CELEX: 62018TJ0342
Konkurencija
Karteliai
Aliuminio ir tantalo elektrolitinių kondensatorių rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas
Kainų derinimas visoje EEE
Suderinti veiksmai
Keitimasis neskelbtina komercine informacija
Komisijos teritorinė kompetencija
Konkurencijos ribojimas dėl tikslo
Pranešimas apie kaltinimus
2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 13 punktas
Pardavimų vertė
Pareiga motyvuoti
Proporcingumas
Vienodas požiūris
Vienas ir tęstinis pažeidimas
Pažeidimo sunkumas
Viešas atsiribojimas
Lengvinančios aplinkybės
Neribota jurisdikcija

)
I.

Ginčo aplinkybės
A.

Ieškovė ir atitinkamas sektorius
Ieškovė
Nichicon Corporation
yra Japonijoje įsteigta bendrovė, gaminanti ir parduodanti aliuminio elektrolitinius kondensatorius. Iki 2013 m. vasario 6 d. ieškovė taip pat gamino ir pardavinėjo tantalo elektrolitinius kondensatorius.
Nagrinėjamas pažeidimas susijęs su aliuminio ir tantalo elektrolitiniais kondensatoriais. Kondensatoriai yra elektriniai komponentai, kurie elektrostatiniu būdu kaupia energiją elektros lauke ir yra naudojami įvairiuose elektronikos gaminiuose, kaip antai asmeniniuose kompiuteriuose, planšetėse, telefonuose, oro kondicionieriuose, šaldytuvuose, skalbimo mašinose, automobiliams skirtuose gaminiuose ir pramonės įrenginiuose. Taigi klientai yra labai įvairūs.
Elektrolitiniai kondensatoriai, konkrečiau – aliuminio ir tantalo elektrolitiniai kondensatoriai, yra gaminiai, kurių svarbų konkurencinį parametrą sudaro kaina.
B.

Administracinė procedūra
2013 m. spalio 4 d.
Panasonic
ir jos patronuojamosios įmonės kreipėsi į Europos Komisiją su prašymu suteikti žymeklį pagal Komisijos pranešimo dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose (
OL C 298, 2006, p. 17
, toliau – 2006 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo) 14 ir 15 punktus ir pateikė informacijos dėl įtariamo pažeidimo elektrolitinių kondensatorių sektoriuje.
2014 m. kovo 28 d. remdamasi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101 ir 102] straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1, 2003, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsniu Komisija paprašė elektrolitinių kondensatorių sektoriuje veikiančių įvairių įmonių, taip pat ieškovės, pateikti informacijos.
2015 m. lapkričio 4 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kuris buvo skirtas ieškovei.
Pranešimo apie kaltinimus adresates, taip pat ieškovę, Komisija išklausė per 2016 m. rugsėjo 12 ir 14 d. vykusią apklausą.
C.

Ginčijamas sprendimas
2018 m. kovo 21 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2018) 1768
final
dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (AT.40136 – Kondensatoriai) (toliau – ginčijamas sprendimas).
1.

Pažeidimas
Ginčijamame sprendime Komisija konstatavo, kad egzistuoja vienas ir tęstinis SESV 101 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio pažeidimas elektrolitinių kondensatorių rinkoje, kurį darant dalyvavo devynios įmonės ar įmonių grupės, t. y.
Elna
,
Hitachi AIC
,
Holy Stone
,
Matsuo
,
NEC Tokin
,
Nippon Chemi-Con
(toliau – NCC),
Rubycon
,
Sanyo
(reiškianti
Sanyo
ir
Panasonic
kartu) ir ieškovė (toliau kartu – kartelio dalyviai) (ginčijamo sprendimo 1 konstatuojamoji dalis ir 1 straipsnis).
Komisija iš esmės pažymėjo, kad aptariamas pažeidimas buvo daromas nuo 1998 m. birželio 26 d. iki 2012 m. balandžio 23 d. visoje EEE teritorijoje, o jo esmė buvo susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai, kuriais siekta derinti kainų politiką dėl aliuminio ir tantalo elektrolitinių kondensatorių tiekimo (ginčijamo sprendimo 1 konstatuojamoji dalis).
Kartelis iš esmės buvo organizuojamas daugiašaliais susitikimais, kurie įprastai vykdavo Japonijoje kiekvieną arba kas antrą mėnesį pardavimo vadovų lygmeniu, ir kas šešis mėnesius vadovų, įskaitant prezidentus, lygmeniu (ginčijamo sprendimo 63, 68 ir 738 konstatuojamosios dalys).
Iš pradžių, nuo 1998 m. iki 2003 m., daugiašaliai susitikimai buvo organizuojami juos vadinant „elektrolitinių kondensatorių susitikimais“ arba „elektrolitinių kondensatorių konferencijomis“ (toliau – ECC susitikimai). Vėliau, nuo 2003 m. iki 2005 m., jie buvo organizuojami kaip „aliuminio–tantalo konferencijos“ ar „aliuminio arba tantalo kondensatorių grupė“ (toliau – ATC susitikimai). Galiausiai nuo 2005 m. iki 2012 m. tie susitikimai organizuoti kaip „rinkos tyrimo grupė“ arba „rinkodaros grupė“ (toliau – MK susitikimai). Lygiagrečiai su MK susitikimais ir juos papildant nuo 2006 m. iki 2008 m. buvo organizuojami „sąnaudų didėjimo“ arba „kondensatorių didėjimo“ susitikimai (toliau – CUP susitikimai) (ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamoji dalis).
Be šių daugiašalių susitikimų, kartelio dalyviai prireikus taip pat organizavo dvišalius ir trišalius
ad hoc
susitikimus (ginčijamo sprendimo 63, 75 ir 739 konstatuojamosios dalys) (toliau kartu – antikonkurenciniai susitikimai).
Per antikonkurencinius susitikimus kartelio dalyviai keitėsi informacija apie kainas ir ateityje taikysimas kainas, apie būsimus kainų mažinimus ir tų mažinimų viršutines ir apatines ribas, apie pasiūlą ir paklausą, įskaitant būsimą pasiūlą ir paklausą, ir tam tikrais atvejais sudarė, taikė ir laikėsi susitarimų dėl kainų (ginčijamo sprendimo 62, 715, 732 ir 741 konstatuojamosios dalys).
Komisija nusprendė, kad kartelio dalyvių veiksmai yra susitarimo ir (arba) suderintų veiksmų forma, kuriais siekta bendro tikslo – išvengti konkurencijos kainomis ir derinti būsimus veiksmus dėl elektrolitinių kondensatorių pardavimo bei taip sumažinti netikrumą rinkoje (ginčijamo sprendimo 726 ir 731 konstatuojamosios dalys).
Komisija padarė išvadą, kad tais veiksmais buvo siekiama vieno antikonkurencinio tikslo (ginčijamo sprendimo 743 konstatuojamoji dalis).
2.

