CELEX: 62021CJ0192
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalpoliitika
Direktiiv 1999/70/EÜ
Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta
Klausli 4 lõige 1
Diskrimineerimiskeelu põhimõte
Ametnikuks saanud koosseisuvälise teenistuja töötatud aja isikliku palgaastme konsolideerimisel arvesse võtmata jätmine
Sellise teenistusaja võrdsustamine koosseisulise ametniku teenistusajaga
Mõiste „objektiivsed põhjused“
Teenistusaja arvessevõtmine ametnikuks saamisel
Riigisiseses õiguses ette nähtud ametnike vertikaalse teenistuskäigu struktuur

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (
EÜT 1999, L 175, lk 43
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368), lisatud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe“) klausli 4 lõiget 1.
Taotlus on esitatud põhikohtuasja kaebaja, kelle puhul on eelotsusetaotluse esitanud kohus kasutanud väljamõeldud nime Clemente, ja Comunidad de Castilla y Leóni (Dirección General de la Función Pública) (Castilla‑Léoni autonoomne piirkond (avaliku teenistuse peadirektoraat), Hispaania) (edaspidi „autonoomne piirkond“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, et viimane keeldus konsolideerimast isiklikku palgaastet, mis oli põhikohtuasja kaebajale määratud koosseisuvälise teenistujana enne tema ametnikuna ametisse nimetamist.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Raamkokkuleppe klausli 1 punkti a kohaselt on selle kokkuleppe eesmärk muu hulgas parandada tähtajalise töötamise kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise.
Vastavalt raamkokkuleppe klausli 2 lõikele 1 kohaldatakse seda kokkulepet tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas.
Raamkokkuleppe klauslis 3 „Mõisted“ on sätestatud:
„1.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „tähtajaline töötaja“ isikut, kellel on vahetult tööandja ja töötaja vahel sõlmitud tööleping või töösuhe, milles töölepingu või töösuhte lõpp on määratud objektiivsete tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, konkreetse ülesande lõpetamine või konkreetse sündmuse toimumine.
2.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „võrreldav alatine töötaja“ töötajat, kellel on samas asutuses määramata tähtajaga tööleping või töösuhe, mis on sõlmitud sama või samalaadse töö või tegevuse kohta, võttes arvesse erialast ettevalmistust ja oskusi. […]“.
Raamkokkuleppe klausli 4 „Mittediskrimineerimise põhimõte“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Töötingimuste osas ei kohelda tähtajalisi töötajaid vähem soodsalt kui võrreldavaid alatisi töötajaid seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused.“
Hispaania õigus
24. mai 2005. aasta seaduse 7/2005 Castilla‑Leóni autonoomse piirkonna avaliku teenistuse kohta (Ley 7/2005 de la Función Pública de Castilla y León) (
BOE
nr 162, 8.7.2005, lk 24200) artikli 69 lõikes 1 on sätestatud:
„Sõltumata oma ametikohast, on ametnikul õigus saada vähemalt ametikohale vastavat tasu tema palgaastme määras.“
7. juuni 2018. aasta dekreedi 17/2018 palgaastme konsolideerimise, kinnitamise ja säilitamise kohta (Decreto 17/2018 por el que se regula la consolidación, convalidación y conservación del grado personal) (
BOCyL
nr 113, 13.6.2018; edaspidi „dekreet 17/2018“), mida artikli 2 järgi kohaldatakse autonoomse piirkonna ametnikele, artiklis 3 on sätestatud:
„1.   Palgaastme konsolideerimiseks peavad olema täidetud järgmised tingimused:
a)
alaliselt ametisse nimetamine, välja arvatud haldusliku teenistuskäigu algsel palgaastmel;
b)
ühel või mitmel vastava taseme ametikohal tegelik töötamine.
2.   Need kaks tingimust peavad olema täidetud vastavalt järgmistes sätetes kirjeldatud korrale.“
Dekreedi artikli 4 kohaselt:
„1.   Palgaastme konsolideerimiseks peab isik olema nimetatud alaliselt ametikohale, mis on konsolideeritava palgaastmega samal tasemel või sellest kõrgemal tasemel.
