CELEX: 62016TJ0026
FEGA și FEADR
Cheltuieli excluse de la finanțare
Nereguli în constatarea cuantumului creanțelor
Întârzieri în procedura de recuperare a creanțelor
Necompensare între fonduri
Stabilirea cuantumului dobânzilor
Proporționalitate
Corecție financiară forfetară
Articolele 31-33 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005
Situații individuale

)
Istoricul cauzei
În cadrul finanțării politicii agricole comune, Comisia Europeană a realizat o serie de verificări privind cheltuielile efectuate de reclamantă, Republica Elenă. Aceasta a efectuat mai întâi o verificare a documentelor (IR/2009/017/GR) într‑o serie de cazuri individuale, ca urmare a scrisorii sale de observații din 10 februarie 2009, apoi, de la 8 la 10 septembrie 2009, aceasta a efectuat o verificare la fața locului (IR/2009/004/GR).
Prin scrisoarea de observații din 4 ianuarie 2010, Comisia a informat Republica Elenă cu privire la deficiențele și la neregulile pe care le constatase cu ocazia acestei verificări la fața locului, care privea, în primul rând, întârzieri în procedura de recuperare, fie ca urmare a trecerii a mai mult de patru ani între data raportului de control și cea a primului act de constatare administrativă sau judiciară, fie ca urmare a trecerii a mai mult de un an între primul act de constatare administrativă sau judiciară și emiterea unui ordin de recuperare, în al doilea rând, pe necompensarea creanțelor între Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în al treilea rând, pe stabilirea eronată a cuantumului dobânzilor datorate, precum și, cu diferite ocazii, pe nemenționarea dobânzilor datorate atunci când nu se efectuase recuperarea și, în al patrulea rând, pe cazuri individuale care prezentau întârzieri în recuperare. Aceasta propunea, în consecință, excluderea de la finanțarea Uniunii Europene și imputarea în sarcina Republicii Elene a sumei de 11467310,85 euro.
Prin scrisoarea din 3 martie 2010, Republica Elenă și‑a prezentat dezacordul cu această analiză. O reuniune bilaterală a avut loc la 1 aprilie 2011, în urma căreia a fost întocmit un proces‑verbal datat 12 iulie 2011. Comisia a manifestat regretul că autoritățile elene nu au fost în măsură să furnizeze date cu privire la toate cazurile care prezentau întârzieri în recuperare, în afara cazurilor individuale deja identificate de ea. Republica Elenă a invocat, în ceea ce o privește, dificultăți în legătură cu procedura de compensare între fonduri și a negat că ar fi avut loc o subevaluare din partea sa a cuantumului dobânzilor care trebuiau plătite. Referitor la cazurile individuale, Republica Elenă a afirmat că este de părere că vechimea lor sau contestarea lor jurisdicțională împiedicau luarea în considerare a cheltuielilor aferente acestora.
Prin scrisoarea din 24 ianuarie 2013, Comisia a notificat Republicii Elene, în limba greacă, propunerea sa de a exclude de la finanțarea Uniunii suma de 11467310,85 euro (denumită în continuare „notificarea”). La 7 martie 2013, Republica Elenă a solicitat intervenția organului de conciliere.
Cu ocazia procedurii de conciliere, organul de conciliere a arătat, în avizul său din 19 octombrie 2013, mai întâi, că părțile puteau ajunge la un acord în special cu privire la baza corecției financiare forfetare propuse de 10 %, apoi, în privința nivelului corecției menționate, acesta nu putea fi de niciun ajutor părților, ca urmare a nefurnizării de către autoritățile elene a tabelului cazurilor în care nu fuseseră respectate termenele, și, în sfârșit, că trebuia să se atragă atenția Comisiei cu privire la articolul 33 alineatul (3) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (
JO 2005, L 209, p. 1
, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193), care „[părea] să excludă compensarea dacă sume angajate de FEADR [făceau] obiectul unei recuperări”. În rest, organul de conciliere a arătat că nu vedea niciun motiv pentru a repune în discuție concluziile serviciilor Comisiei.
Comisia, care, în perioada respectivă, primise noi dovezi, prin scrisoarea din 17 iulie 2015 (denumită în continuare „scrisoarea din 17 iulie 2015”), pe de o parte, a revizuit în creștere calcularea bazei corecției financiare forfetare de 10 % și, pe de altă parte, a acceptat, într‑un caz, să nu impună o corecție și, în celălalt, să reducă cuantumul corecției la jumătate. A rezultat astfel o majorare a cuantumului final al sumei corespunzătoare cheltuielilor excluse de la finanțarea Uniunii, care a ajuns în prezent la 11534827,97 euro.
