrátil  na  majiteľa  skoršieho  dizajnu s cieľom  dosiahnuť  prevod  predmetného  dizajnu.  Nakoniec  žalobkyňa v podstate  zastáva  názor,  že  posúdenie  novosti a osobitého  charakteru  nepredstavuje  objektívne  preskúmanie  skutkových  okolností,  ale  je  svojvoľne  ponechané  na  rozhodnutiach  majiteľov  skoršieho  práva a majiteľov  neplatných  dizajnov.
Treba  totiž  uviesť,  ako  to  urobil  odvolací  senát,  že  skutočnosť,  že  dohody o prevode  boli  podpísané  po  dni  podania  prihlášky  sporného  dizajnu,  je  sama  osebe  irelevantná,  keďže z obsahu  týchto  dohôd  jasne  vyplýva  jednak  to,  že  prevod  práv  bol  účinný  už  od  7. októbra  2014, a jednak  to,  že v prejednávanej  veci  nebolo  preukázané  žiadne  riziko  podvodu  alebo  obchádzania  cieľa článku 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002 (pozri bod 31  vyššie)
Okrem  toho,  ako  uviedol  EUIPO  vo  svojom  vyjadrení k žalobe,  nič v článku 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002  nezakazuje  nadobudnúť  zapísaný  dizajn,  na  ktorý  sa  vzťahuje  „lehota  výnimky“, a využívať  túto  výnimku.
Odvolací  senát  preto v bode 34  napadnutého  rozhodnutia  správne  uplatnil článok 7 ods. 2  nariadenia č. 6/2002 a dospel k záveru,  že  sprístupnenie  čínskeho  úžitkového  vzoru  CN  204 410 600  nie  je  prekážkou  toho,  aby  sa  sporný  dizajn  vyznačoval  novosťou a osobitým  charakterom.
Preto  treba  prvý  žalobný  dôvod  zamietnuť.
[
omissis
]
Z týchto  dôvodov
VŠEOBECNÝ  SÚD  (siedma  komora)
rozhodol  takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
Activa – Grillküche GmbH je povinná nahradiť trovy konania.
Kowalik‑Bańczyk
Hesse
Dimitrakopoulos
Rozsudok  bol  vyhlásený  na  verejnom  pojednávaní v Luxemburgu 26. apríla 2023.
Podpisy
*
Jazyk konania: angličtina.
Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.