Ieškovės atsakomybė
Komisija pripažino ieškovę atsakinga už tiesioginį ir tęstinį dalyvavimą kartelyje nuo 1998 m. birželio 26 d. iki 2010 m. gegužės 31 d., tačiau jai netaikant atsakomybės už MK susitikimus (ginčijamo sprendimo 760, 761, 955, 1023 konstatuojamosios dalys ir 1 straipsnio f punktas).
3.

Ieškovei skirta bauda
Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio i punkte ieškovei skirta 72901000 EUR bauda.
4.

Baudos dydžio apskaičiavimas
Baudų dydžiui apskaičiuoti Komisija taikė Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairėse (
OL C 210, 2006, p. 2
, toliau – 2006 m. gairės) nustatytą metodą (ginčijamo sprendimo 980 konstatuojamoji dalis).
Pirma, nustatydama ieškovei skirtos baudos bazinį dydį Komisija atsižvelgė į pardavimų vertę paskutiniais visais dalyvavimo darant pažeidimą metais, kaip nustatyta 2006 m. gairių 13 punkte (ginčijamo sprendimo 989 konstatuojamoji dalis).
Pardavimų vertę Komisija skaičiavo remdamasi aliuminio ir tantalo elektrolitinių kondensatorių pardavimu, už kurį sąskaitos faktūros išrašytos EEE įsisteigusiems klientams (ginčijamo sprendimo 990 konstatuojamoji dalis).
Be to, Komisija atskirai apskaičiavo abiejų prekių kategorijų, t. y. aliuminio elektrolitinių kondensatorių ir tantalo elektrolitinių kondensatorių, reikšmės turinčią pardavimų vertę ir pritaikė skirtingus dauginimo koeficientus pagal trukmę (ginčijamo sprendimo 991 konstatuojamoji dalis). Kiek tai susiję su ieškove, Komisija už aliuminio elektrolitinius kondensatorius nustatė 11,93 % dauginimo koeficientą (už laikotarpį nuo 1998 m. birželio 26 d. iki 2010 m. gegužės 31 d.), o už tantalo elektrolitinius kondensatorius – 10,36 % (už laikotarpį nuo 1999 m. spalio 29 d. iki 2010 m. kovo 9 d.) (ginčijamo sprendimo 1007 konstatuojamojoje dalyje pateikta 1 lentelė).
Komisija nustatė, kad už pažeidimo sunkumą bus taikomas 16 % nuo pardavimo vertės procentinis dydis. Šiuo klausimu ji nusprendė, kad horizontalieji kainų koordinavimo „susitarimai“ dėl paties jų pobūdžio yra priskiriami prie sunkiausių SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimų ir kad kartelis apėmė visą EEE teritoriją (ginčijamo sprendimo 1001–1003 konstatuojamosios dalys).
Komisija pritaikė papildomą 16 % dydį pagal 2006 m. gairių 25 punktą, kad būtų užtikrintas pakankamas skirtos baudos atgrasomasis poveikis (ginčijamo sprendimo 1009 konstatuojamoji dalis).
Todėl Komisija ieškovei nustatė 75156000 eurų dydžio bazinę baudą (ginčijamo sprendimo 1010 konstatuojamoji dalis).
Antra, už lengvinančias aplinkybes Komisija 3 % sumažino ieškove skirtos baudos bazinį dydį, nes jos dalyvavimas MK susitikimuose nebuvo įrodytas ir nėra jokių duomenų, įrodančių, kad jai buvo žinoma apie tuos susitikimus (ginčijamo sprendimo 1023 konstatuojamoji dalis).
Taigi Komisija nustatė, kad ieškovei bus skirta 72901000 eurų dydžio bauda (ginčijamo sprendimo 1139 konstatuojamojoje dalyje pateikta 3 lentelė).
[Praleista]
II.

Procesas ir šalių reikalavimai
2018 m. gegužės 30 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovės ieškinį.
2018 m. rugsėjo 28 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Komisijos atsiliepimą į ieškinį.
Dublikas ir triplikas buvo pateikti Bendrojo Teismo kanceliarijai atitinkamai 2018 m. gruodžio 7 d. ir 2019 m. vasario 28 d.
Antrosios kolegijos siūlymu Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 28 straipsniu, nusprendė perduoti bylą nagrinėti išplėstinei kolegijai.
Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, remiantis Procedūros reglamento 27 straipsnio 5 dalimi, teisėja pranešėja buvo paskirta į devintąją išplėstinę kolegiją ir jai dėl šios priežasties paskirta ši byla.
Teisėjos pranešėjos siūlymu Bendrasis Teismas (devintoji išplėstinė kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Procedūros reglamento 89 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, paprašė šalių pateikti tam tikrus dokumentus.
Per 2020 m. spalio 22 d. posėdį buvo išklausytos šalių kalbos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
2021 m. rugpjūčio 1 d. mirus teisėjui B. Berke, trys šį sprendimą pasirašę teisėjai tęsė pasitarimus pagal Procedūros reglamento 22 straipsnį ir 24 straipsnio 1 dalį.
Ieškovė Bendrojo Teismo iš esmės prašo:
–
visų pirma, panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis jai taikomas,
–
nepatenkinus pagrindinio prašymo ir bet kuriuo atveju Komisijos vertinimą pakeisti savuoju, kiek tai susiję su jai skirtos baudos dydžiu, ir sumažinti tą dydį,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
III.

Dėl teisės
[Praleista]
B.