Prin Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/2098 a Comisiei din 13 noiembrie 2015 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul FEGA și al FEADR (
JO 2015, L 303, p. 35
, denumită în continuare „decizia atacată”), Comisia a exclus în final de la finanțarea Uniunii cheltuielile efectuate de Organismos Pliromon kai Elegchou Koinotikon Enischyseon Prosanatolismou kai Eggyiseon (Agenția elenă de plăți și control ale sprijinului comunitar de orientare și de garantare, denumit în continuare „Opekepe”), pentru un cuantum total de 12647843,53 euro.
Procedura și concluziile părților
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 22 ianuarie 2016, Republica Elenă a introdus prezenta acțiune.
[omissis]
Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 16 februarie 2017.
Republica Elenă solicită Tribunalului:
–
anularea în parte a deciziei atacate, în măsura în care Comisia a aplicat în cuprinsul acesteia corecții financiare care o privesc, în cuantum de 11534827,97 euro.
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
Comisia solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii;
–
obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
[
omissis
]
Cu privire la motivele acțiunii
În susținerea concluziilor sale în anulare, reclamanta invocă, în esență, cinci motive întemeiate:
–
pe lipsa unui temei juridic pentru aplicarea unei corecții financiare forfetare în ceea ce privește deficiențele constatate referitor la procedura de recuperare a ajutoarelor plătite în mod necuvenit;
–
pe împrejurarea că corecția financiară forfetară, aplicată în anul 2015, pentru deficiențe în sistemul de control, este invocată pentru fapte anterioare anului 2000, pornind de la constatări considerate a fi fost efectuate pentru prima dată în anul 2011, și îi încalcă astfel dreptul la apărare; aceasta susține de asemenea că Comisia îi impune o sarcină disproporționată și încalcă principiul securității juridice, al protecției încrederii legitime și al termenului rezonabil în desfășurarea procedurilor administrative;
–
pe nemotivare și pe existența unei erori vădite de apreciere în ceea ce privește pretinsele întârzieri în procedura de recuperare cu compensare între fonduri;
–
pe o interpretare și pe o aplicare eronate de către Comisie a articolului 32 alineatele (1) și (5) din Regulamentul nr. 1290/2005, în ceea ce privește, pe de o parte, calcularea dobânzilor achitate conform regulii de împărțire la jumătate între statul membru în cauză și bugetul Uniunii a consecințelor financiare ale nerecuperării (denumită în continuare „regula de împărțire la jumătate”) și, pe de altă parte, nemenționarea dobânzilor în tabelele din anexa III la Regulamentul (CE) nr. 885/2006 al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 în ceea ce privește autorizarea agențiilor de plăți și a altor entități, precum și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (
JO 2006, L 171, p. 90
, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 37), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1034/2008 al Comisiei din 21 octombrie 2008 (
JO 2008, L 279, p. 13
);
–
pe erori săvârșite în legătură cu diferite situații individuale.
Cu privire la primul motiv
Republica Elenă arată, în susținerea primului său motiv, că aplicarea în speță a corecției financiare forfetare a fost lipsită de temei juridic. Astfel, neregulile constatate nu ar privi încălcări referitoare la controalele de eligibilitate a cheltuielilor, care pot face obiectul unei corecții forfetare în temeiul articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005, ci la gestiunea ulterioară a plăților neconforme cu reglementările, care ar putea face obiectul doar al unor corecții specifice în temeiul articolelor 32 și 33 din același regulament. Or, numai articolul 31 alineatul (3) din regulamentul menționat s‑ar aplica în privința cazurilor specifice de nereguli vizate la articolele 32 și 33 menționate mai sus, cele două articole menționate făcând trimitere în mod expres la acesta. Corecția financiară forfetară rezultă doar din articolul 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005, care nu s‑ar aplica neregulilor care fac obiectul articolelor 32 și 33 din regulamentul menționat. Modul de redactare a articolului 31 alineatele (4) și (5) din același regulament ar susține această analiză. Republica Elenă invocă de asemenea interpretarea coroborată a articolului 3 alineatul (1) litera (a) și a articolului 8 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) din Regulamentul nr. 1290/2005 și a considerentelor (25) și (26) ale acestuia din urmă.
În plus, documentul VI/5330/97 al Comisiei din 23 decembrie 1997, intitulat „Orientări privind calculul consecințelor financiare cu ocazia pregătirii deciziei privind verificarea conturilor FEGA‑Garanție” (denumite în continuare „orientări”), ar privi exclusiv criteriile prevăzute la articolul 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005, astfel cum ar fi indicat jurisprudența, în special Hotărârea din 13 decembrie 2012, Grecia/Comisia (
T‑588/10
, nepublicată,
EU:T:2012:688
, punctul
). Comisia s‑ar fi autolimitat, așadar, în puterea sa de apreciere și nu ar fi posibilă aplicarea în speță a corecției financiare forfetare puse în aplicare în decizia atacată, chiar dacă s‑ar fi dovedit neregulile în cauză.