2.   Halduslik teenistuskäik algab siiski sellele ametikohale vastaval algsel palgaastmel, millele ametnik pärast vastava valikumenetluse edukat läbimist määrati, sõltumata selle ametikoha täitmise viisist, tingimusel et isik on vabatahtlikult soovinud madalama palgaastme konsolideerimist.“
Dekreedi artikli 5 lõikes 1 on ette nähtud:
„Palgaastme konsolideerimiseks peab isik olema töötanud ajutiselt või alaliselt ühel või mitmel ametikohal, mis on konsolideeritava palgaastmega samal tasemel või sellest kõrgemal tasemel, järjest kaks aastat või katkestusega kolm aastat. Kui mõlemad tingimused on täidetud, toimub konsolideerimine ametniku jaoks kõige soodsamal kuupäeval.“
Dekreedi artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Konsolideeritav palgaaste võib olla varem määratud palgaastmest kuni kaks palgaastet kõrgem, kuid ei tohi mingil juhul ületada alaliselt saadud ametikoha taset ega selle alarühma või teenistusrühma palgaastmete vahemikku, kuhu see ametikoht kuulub.
2.   Ajutisel ametikohal töötamise aega, olenemata sellest, kas isik viibib lähetuses või on üle viidud teisele ametikohale, võetakse konsolideerimiseks arvesse vaid juhul, kui ametikohad, millel ajutiselt töötatakse, on samal või kõrgemal tasemel kui konsolideeritav palgaaste.
3.   Uuele isiklikule palgaastmele jõudmiseks peab varasema palgaastme konsolideerimisest olema möödunud vähemalt kaks aastat.
4.   Teenistusaega arvutatakse kronoloogiliselt ja seda võetakse konsolideerimiseks arvesse vaid üks kord.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Põhikohtuasja kaebaja töötas alates 28. maist 2001 kuni 21. jaanuarini 2008 ühe ametisse nimetamise alusel autonoomse piirkonna koosseisuvälise teenistujana veterinaarkoordinaatori ametikohal. Vastavalt sellele ametikohale kohaldatavale avaliku teenistuse ametikohtade klassifitseerimisele, mille kohaselt on kõik ametikohad liigitatud tasemete järgi vahemikus 1–30, määrati põhikohtuasja kaebaja sellel ametikohal isiklikule palgaastmele 24.
Tervishoiutöötajate ajutiste töökohtade alaliseks ja stabiilsemaks muutmise protsessi raames korraldati 7. märtsi 2006. aasta määruse alusel valikukatsed, et pääseda autonoomse piirkonna kõrgemasse teenistuskorpusesse, mis on seotud konkreetselt tervishoiuvaldkonnaga (veterinaarid). See määrus nägi ette, et nimetatud korpuse ametikohtadel koosseisuvälise teenistujana töötamist hinnatakse 0,25 punktiga iga töötatud täiskuu kohta kuni maksimaalselt 40 punktini.
Põhikohtuasja kaebaja osales edukalt nimetatud katsetel ja ta nimetati 10. novembril 2015 alates 22. jaanuarist 2008 alaliselt ametikohale, millel talle määrati isiklik palgaaste 22.
Kaebaja esitas 18. märtsil 2019 autonoomsele piirkonnale taotluse palgaastme 24 konsolideerimiseks, kuna ta oli töötanud sellele palgaastmele vastaval ametikohal koosseisuvälise teenistujana.
Autonoomne piirkond jättis selle taotluse rahuldamata põhjendusega, et koosseisuvälise teenistujana või ajutise teenistujana töötatud ametikohtadel ei ole konsolideerimine võimalik ja et alaline ametikoht, millele põhikohtuasja kaebaja nimetati, on taotletud palgaastmest madalam.