Dėl esmės
Ieškiniui pagrįsti ieškovė nurodo penkis pagrindus, kuriais grindžia tiek pagrindinį reikalavimą panaikinti ginčijamą sprendimą, tiek papildomus reikalavimus sumažinti jai skirtos baudos dydį.
Dėstydama pirmąjį, antrąjį ir trečiąjį pagrindus ieškovė ginčija Komisijos išvadą dėl beveik keturiolika metų daryto vieno ir tęstinio SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimo elektrolitinių kondensatorių sektoriuje visoje EEE teritorijoje. Pirmasis pagrindas grindžiamas esminėmis faktinėmis klaidomis, kiek tai susiję su antikonkurencinių susitikimų geografine apimtimi. Antrasis pagrindas grindžiamas teisės klaidomis, kiek tai susiję, viena vertus, su kvalifikavimu kaip vieno ir tęstinio pažeidimo, ir, kita vertus, su ieškovės dalyvavimu darant tą pažeidimą. Trečiasis pagrindas grindžiamas Komisijos kompetencijos taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 punktą nebuvimu.
Ketvirtajame pagrinde ieškovė ginčija jai skirtą baudą. Šis pagrindas grindžiamas akivaizdžiomis vertinimo klaidomis skaičiuojant baudos dydį.
Dėstydama penktąjį pagrindą, grindžiamą teisės būti išklausytai pažeidimu, ieškovė ginčija pažeidimo konstatavimo procedūros teisėtumą.
[Praleista]
1.

Dėl reikalavimų panaikinti ginčijamą sprendimą
[Praleista]
c)

Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis, kiek tai susiję su kvalifikavimu kaip vieno ir tęstinio pažeidimo ir su ieškovės dalyvavimu darant tą pažeidimą
[Praleista]
1)

Dėl pirmosios dalies, kurioje teigiama, kad nėra įrodymo, jog buvo padarytas vienas ir tęstinis pažeidimas, apėmęs visus elektrolitinių kondensatorių pardavimus EEE teritorijoje
Ieškovė iš esmės teigia, kad dėl kondensatorių nevienalytiškumo ir paklausos specifikos įvairiose geografinėse rinkose Komisija ne tik neįrodė pažeidimo, bet ir tas pažeidimas negalėjo apimti viso elektrolitinių kondensatorių pardavimo EEE teritorijoje.
[Praleista]
i)

Dėl pirmosios dalies, kurioje teigiama, kad nėra įrodymo, jog buvo padarytas vienas ir tęstinis pažeidimas, apėmęs visą elektrolitinių kondensatorių pardavimą EEE teritorijoje
Ieškovė visų pirma teigia, kad kondensatoriai yra labai įvairūs gaminiai, kurie skiriasi daugybe savybių ir kurių kaina rinkoje nėra vienoda, todėl pažeidimas negali apimti viso elektrolitinių kondensatorių pardavimo EEE teritorijoje. Konkrečiai kalbant, ji teigia, kad ginčijamo sprendimo 796 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse pateikti duomenys, kuriais Komisija rėmėsi išvadai pagrįsti, teisiškai neįrodo, jog buvo padarytas vienas ir tęstinis pažeidimas, kuris, kaip visuma, apėmė visą elektrolitinių kondensatorių pardavimą.
Komisija ginčija ieškovės argumentus.
Visų pirma reikia priminti, kad apibrėždama su karteliu susijusias prekes Komisija neprivalo apibrėžti nagrinėjamos rinkos, remdamasi ekonominiais kriterijais. Būtent patys kartelio nariai apibrėžia prekes, dėl kurių diskutuoja ir derina veiksmus (šuo klausimu žr. 2005 m. birželio 15 d. Sprendimo Tokai Carbon ir kt. / Komisija,
T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2005:220
,
punktą). Su karteliu susijusios prekės apibrėžiamos remiantis dokumentais, grįstais su konkrečiomis prekėmis susijusio faktinio antikonkurencinio elgesio įrodymais (šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Adriatica di Navigazione / Komisija,
T‑61/99
,
EU:T:2003:335
,
punktą).
Taip pat reikia pažymėti, kad Komisija šiuo atveju negali remtis jokiu įrodymu nepagrįsta prezumpcija (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendimo ABB / Komisija,
C‑593/18 P
,
EU:C:2019:1027
,
ir
punktus).
Vis dėlto remiantis ginčijamu sprendimu, būtent jo 736 konstatuojamąja dalimi, darytina išvada, kad išnagrinėjusi visus antikonkurencinius susitikimus ir su jais susijusius įrodymus Komisija konstatavo, kad visi kartelio dalyvių susitikimai apima arba aliuminio ar tantalo elektrolitinius kondensatorius, arba šias dvi elektrolitinių kondensatorių rūšis.
Ginčijamo sprendimo 796 konstatuojamojoje dalyje Komisija, atsakydama į šiam kaltinimui analogišką per administracinę procedūrą ieškovės pateiktą kaltinimą, pirmiausia pažymėjo, kad, išnagrinėjus antikonkurencinius susitikimus, galima teigti, jog diskusijos neapsiriboja tam tikrais aliuminio ar tantalo elektrolitinių kondensatorių porūšiais.
Kaip toje konstatuojamojoje dalyje nurodo Komisija, apie tokį diskusijų dalyko neapibrėžtumą galima spręsti remiantis ieškinyje nurodytais 2002 m. rugpjūčio 29 d., 2006 m. gruodžio 22 d., 2008 m. birželio 25 d. ir 2010 m. gruodžio 20 d. susitikimais, per kuriuos buvo kalbama apie įvairiausius aliuminio ir (arba) tantalo elektrolitinius kondensatorius, ir diskusijomis, konkrečiai – apie prekių pardavimo kainos nustatymo aspektus, kaip antai pirminių žaliavų kainos didėjimą ir valiutų kurso svyravimus (žr., pvz., ginčijamo sprendimo 1417 ir 1418 išnašose nurodytus susitikimus). Iš tiesų tų diskusijų turinys buvo bendras ir galėjo būti taikomas visų rūšių aliuminio ar tantalo elektrolitiniams kondensatoriams.
Antra, ginčijamo sprendimo 797 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad kartelio dalyviai įmonių pateiktuose parodymuose nenustatė jokių apribojimų dėl su karteliu susijusių aliuminio ar tantalo elektrolitinių kondensatorių apibrėžties.
Trečia, to sprendimo 798 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad dauguma kartelio dalyvių atstovų buvo už aliuminio ir tantalo elektrolitinių kondensatorių, o ne už konkrečių prekių linijų gamybą ir (arba) pardavimą atsakingi asmenys.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 84, 318 ir 319 punktuose primintą jurisprudenciją, Komisija, atsižvelgdama į šiuos konstatavimus, galėjo pagrįstai nuspręsti, jog kartelis apėmė visus aliuminio ir tantalo elektrolitinius kondensatorius, todėl vienas ir tęstinis pažeidimas buvo susijęs su visomis šiomis prekėmis.
Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentai.
Pirma, ieškovė pažymi, viena vertus, kad ginčijamo sprendimo 796 konstatuojamojoje dalyje teigdama, jog kartelis apėmė visą elektrolitinių kondensatorių pardavimą, Komisija iš tiesų remiasi tik keturiais susitikimais. Kita vertus, ji priduria, kad nė vienas su ta konstatuojamąja dalimi susijusiose 1417 ir 1418 išnašose nurodytas susitikimas nebuvo susijęs su visu elektrolitinių kondensatorių pardavimu.
Vis dėlto ieškovė klaidingai aiškina ginčijamą sprendimą, konkrečiai jo 796 konstatuojamąją dalį. Iš tiesų, viena vertus, kad pagrįstų išvadą, jog kartelis apėmė visus aliuminio ir tantalo elektrolitinius kondensatorius, o ne tam tikrą kondensatorių porūšį, Komisija nurodo daugiau nei keturis antikonkurencinius susitikimus. Kita vertus, toje konstatuojamojoje dalyje Komisija neketino įrodyti, kad per kiekvieną susitikimą buvo diskutuojama apie visą kondensatorių pardavimą; ji paprasčiausiai siekė pagrįsti išvadą, kaip pavyzdį nurodydama 1417 ir 1418 išnašose minėtus susitikimus. Taigi šį argumentą reikia atmesti.
Antra, ieškovė teigia, kad prašymuose atleisti nuo baudos ar ją sumažinti nepateiktas su karteliu susijusių prekių apibrėžties apribojimas nėra pakankamas įrodymas, kad pažeidimas apėmė visą elektrolitinių kondensatorių pardavimą.
Vis dėlto, viena vertus, šio sprendimo 318 punkte buvo priminta, kad, remiantis jurisprudencija, būtent patys kartelio nariai apibrėžia prekes, dėl kurių diskutuoja ir derina veiksmus. Kita vertus, remiantis pirmesniais punktais galima teigti, kad Komisijos išvada negrindžiama tik įmonių prašymais atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Taigi šį argumentą reikia atmesti.
Trečia, ieškovė teigia, kad ginčijamo sprendimo II priedas neįrodo, jog kartelyje dalyvavę asmenys buvo atsakingi apskritai už visus elektrolitinius kondensatorius, nes, viena vertus, tame priede pateiktas tik tų asmenų pareigų pavadinimas, nenurodant tikslių jų atsakomybės ribų, ir, kita vertus, Japonijoje vyko darbuotojų japonų, kurie paprastai nėra atsakingi už pardavimą Europoje, susitikimai.
Vis dėlto, viena vertus, pakanka pažymėti, jog tai, kad aptariamų asmenų atsakomybės ribos nebuvo žinomos, nereiškia, kad jie negalėjo būti atsakingi už visus nagrinėjamus produktus, be to, ieškovė to neneigia. Kita vertus, aplinkybė, kad šie asmenys paprastai nebuvo atsakingi už pardavimus Europoje, nereiškia, kad jie negalėjo būti kartais už tai atsakingi. Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad tame sąraše nurodyti asmenys buvo kartelio dalyvių atstovai, todėl jų atsakomybė buvo neišvengiamai susijusi su aptariamomis prekėmis. Taigi šį argumentą reikia atmesti.
Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, šį kaltinimą reikia atmesti.
[Praleista]
e)

Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžiomis vertinimo klaidomis nustatant baudą
Šiame pagrinde ieškovė teigia, kad skirdama jai 72901000 eurų dydžio baudą Komisija pažeidė proporcingumo,
ne bis in idem
ir vienodo požiūrio principus, taip pat pareigą motyvuoti.
[Praleista]
1)

Dėl pirmos dalies dėl baudos dydžio klaidingo skaičiavimo
Ši dalis gali būti suskirstyta į tris kaltinimus. Pirmasis kaltinimas susijęs su bendros pardavimo, už kurį išrašytos sąskaitos faktūros EEE, vertės klaidingu naudojimu apskaičiuojant baudos dydį. Antrasis kaltinimas susijęs su dauginimo koeficientu, į kurį reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą, o trečiasis kaltinimas – su papildomo dydžio, į kurį reikia atsižvelgti, nustatymu.
i)

Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su bendros pardavimo, už kurį išrašytos sąskaitos faktūros EEE, vertės klaidingu naudojimu
Ieškovė iš esmės teigia, kad Komisija pažeidė proporcingumo principą, nes kaip pagrindą baudos dydžiui apskaičiuoti ėmė bendrą aliuminio ir tantalo elektrolitinių kondensatorių pardavimo, už kurį sąskaitos faktūros išrašytos paskutiniais jos dalyvavimo kartelyje metais, vertę.
Komisija ginčija ieškovės argumentus.
[Praleista]
Šešta, reikia atmesti argumentą, kad Komisija klaidingai taikė 2006 m. gaires, nes kaip pagrindą baudos dydžiui apskaičiuoti ėmė bendrą pardavimo, už kurį išrašytos sąskaitos faktūros EEE, vertę, užuot vadovavusis bendra į EEE išsiųstų pardavimų verte.
Viena vertus, reikia pritarti Komisijai ir pažymėti, kad 2006 m. gairių 13 dalyje nekalbama nei apie „pristatytus pardavimus“, nei apie „pardavimus, už kuriuos išrašytos sąskaitos faktūros“. Joje kalbama tik apie EEE „įvykdytą pardavimą“. Tuo remiantis darytina išvada, kad, Komisijai apskaičiuojant kiekvienos įmonės pardavimų EEE vertę, gairės ne tik jos neįpareigoja atsižvelgti į EEE pristatytus pardavimus, bet ir nedraudžia atsižvelgti į pardavimus, už kuriuos išrašytos sąskaitos faktūros EEE (2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Parker ITR ir Parker-Hannifin / Komisija,
T‑146/09
,
EU:T:2013:258
,
punktas).
Kita vertus, jurisprudencijoje iš tikrųjų nustatyta, jog tam, kad būtų galima atsižvelgti į pardavimus, už kuriuos išrašytos sąskaitos faktūros EEE, reikia, kad šis kriterijus atspindėtų realią rinkos situaciją, t. y. kad jis tiksliausiai apibrėžtų kartelio pasekmes konkurencijai EEE (2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Parker ITR ir Parker-Hannifin / Komisija,
T‑146/09
,
EU:T:2013:258
,
punktas). Tačiau ieškovė nepaaiškina, kodėl tai, kad apskaičiuodama baudos dydį Komisija atsižvelgia į tam tikrus pardavimus, už kuriuos sąskaitos faktūros išrašytos EEE esantiems klientams, tačiau jose nurodytos prekės vėliau pristatomos į už šios geografinės zonos esančias vietas, nesuteikia galimybės atspindėti pažeidimo įtakos konkurencijai EEE.
Remiantis išdėstytais argumentais darytina išvada, kad ieškovė nepateikė jokio įrodymo, kad tuo metu, kai Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, paskutiniais visais dalyvavimo darant pažeidimą metais pasiekta apyvarta, susijusi su visais aliuminio ir tantalo elektrolitinių kondensatorių pardavimais EEE, nebuvo jos tikrojo dydžio, ekonominio pajėgumo rinkoje ir nagrinėjamo pažeidimo apimties požymis.
Tuo remiantis šį kaltinimą riekia atmesti.
[Praleista]
iii)

Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su papildomo dydžio, į kurį reikia atsižvelgti, nustatymu
Ieškovė iš esmės teigia, kad, atsižvelgiant į tai, jog kartelio dalyviams jau buvo skirtos didelės baudos trečiosiose šalyse, kurias skiriant atsižvelgta į pasaulinius pažeidimo aspektus ir atgrasomąjį poveikį, Komisija pažeidė
ne bis in idem
ir proporcingumo principus, nes prie bazinio dydžio nustatė papildomą dydį, kad kartelio dalyviai būtų atgrasyti nuo galimo dalyvavimo neteisėtuose karteliuose ateityje.
Komisija ginčija ieškovės argumentus.
Visų pirma, remiantis ginčijamo sprendimo 1009 konstatuojamąja dalimi, galima teigti, kad Komisija nurodė, jog atsižvelgiant į šiai bylai būdingas aplinkybes ir į 8.3.3.1 skirsnyje aptartus kriterijus papildomam dydžiui taikytina procentinė dalis atgrasymo tikslais turi būti 16 %.
Reikia priminti, kad
ne bis in idem
principas, kuris taip pat įtvirtintas 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 7 protokolo 4 straipsnyje, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina teismai (žr. 2006 m. birželio 29 d. Sprendimo SGL Carbon / Komisija,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Ne bis in idem
principas draudžia tą patį asmenį antrą kartą bausti už tą pačią neteisėtą veiką, kai siekiama apsaugoti tą patį teisinį interesą. Kad šis principas galėtų būti taikomas, turi būti tenkinamos trys kumuliacinės sąlygos, t. y. tos pačios faktinės aplinkybės, tas pats pažeidėjas ir tas pats ginamas teisinis interesas (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Roquette Frères / Komisija,
T‑322/01
,
EU:T:2006:267
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto, pirma, dėl ieškovės tvirtinimo, kad skirdama jai baudą už dalyvavimą kartelyje, už kurį ją jau nubaudė trečiųjų valstybių institucijos, Komisija pažeidė
ne bis in idem
principą, reikia pažymėti, kad
ne bis in idem
principas negali būti taikomas tokiu atveju, kaip šioje byloje, kai, viena vertus, Komisijos ir, kita vertus, trečiųjų šalių vykdomomis procedūromis ir skiriamomis sankcijomis akivaizdžiai siekiama ne tokių pačių tikslų (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Roquette Frères / Komisija,
T‑322/01
,
EU:T:2006:267
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Iš tiesų pirmuoju atveju siekiama išsaugoti neiškraipytą konkurenciją EEE, o antruoju atveju kalbama apie trečiųjų šalių rinką. Todėl sąlyga dėl ginamo teisinio intereso tapatumo, kuri turi būti tenkinama, kad būtų galima taikyti
ne bis in idem
principą, nėra įvykdyta.
Be to, ieškovė nesiremia ir neįrodo, jog yra teisinis principas, taisyklė arba viešosios tarptautinės teisės susitarimas, kuris draustų įvairių valstybių valdžios institucijoms ar teismams persekioti ir bausti asmenį už tas pačias faktines aplinkybes, sukeliančias pasekmių jų teritorijoje ar jurisdikcijoje. Nesant tokios taisyklės ar susitarimo, saistančių Sąjungą ir trečiąsias šalis bei numatančių tokį draudimą, egzistavimo įrodymų, Komisija neprivalo jų laikytis (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 29 d. Sprendimo Carbon / Komisija,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
,
punktą).
Taigi ieškovės teiginys, kad Komisija pažeidė
ne bis in idem
principą, turi būti atmestas.
Antra, dėl ieškovės teiginio, kad Komisija pažeidė proporcingumo principą, nes nustatydama taikytiną procentinį dydį neatsižvelgė į tai, kad į kitų valstybių jai skirtas baudas jau įtrauktas atgrasomasis poveikis, reikia priminti, kad 2006 m. gairių 25 punkte nustatyta, jog,„nepriklausomai nuo įmonės dalyvavimo pažeidime trukmės, Komisija prie bazinio baudos dydžio pridės sumą, lygią 15 %–25 % pardavimo vertės, nustatytos kaip aprašyta A skirsnyje, siekdama atgrasyti įmones net nuo horizontalių kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos ribojimo susitarimų“.
Be to, reikia pažymėti, kad į bet kokį argumentą, kad trečiosios šalies valdžios institucijos yra skyrusios baudas, gali būti atsižvelgta tik Komisijai naudojantis turima diskrecija baudų už Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimus nustatymo srityje. Taigi, nors negalima atmesti galimybės, kad Komisija atsižvelgs į anksčiau trečiųjų valstybių valdžios institucijų paskirtas baudas, vis dėlto to daryti ji neprivalo. Iš tiesų atgrasymo tikslu, kurio siekti nustatydama baudos dydį Komisija turi teisę, stengiamasi užtikrinti, kad įmonės, veikdamos bendrojoje rinkoje, laikytųsi SESV įtvirtintų konkurencijos taisyklių. Taigi vertindama už tų taisyklių pažeidimą skirtinos baudos atgrasomąjį poveikį Komisija neprivalo atsižvelgti į galimas įmonei skirtas sankcijas už trečiųjų valstybių konkurencijos taisyklių pažeidimą (žr. 2006 m. birželio 29 d. Sprendimo SGL Carbon / Komisija,
C‑308/04 P
,
EU:C:2006:433
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Taigi ieškovės teiginys, kad buvo pažeistas proporcingumo principas, turi būti atmestas.
Remiantis visais išdėstytais argumentais darytina išvada, kad šio pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
2)

Dėl antros dalies dėl neatsižvelgimo į ieškovei taikytinas lengvinančias aplinkybes
[Praleista]
i)

Dėl pirmojo kaltinimo, kad baudos dydis nepakankamai atspindi ieškovės nedalyvavimą MK susitikimuose
Ieškovė iš esmės teigia, kad jai pritaikyto sumažinimo dydis už nedalyvavimą MK susitikimuose neatitinka proporcingumo ir vienodo požiūrio principų.
Komisija ginčija ieškovės argumentus.
Pirma, remiantis ginčijamo sprendimo 1023 konstatuojamąja dalimi darytina išvada, kad ieškovei skirtos baudos bazinį dydį Komisija sumažino 3 % dėl lengvinančių aplinkybių, nes jos dalyvavimas MK susitikimuose nebuvo įrodytas ir nėra jokių duomenų, kad apie tuos susitikimus jai buvo žinoma.
Pirma, ieškovė teigia, kad jai pritaikytas sumažinimas už nedalyvavimą MK susitikimuose yra nepakankamas, atsižvelgiant į tų susitikimų svarbą apibūdinant pažeidimą.
Jurisprudencijoje nustatyta, kad bazinio baudos dydžio sumažinimas dėl lengvinančių aplinkybių neišvengiamai susijęs su bylos aplinkybėmis, dėl kurių Komisija gali netaikyti tokio sumažinimo neteisėto susitarimo šalimi esančiai įmonei. Iš tiesų dėl lengvinančios aplinkybės taikymo tai atvejais, kai įmonė yra akivaizdžiai neteisėto susitarimo, apie kurį ji žinojo arba negalėjo nežinoti, jog tai pažeidimas, šalis, neturi būti panaikintas skirtos baudos atgrasomasis poveikis ir pakenkta SESV 101 straipsnio 1 dalies veiksmingumui (žr. 2012 m. vasario 2 d. Sprendimo Denki Kagaku Kogyo ir Denka Chemicals / Komisija,
T‑83/08
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:48
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Nors į 2006 m. gairių 29 punkte pateiktame sąraše išvardytas aplinkybes tam tikru atveju Komisija tikrai gali atsižvelgti, ji neprivalo už jas automatiškai skirti papildomo sumažinimo, kai tik įmonė pateikia įrodymų, kad yra viena iš tų aplinkybių, nes galimo baudos sumažinimo už lengvinančias aplinkybes tinkamumas turi būti vertinamas globaliai atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 2 d. Sprendimo Denki Kagaku Kogyo ir Denka Chemicals / Komisija,
T‑83/08
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:48
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto buvo nustatyta, pirma, kad ieškovė dalyvavo darant pažeidimą beveik visą to pažeidimo laikotarpį, t. y. beveik dvylika metų iš keturiolikos, kuriuos tęsėsi kartelis. Antra, nepaisant to, kad nedalyvavo MK susitikimuose, ieškovė dalyvavo 52 daugiašaliuose susitikimuose, tarp kurių buvo ECC, ATC ir CUP susitikimai, ir šešiuose dvišaliuose ar trišaliuose susitikimuose. Trečia, ieškovė neneigė, kad CUP susitikimai papildė MK susitikimus ir kad juos kartelio dalyviai laikė „neoficialiais susitikimais“, rengtais lygiagrečiai su MK susitikimais, nes jie paprastai buvo organizuojami po savaitės nuo pirmųjų susitikimų ir juose rinkdavosi dauguma dalyvių. Ketvirta, visi antikonkurenciniai susitikimai sudaro vieną visumą su vienu ekonominiu tikslu. Beje, remiantis ginčijamu sprendimu negalima teigti, kad MK susitikimai buvo ypač svarbūs, palyginti su kitais susitikimais.
Beje, dėl kitose bylose pritaikytų sumažinimų reikia pasakyti, kad šio sprendimo 505 ir 506 punktuose buvo priminta, kad ankstesnė Komisijos sprendimų praktika negali būti teisinis pagrindas nustatant baudas konkurencijos srityje.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia konstatuoti, kad, nepaisant nedalyvavimo MK susitikimuose, ieškovė nepagrįstai teigia, kad jos dalyvavimas kartelyje buvo ribotas ir kad to dalyvavimo žalingumo laipsniu galima pagrįsti didesnį skirtos baudos sumažinimą. Tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija nepažeidė proporcingumo principo. Todėl ieškovės teiginys turi būti atmestas.
Antra, ieškovė kaltina Komisiją, kad ši jai pritaikė tokį patį sumažinimą, koks buvo pritaikytas kitiems kartelio dalyviams, nedalyvavusiems CUP susitikimuose, nors jų padėtis nebuvo panaši, atsižvelgiant į MK susitikimų svarbą, palyginti su CUO susitikimais, apibūdinant pažeidimą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal vienodo požiūrio principą, kuris yra Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose įtvirtintas bendrasis Sąjungos teisės principas, reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks požiūris būtų objektyviai pateisinamas (žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo InnoLux / Komisija,
T‑91/11
,
EU:T:2014:92
,
ir
punktai ir nurodyta jurisprudencija).
Kiek tai susiję su baudos dydžio nustatymu, pagal šį principą Komisijai draudžiama taikant skirtingus skaičiavimo metodus diskriminuoti įmones, kurios dalyvavo susitarime ar suderintuose veiksmuose ir taip pažeidė SESV 101 straipsnio 1 dalį (žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo InnoLux / Komisija,
T‑91/11
,
EU:T:2014:92
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto, pirma, šio sprendimo 529 punkte buvo pažymėta, kad MK susitikimai nebuvo ypač svarbūs, palyginti su kitais susitikimais. Antra, remiantis ginčijamo sprendimo 1022 konstatuojamąja dalimi darytina išvada, kad Komisija nusprendė, jog
Sanyo
,
NEC Tokin
ir
Matsuo
yra atsakingos už visą vieną ir tęstinį pažeidimą, išskyrus CUP susitikimus, nes jų dalyvavimas tuose susitikimuose nebuvo įrodytas ir nėra jokių duomenų, kad joms apie tuos susitikimus buvo žinoma.
Tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija nusprendė, jog šios įmonės, kaip ir ieškovė, yra atsakingos už visą vieną ir tęstinį pažeidimą, išskyrus grupę susirinkimų, kuriuose jų dalyvavimas nebuvo įrodytas.
Tokiomis aplinkybėmis Komisija, pritaikiusi vienodą sumažinimą visoms šioms įmonėms, nepažeidė vienodo požiūrio principo, pagal kurį reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pateisinamas.
Tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo. Todėl ieškovės teiginys turi būti atmestas.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, jog šis kaltinimas turi būti atmestas.
[Praleista]
2.