Põhikohtuasja kaebaja pöördus kaebusega pädevasse esimese astme kohtusse, kes leidis, et põhikohtuasja kaebajal on õigus taotleda üksnes isiklikku palgaastet 22, mis vastab alalise ametikoha tasemele, millele ta ametnikuna nimetati.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Castilla‑Léoni autonoomse piirkonna kõrgeim kohus, Hispaania), kellele esitati esimese astme kohtuotsuse peale apellatsioonkaebus, märgib, et isikliku palgaastme 24 konsolideerimine tähendaks seda, et põhikohtuasja kaebaja edutatakse kõrgemale palgaastmele kui see – palgaaste 22 –, mis vastab ametikohale, millele ta alaliselt nimetati, ning sellega rikutaks dekreedi 17/2018 artiklites 3 ja 4 sätestatud konsolideerimise tingimusi.
Seoses sellega, kas autonoomse piirkonna keeldumine konsolideerida põhikohtuasja kaebaja isiklikku palgaastet 24, mis vastab ametikohale, millel ta töötas koosseisuvälise teenistujana, on raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1 kooskõlas, tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul esimesena küsimus selles sättes toodud mõiste „võrreldav alatine töötaja“ kohta. Ta märgib sellega seoses, et põhikohtuasja kaebaja olukord sel ajal, kui ta oli koosseisuväline teenistuja, oli tööülesannete, nõutava diplomi, teenistustingimuste ja ‑koha ning muude töötingimuste poolest samasugune nagu samal ametikohal töötaval ametnikul, mistõttu on isikliku palgaastme konsolideerimise seisukohast põhimõtteliselt tegemist võrreldavate töötajatega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab sellega seoses 7. novembri 2018. aasta kohtuotsusele 1592/2018 (ES:TS:2018:3744), milles Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus), võttes muu hulgas arvesse 8. septembri 2011. aasta kohtuotsust Rosado Santana (
C‑177/10
,
EU:C:2011:557
), leidis, et kuna koosseisuväliste teenistujate ja ametnike olukorrad on võrreldavad, võib koosseisuväliste teenistujate töötatud aega isikliku palgaastme konsolideerimisel arvesse võtta.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski esiteks, et põhikohtuasja kaebaja ei nõua, et tunnustataks ametnikuna tema õigust isikliku palgaastme 24 konsolideerimisele tagasiulatuvalt kuupäevast, mil ta koosseisulise teenistujana teenistusse võeti, vaid et tema varasemat töötamist koosseisuvälise teenistujana võetaks isikliku palgaastme 24 konsolideerimisel arvesse kuupäevast, mil ta ametnikuna ametisse nimetati. Teiseks tõdeb eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ametnikul, kes töötab ajutiselt – näiteks lähetuse korral – kõrgemal ametikohal, on õigus konsolideerida mitte sellele ametikohale vastav palgaaste, vaid palgaaste, mis vastab ametikohale, millele ta alaliselt nimetati. Neil asjaoludel eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas olukorrad on põhikohtuasjas võrreldavad, ja tal tekib küsimus, kas mõistet „võrreldav alatine töötaja“ tuleb tõlgendada nii, et see on üksnes seotud autonoomse piirkonnaga sõlmitud õigussuhte laadiga, st kas tegemist on ametniku või koosseisuvälise teenistujaga, või tuleb arvesse võtta ka seda, kas ametnik töötab alalisel või ajutisel ametikohal.
Teisena toob eelotsusetaotluse esitanud kohus esile kaks „objektiivset põhjust“ raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses, mis võivad õigustada seda, et koosseisuvälise teenistujana töötamist ei võeta pärast ametnikuna ametisse nimetamist isikliku palgaastme konsolideerimisel arvesse. Esiteks, kuna seda teenistusaega võeti arvesse ametnikuks saamiseks korraldatud valikumenetluses, siis tähendaks selle teenistusaja arvessevõtmine palgaastme konsolideerimisel kahekordset hindamist, mille tulemusel koheldaks põhikohtuasja kaebaja olukorras olevaid isikuid soodsamalt kui ametnikke, kes ei ole olnud koosseisuvälised teenistujad.