Dėl reikalavimų sumažinti baudos dydį
Dėstydama antrąjį reikalavimą ieškovė prašo Bendrojo Teismo bet kuriuo atveju pasinaudoti neribota jurisdikcija ir Komisijos vertinimą pakeisti savuoju, kiek tai susiję su baudos dydžiu, taip pat sumažinti jai skirtos baudos dydį.
Visų pirma reikia pažymėti, kad grįsdama šį reikalavimą ieškovė remiasi ketvirtajam pagrindui pagrįsti pateiktais argumentais dėl akivaizdžių klaidų nustatant baudos dydį.
Reikia priminti, kad naudodamasis pagal SESV 261 straipsnį Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu suteikta neribota jurisdikcija Sąjungos teismas turi teisę ne tik paprasčiausiai atlikti sankcijos teisėtumo kontrolę, bet ir nustatydamas tos sankcijos dydį savuoju pakeisti Komisijos, priėmusios aktą, kuriame tas dydis iš pradžių buvo nustatytas, vertinimą. Taigi Sąjungos teismas gali pakeisti ginčijamą aktą net jo nepanaikinęs, kad panaikintų, sumažintų ar padidintų skirtą baudą, nes šia jurisdikcija naudojamasi atsižvelgiant į visas faktines aplinkybes (žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Orange Polska / Komisija,
C‑123/16 P
,
EU:C:2018:590
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Kad patenkintų kontrolės pasinaudojant neribota jurisdikcija, kaip tai suprantama pagal Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį, reikalavimus dėl baudos, Sąjungos teismas, įgyvendindamas SESV 261 ir 263 straipsniuose numatytus įgaliojimus, privalo išnagrinėti visus su teisės ar fakto klausimais susijusius kaltinimus, kuriais siekiama įrodyti, kad baudos dydis neatitinka pažeidimo sunkumo ir trukmės (žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Villeroy & Boch / Komisija,
C‑625/13 P
,
EU:C:2017:52
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto reikia pabrėžti, kad neribotos jurisdikcijos įgyvendinimas neprilygsta patikrinimui savo iniciatyva, ir priminti, kad Sąjungos teismuose vyksta rungimosi procesas. Išskyrus su viešąja tvarka susijusius pagrindus, kuriuos teismas turi iškelti savo iniciatyva, pavyzdžiui, dėl ginčijamo sprendimo nemotyvavimo, būtent ieškovė turi nurodyti su ginčijamu sprendimu susijusius pagrindus ir pateikti įrodymų šiems pagrindams pagrįsti (žr. 2016 m. birželio 9 d. Sprendimo Repsol Lubricantes ir Especialidades ir kt. / Komisija,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Be to, naudodamasis neribota jurisdikcija Bendrasis Teismas nėra saistomas gairių, kurios nėra privalomos Sąjungos teismui vertinant baudas. Iš tikrųjų, nors Komisija, taikydama sau nusistatytas taisykles, kaip antai 2006 m. gaires, privalo laikytis teisėtų lūkesčių apsaugos principo, šis principas nėra vienodai privalomas ir Sąjungos teismams, nes naudodamiesi neribota jurisdikcija jie nenumato taikyti konkretaus baudų apskaičiavimo metodo, o nagrinėja kiekvieną jiems pateiktą situaciją atskirai, atsižvelgdami į visas tų situacijų faktines ir teisines aplinkybes (žr. 2014 m. gegužės 14 d. Sprendimo Donau Chemie / Komisija,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad naudojimasis neribota jurisdikcija negali nulemti įmonių, dalyvavusių sudarant Sąjungos konkurencijos teisės taisyklėms prieštaraujantį susitarimą, diskriminacijos nustatant baudų dydį. Jei Bendrasis Teismas konkrečiai vienos iš šių įmonių atžvilgiu ketina nukrypti nuo Komisijos taikyto ir jo nekvestionuoto apskaičiavimo metodo, jis turi tai paaiškinti sprendime (žr. 2014 m. gegužės 14 d. Sprendimo Donau Chemie / Komisija,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Taigi Bendrasis Teismas turi teisę taikyti mažesnę baudą, nei apskaičiuotoji remiantis 2006 m. gairėmis, jeigu jo nagrinėjamos bylos aplinkybėmis tai pateisinama. Vis dėlto dar reikia, kad ieškovas pateiktų reikšmingų motyvų, galinčių pateisinti tokį sumažinimą, ir juos pagrįstų įrodymais (žr. 2014 m. gegužės 14 d. Sprendimo Donau Chemie / Komisija,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant būtent į šiuos argumentus reikia išnagrinėti, ar ieškovės nurodytos aplinkybės gali pateisinti ginčijamame sprendime jai skirtos baudos dydžio sumažinimą, net jei Komisija nepadarė teisės arba vertinimo klaidos.
Pirma, dėl pardavimų vertės apskaičiavimo reikia pažymėti, kad nagrinėjant ketvirtojo pagrindo pirmos dalies pirmąjį kaltinimą pirmiausia buvo konstatuota, jog kaip baudos skaičiavimo pagrindą paėmus nagrinėjamų prekių pardavimo paskutiniais dalyvavimo kartelyje metais bendrą vertę buvo galima susidaryti tinkamą vaizdą apie pažeidimą atitinkamoje rinkoje ir apie jo ekonominę svarbą kartelio dalyvių veiklai.