Teiseks on ametnike vertikaalne teenistuskäik ja sellest tulenevalt konsolideeritavate palgaastmete omandamine astmeline, mis on tingitud haldusstruktuurist endast ja mille eesmärk on neid ametnikke motiveerida ja parandada nende töötulemusi. Seevastu koosseisuvälised teenistujad ei kuulu ühtegi teenistuskorpusesse ega ole klassifitseeritud ühtegi rühma, kuna nad on vastavalt vajadusele nimetatud vabadele ametikohtadele erinevates teenistuskorpustes ja rühmades, ning nad ei tööta ametikohal alaliselt. Ametikohale, millel töötatakse koosseisuvälise teenistujana, vastava palgaastme konsolideerimine võib aga tekitada vertikaalses teenistuskäigus „hüppeid“ ja „edutamisi“ ametnikuna, ilma et oleks kohustust järgida muid seadusest tulenevaid nõudeid, kuid see moonutaks teenistuskäigu struktuuri.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sellega seoses, et kuigi Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) on varem leidnud, et isikliku palgaastme konsolideerimine on võimalik vaid siis, kui ametikohal töötatakse alaliselt, kui võtta arvesse selle olulisust avaliku teenistuse struktuuris, kohaldas ta käesoleva kohtuotsuse punktis 19 osutatud kohtuotsuses raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1, ilma et ta oleks võtnud arvesse täidetava ametikoha alalisust. Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et 20. juuni 2019. aasta kohtuotsuse Ustariz Aróstegui (
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
) punktides 47 ja 50, mis puudutavad ametnikele, mitte aga koosseisuvälistele teenistujatele, makstavat lisatasu, tegi Euroopa Kohus üksnes vahet teenistusstaažil põhineva erineva kohtlemise ja kõrgemale palgaastmele tõusmisel põhineva erineva kohtlemise vahel, millest võib järeldada, et viimati nimetatud erinev kohtlemine võib olla põhjendatud muude teguritega, mis lisanduvad pelgalt asjaomasel ametikohal töötamise ajale.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Castilla‑Leóni kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [raamkokkuleppe] klausli 4 lõikes 1 kasutatud mõistet „võrreldav alatine töötaja“ tuleb tõlgendada nii, et palgaastme asutusesisese konsolideerimismenetluse raames tuleb töö, mida tegi koosseisuline ametnik enne selle staatuse saamist koosseisuvälise teenistujana, võrdsustada teise koosseisulise ametniku tööga?
2.
Kas [raamkokkuleppe] klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nii asjaolu, et seda aega on juba hinnatud ja arvesse võetud koosseisulise ametniku staatuse andmisel, kui ka teenistuskäigu vertikaalne mudel liikmesriigi õiguses on objektiivsed põhjused, mis õigustavad seda, et koosseisulise ametniku töötamist enne selle staatuse saamist koosseisuvälise teenistujana ei võeta isikliku palgaastme konsolideerimisel arvesse?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei võeta isikliku palgaastme konsolideerimisel arvesse ametniku töötamist koosseisuvälise teenistujana enne ametnikuks saamist.
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et direktiivi 1999/70 ja raamkokkulepet kohaldatakse kõigi töötajate suhtes, kes teevad tasu eest tööd tähtajalise töösuhte raames, mis seob neid nende tööandjaga (22. märtsi 2018. aasta kohtumäärus Centeno Meléndez,
C‑315/17
, ei avaldata,
EU:C:2018:207
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Raamkokkuleppes sätestatud nõuded kohalduvad seega tähtajalistele töölepingutele ja ‑suhetele, mis on sõlmitud ametiasutuste ja muude avaliku sektori üksustega (22. märtsi 2018. aasta kohtumäärus Centeno Meléndez,
C‑315/17
, ei avaldata,
EU:C:2018:207
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Praegusel juhul on selge, et kuna põhikohtuasja kaebaja oli enam kui kuus aastat töötanud autonoomse piirkonna koosseisuvälise teenistujana, peeti teda „tähtajaliseks töötajaks“ raamkokkuleppe tähenduses.
Seejärel tuleb meenutada, et raamkokkuleppe klausli 4 lõige 1 keelab kohelda tähtajalisi töötajaid töötingimuste osas vähem soodsalt kui võrreldavaid alalisi töötajaid üksnes seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused.
Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi raamkokkuleppe klausli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse raamkokkulepet klauslis 3 määratletud tähtajaliste töötajate suhtes, siis asjaolu, et põhikohtuasja kaebaja sai hiljem ametnikuks ja seega tähtajatuks töötajaks, ei takista tal tuginemast raamkokkuleppe klausli 4 lõikes 1 sätestatud diskrimineerimiskeelu põhimõttele, kui ta vaidlustab erineva kohtlemise oma palgaastme konsolideerimisel osas, mis puudutab enne tema ametnikuks nimetamist koosseisuvälise teenistujana töötatud aja arvessevõtmist (vt selle kohta 18. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Valenza jt,
C‑302/11–C‑305/11
,
EU:C:2012:646
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks tuleb tõdeda, nagu märgib ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, et isikliku palgaastme konsolideerimine, mida põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid puudutavad, kujutab endast „töötingimust“ raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses ja on määrav kriteerium selle kindlakstegemiseks, kas meede kuulub selle mõiste alla, mis on Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt just töötamine, see tähendab töösuhe töötaja ja tema tööandja vahel (20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui,
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nimelt tuleneb esiteks dekreedi 17/2018 artiklitest 3–5, et isikliku palgaastme konsolideerimiseks peab olema täidetud kaks tingimust: „alaliselt ametisse nimetamine, välja arvatud haldusliku teenistuskäigu algsel palgaastmel“ ja „ühel või mitmel [varasemale ametikohale] vastava taseme ametikohal tegelik töötamine“. Teiseks tagab kõnealune konsolideerimine seaduse 7/2005 Castilla‑Leóni autonoomse piirkonna avaliku teenistuse kohta artikli 69 lõike 1 kohaselt ametnikule õiguse saada konsolideeritud isiklikule palgaastmele vastavat töötasu ka siis, kui vahetatakse ametikohta. See on ka ametniku vertikaalse teenistuskäigu eeltingimus.
Järelikult, kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuste sõnastusest nähtub, et need põhinevad eeldusel, et koosseisulisi teenistujaid koheldakse vähem soodsalt kui ametnikke osas, mis puudutab koosseisulise teenistuja ja ametnikuna töötamise arvessevõtmist palgaastme konsolideerimisel, siis tuleb esimesena analüüsida, kas need kaks töötajate kategooriat on raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses võrreldavas olukorras.
Hindamaks, kas töötajad teevad sama või samalaadset tööd raamkokkuleppe tähenduses, tuleb vastavalt raamkokkuleppe klausli 3 lõikele 2 ja klausli 4 lõikele 1 välja selgitada, kas kõiki tegureid, nagu töö iseloomu, väljaõppe‑ ja töötingimusi, arvesse võttes võib nende isikute olukorda pidada võrreldavaks (20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui,
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev faktilisi asjaolusid hindama, peab kindlaks tegema, kas ametnikud ja koosseisuvälised teenistujad on võrreldavas olukorras (vt selle kohta 20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui,
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika), ilmneb eelotsusetaotlusest endast, et praegusel juhul oli põhikohtuasja kaebaja ajal, mil ta oli koosseisuväline teenistuja, samasuguses olukorras nagu ametnikuna seoses veterinaarkoordinaatori tööülesannete täitmise, nõutava diplomi, teenistustingimuste ja ‑koha ning muude töötingimustega.