Beje, reikia pažymėti, kad ieškovės pateikti argumentai šiuo klausimu nėra pakankamai tikslūs, kad Bendrasis Teismas galėtų suprasti, kaip ieškovė nustato alternatyvų skaičiavimo pagrindą ir metodą, kuriais remiasi. Iš tiesų remdamasi nepriklausomų specialistų atliktame tyrime pateikta informacija ieškovė teigia, kad baudos dydis turi būti sumažintas ir kad ji turi būti nustatyta nuo 25 iki 40 mln. eurų. Be to, siūlomame skaičiavimo pagrinde ir metode nėra jokių požymių, kad jie leis atspindėti pažeidimo apimtį atitinkamoje rinkoje ir jos ekonominę svarbą ieškovės veiklai ir, be kita ko, užtikrinti, kad bus laikomasi vienodo požiūrio į kartelio dalyvius principo.
Paskui, nagrinėjant antrojo pagrindo pirmos dalies pirmą kaltinimą, buvo pažymėta, kad ieškovė dalyvavo darant vieną ir tęstinį pažeidimą, kuris neapsiribojo nei konkrečia aliuminio ar tantalo elektrolitinių kondensatorių rūšimi (jis buvo susijęs su plačia aliuminio ar tantalo elektrolitinių kondensatorių gama), nei tam tikrai klientais.
Galiausiai šio sprendimo 482 punkte buvo pažymėta, kad ieškovės nurodyti vidiniai jos pardavimų struktūros ypatumai buvo susiję tik su jos komercine strategija ir savaime nebuvo ypatybės, dėl kurių reikėtų taikyti skirtingą skaičiavimo metodą nustatant pardavimų vertę.
Antra, dėl Komisijos nustatyto sunkumo koeficiento sumažinimo, apie kurį ieškovė kalba dėstydama ketvirtojo pagrindo pirmos dalies antrąjį kaltinimą, visų pirma reikia iš karto pažymėti, kad ieškovė nenurodė nei ypatybių, kuriomis būtų galima pateisinti Komisijos nustatyto procentinio dydžio sumažinimą, nei kokio procentinio dydžio koeficientas turi būti nustatytas. Taip pat šio sprendimo 502 punkte buvo pažymėta, kad nagrinėjamas pažeidimas dėl savo pobūdžio yra vienas iš sunkiausių konkurencijos pažeidimų. Trečia, šio sprendimo 367 punkte buvo pabrėžta, kad ieškovė dalyvavo darant pažeidimą beveik visą to pažeidimo laikotarpį, t. y. beveik dvylika metų iš keturiolikos, kuriuos tęsėsi kartelis. Ketvirta, remiantis antrojo pagrindo pirmos dalies antrojo kaltinimo tyrimu galima teigti, kad pažeidimas apimą visą EEE. Penkta, nors darydama nuorodą į kituose sprendimuose nustatytą koeficientą ieškovė šioje byloje ketino įrodyti galimą diskriminaciją, šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendrajam Teismui nėra privaloma Komisijos sprendimų praktika (pagal analogiją žr. 2017 m. spalio 26 d. Sprendimo Marine Harvest / Komisija,
T‑704/14
,
EU:T:2017:753
,
punktą).
Trečia, dėl Komisijos nustatyto papildomo dydžio sumažinimo, apie kurį kalbama ketvirtojo pagrindo pirmos dalies trečiajame kaltinime, visų pirma reikia pasakyti, kad šio sprendimo 519 punkte buvo pažymėta, jog už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtos baudos atgrasomasis poveikis negali būti nustatomas atsižvelgiant į galimas įmonei skirtas sankcijas už trečiųjų valstybių konkurencijos teisės pažeidimus. Taip pat šioje byloje Komisija nustatė 16 % nuo pardavimų vertės papildomą dydį, kitaip tariant, vos vienu procentiniu punktu didesnį už minimalų dydį, kurį galėjo nustatyti, remdamasi 2006 m. gairių 25 punktu.
Ketvirta, dėl didesnio baudos sumažinimo už lengvinančias aplinkybes šio sprendimo 531 punkte buvo pažymėta, kad, nepaisant ieškovės nedalyvavimo MK susitikimuose, ji negalėjo pagrįstai teigti, kad jos dalyvavimas kartelyje buvo ribotas ir kad mažesnis to dalyvavimo žalingumo laipsnis gali pagrįsti tokį sumažinimą. Šio sprendimo 536 punkte taip pat buvo pažymėta, kad Komisija pritaikė analogišką sumažinimą visoms įmonėms, kurių atsakomybė buvo nustatyta už visą pažeidimą, išskyrus grupę susitikimų, kuriuose jų dalyvavimas nebuvo įrodytas.
Penkta, šio sprendimo 546 punkte buvo konstatuota, kad ieškovei negalėjo būti nežinoma, kad jos veiksmai smerktini, todėl ji negalėjo teigti, kad turėjo būti pripažinta atsakinga nebent tik už pažeidimą dėl neapdairumo.
Šešta, šio sprendimo 564 punkte buvo konstatuota, kad ieškovė nepagrįstai teigė, jog yra su jos konkurenciniu elgesiu rinkoje susijusi lengvinanti aplinkybė. Konkrečiai kalbant, bylos medžiagoje nėra jokių duomenų, įrodančių, kad ieškovė veikė skirtingai nei kiti kartelio dalyviai ir trikdė kartelio veikimą.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, jog nė viena ieškovei skirtos baudos sumažinimui pagrįsti nurodyta faktinė ar teisinė aplinkybė nepateisina, ypač atsižvelgiant į proporcingumo ir vienodo požiūrio principus, kito skaičiavimo metodo, nei priimtas Komisijos, taikymo, kad būtų pritaikytas toks sumažinimas. Todėl šioje byloje Bendrajam Teismui nereikia naudotis neribota jurisdikcija.
Tuo remiantis darytina išvada, kad ieškovės reikalavimai dėl baudos sumažinimo turi būti atmesti, o dėl tos priežasties – atmestas visas ieškinys.
[Praleista]

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Nichicon Corporation
padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Costeira
Gratsias
Kancheva
Paskelbta 2021 m. rugsėjo 29 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.