Samas märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ametnik, kes töötab ajutiselt, see tähendab lähetuse korras, kõrgema taseme ametikohal kui see, millele ta on alaliselt nimetatud, konsolideerib mitte lähetuse korras täidetavale ametikohale vastava palgaastme, vaid sellele ametikohale vastava palgaastme, millele ta on alaliselt nimetatud. Seetõttu tekib tal küsimus, kas olukord, kus ametnik konsolideerib kõrgema palgaastme kui see, millel ta töötas koosseisuvälise teenistujana, kujutab endast vastupidist diskrimineerimist ametnike suhtes.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 sõnastusest tuleneb, et selleks, et tähtajalise töölepinguga töötajatel oleks alust tugineda sellele klauslile, piisab, kui asjaomaseid tähtajalise töölepinguga töötajaid koheldakse vähem soodsalt kui võrreldavaid tähtajatu töölepinguga töötajaid (20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui,
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
, punkt
).
On siiski ilmne, et põhikohtuasja kaebaja töötas mitu aastat ühe ametisse nimetamise alusel autonoomse piirkonna koosseisuvälise teenistujana ja vastavalt sellele ametikohale kohaldatavale ametikohtade klassifitseerimise süsteemile määrati tema isiklikuks palgaastmeks sellel ametikohal palgaaste 24. Järelikult tuleb põhikohtuasja kaebaja olukorda võrrelda sellisel ametikohal alaliselt töötava ametniku olukorraga.
Siit järeldub – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei selgu kõiki asjaolusid arvestades teisiti –, et tuleb asuda seisukohale, et sellise koosseisuvälise teenistuja nagu põhikohtuasja kaebaja olukord enne tema ametnikuks saamist on võrreldav samal ametikohal, millel asjaomane teenistuja töötas, alaliselt töötava ametniku olukorraga.
Neil asjaoludel tuleb teisena kontrollida, kas esinevad „objektiivsed põhjused“ raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses, mis võivad põhjendada käesoleva kohtuotsuse punktis 33 nimetatud erinevat kohtlemist.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et mõiste „objektiivsed põhjused“ nõuab, et tuvastatud ebavõrdne kohtlemine oleks õigustatud täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis iseloomustavad asjasse puutuvat töötingimust konkreetses olukorras, millega seoses see esineb, ning objektiivsete ja läbipaistvate kriteeriumide alusel, mis võimaldaksid kontrollida, kas see ebavõrdne kohtlemine on tingitud tegelikust vajadusest ja kas see on sobiv taotletava eesmärgi saavutamiseks ning selleks vajalik. Sellised asjaolud võivad tuleneda eelkõige nende tööülesannete eripärast, mille täitmiseks tähtajalised lepingud on sõlmitud, ning nimetatud tööülesannete olemuslikest tunnustest, või kui see on asjakohane, siis liikmesriigi sotsiaalpoliitika õiguspärase eesmärgi taotlemisest (20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui,
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Küll ei võimalda see mõiste põhjendada tähtajaliste töötajate ja tähtajatute töötajate erinevat kohtlemist asjaoluga, et erinev kohtlemine on ette nähtud üldise ja abstraktse riigisisese normiga, nagu seadus või kollektiivleping (vt selle kohta 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana,
C‑177/10
,
EU:C:2011:557
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuginemine koosseisuväliste teenistujate töö ajutisele iseloomule ei saa iseenesest olla objektiivne põhjus raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui,
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab põhikohtuasjas tuvastatud erineva kohtlemise võimalikke põhjendusi, siis osutab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks ametnike vertikaalsele teenistuskäigule, mis on astmeline ja tuleneb haldusstruktuurist endast.
Sellega seoses tuleb märkida, et kuna vertikaalne teenistuskäik ja palgaastme konsolideerimine on ametnikuks olemisega lahutamatult seotud, siis tuleb meenutada, et arvestades kaalutlusõigust, mis liikmesriikidel on oma haldusasutuste korraldamisel, võivad nad põhimõtteliselt ette näha ametnikuks saamise tingimused ja ametnike teenistustingimused, ilma et nad läheksid vastuollu direktiiviga 1999/70 ja raamkokkuleppega (20. juuni 2019. aasta kohtuotsus Ustariz Aróstegui,
C‑72/18
,
EU:C:2019:516
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuigi direktiiviga 1999/70 ja raamkokkuleppega ei ole seega põhimõtteliselt vastuolus see, kui isikliku palgaastme määramine on ette nähtud ainult ametnikele, ei saa liikmesriigi õigusnormid siiski kehtestada üldist ja abstraktset tingimust, mis on üksnes seotud koosseisuväliste teenistujate töö ajutise iseloomuga, võtmata arvesse täidetavate ülesannete eripära ja nende olemuslikke tunnuseid.
Sellega seoses tuleb siiski tõdeda, et nagu eelotsusetaotlusest nähtub, näevad põhikohtuasjas kohaldatavad riigisisesed õigusnormid ette, et ainuüksi asjaolu, et ametnik on töötanud ajutiselt ametikohal, millele vastav palgaaste on kõrgem kui ametikohal, millel ta töötab alaliselt, ei anna talle automaatselt õigust konsolideerida kõrgemat palgaastet.
Neil asjaoludel võib olukord, kus ametnikul on õigus konsolideerida kõrgem palgaaste kui see, millel ta töötas koosseisuvälise teenistujana, kujutada endast vastupidist diskrimineerimist nende ametnike suhtes, keda lähtetati ajutiselt ametikohale, millele vastav palgaaste on kõrgem kui ametikohal, millele nad on alaliselt nimetatud.
Seega, juhul kui põhikohtuasjas kohaldatavad riigisisesed õigusnormid, mis välistavad selle palgaastme automaatse konsolideerimise, millel isik töötas ajutiselt, võimaldavad võtta konsolideeritava palgaastme kindlaksmääramisel arvesse ajutisel ametikohal töötatud aega – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, tuleb neid õigusnorme kohaldada ühtemoodi isikute suhtes, kes töötasid sellel ajutisel ametikohal koosseisuvälise teenistujana või alaliselt ametisse nimetatud ametnikuna.
Teiseks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuna põhikohtuasja kaebaja töötamist koosseisuvälise teenistujana võeti arvesse valikumenetluses, mille tulemusena sai ta ametnikuks, tähendaks selle teenistusaja isikliku palgaastme konsolideerimisel arvessevõtmine selle teenistuse kahekordset hindamist, mis viiks selleni, et põhikohtuasja kaebajat koheldakse soodsamalt võrreldes teiste ametnikega.
Ametnikuks saamise tingimuste kehtestamine ja ametniku õigus isikliku palgaastme konsolideerimisele, mis – nagu mainiti käesoleva kohtuotsuse punktides 31 ja 32 – kujutab endast töötingimust, on ametnikele kohaldatava korra kaks eraldi aspekti, mistõttu ei saa asuda seisukohale, et asjaomase isiku kooseisuvälise teenistujana töötamise arvessevõtmine ametnikuks saamisega seoses ja isikliku palgaastme konsolideerimisega seoses toob kaasa selle teenistusaja kahekordse hindamise, kui on vaid tegemist isikliku palgaastme konsolideerimisega.
Seega, kuigi käesoleva kohtuotsuse punktis 45 viidatud kohtupraktika kohaselt on õiguspärane näha ette ametnikuks saamise tingimused, ei saa selliste tingimuste kehtestamine õigustada erinevat kohtlemist nimetatud konsolideerimise tingimuste osas.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei võeta isikliku palgaastme konsolideerimisel arvesse ametniku töötamist koosseisuvälise teenistujana enne ametnikuks saamist.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, lisatud 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 4 lõikega 1 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt ei võeta isikliku palgaastme konsolideerimisel arvesse ametniku töötamist koosseisuvälise teenistujana enne ametnikuks saamist.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.