Subliniind caracterul excepțional al utilizării unor corecții financiare forfetare, Republica Elenă susține că, în speță, cuantumul real al sumelor nerecuperate ar putea fi pe deplin determinat, în special grație tabelelor prevăzute în anexa III la Regulamentul nr. 885/2006, comunicate Comisiei de statele membre, motiv pentru care metoda forfetară ar fi golită de conținut.
În replică, Republica Elenă adaugă că, dacă interpretarea și aplicarea dispozițiilor pertinente de către Comisie ar fi corecte, impunerea de corecții financiare forfetare ar fi deopotrivă posibilă în materia ajutoarelor de stat sau a neîndeplinirii obligațiilor de către un stat membru, care constituie ipoteza vizată la articolul 31 alineatul (5) litera (b) din Regulamentul nr. 1290/2005.
Comisia contestă argumentele Republicii Elene.
Examinarea primului motiv presupune verificarea, în primul rând, a aspectului dacă Comisia dispune de un temei juridic pentru a recurge la o corecție financiară forfetară în cazul constatării unor nereguli în temeiul articolelor 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005 și, în al doilea rând, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă aplicarea unei asemenea corecții era justificată, în speță, având în vedere încălcările constatate.
Trebuie să se precizeze, cu titlu introductiv, că, în speță, acțiunea Comisiei, de la verificarea documentelor și verificarea la fața locului pe care le‑a efectuat în anul 2009 până la analiza sa asupra avizului organului de conciliere, emisă la 19 octombrie 2013, era guvernată de Regulamentul nr. 1290/2005, aplicabil în acel moment. În considerentul (1) al deciziei atacate, Comisia a făcut de asemenea trimitere la articolul 52 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (
JO 2013, L 347, p. 549
), aplicabil începând de la 1 ianuarie 2015 în temeiul articolului 121 alineatul (2) litera (c) din același regulament. Or, articolul 52 din Regulamentul nr. 1306/2013 reia în esență articolul 31 din Regulamentul nr. 1290/2005 și îl dezvoltă. Prin urmare și în măsura în care părțile își întemeiază argumentele pe acest din urmă regulament, este suficient, pentru soluționarea prezentului litigiu, să se examineze dispozițiile pertinente ale Regulamentului nr. 1290/2005..
Posibilitatea de a recurge la o corecție financiară forfetară rezultă din larga putere de apreciere acordată Comisiei în temeiul dispozițiilor coroborate ale articolului 31 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1290/2005. Acestea recunosc Comisiei posibilitatea de a decide, „[î]n cazul în care […] constată că cheltuielile precizate la articolul 3 alineatul (1) și articolul 4 au fost efectuate cu încălcarea normelor [Uniunii], ce sume urmează să fie excluse de la finanțarea [Uniunii]” abilitând‑o să evalueze „sumele care vor fi excluse pe baza gravității abaterii constatate”„ținând cont de natura și gravitatea infracțiunii, precum și de prejudiciul financiar cauzat [Uniunii]” (a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 mai 2013, Grecia/Comisia,
T‑294/11
, nepublicată,
EU:T:2013:261
, punctele
-
și jurisprudența citată).
Trebuie amintit de asemenea să mecanismul de corecție forfetară și criteriile care figurează în orientări au fost declarate conforme dreptului Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 septembrie 2004, Grecia/Comisia,
C‑332/01
,
EU:C:2004:496
, punctul
, Hotărârea din 7 octombrie 2004, Spania/Comisia,
C‑153/01
,
EU:C:2004:589
, punctul
, și Hotărârea din 17 mai 2013, Grecia/Comisia,
T‑294/11
, nepublicată,
EU:T:2013:261
, punctul
), întrucât o corecție stabilită de Comisie în conformitate cu orientările urmărește să evite imputarea FEGA și FEADR a sarcinii sumelor care nu au servit la finanțarea unui obiectiv urmărit de reglementarea Uniunii în cauză și nu constituie o sancțiune (Hotărârea din 31 martie 2011, Grecia/Comisia,
T‑214/07
, nepublicată,
EU:T:2011:130
, punctul
, și Hotărârea din 17 mai 2013, Grecia/Comisia,
T‑294/11
, nepublicată,
EU:T:2013:261
, punctul
). Potrivit jurisprudenței, ratele forfetare reținute în orientări permit în același timp respectarea dreptului Uniunii și buna gestionare a resurselor Uniunii, precum și evitarea exercitării de către Comisie a puterii sale discreționare prin impunerea în sarcina statelor membre a unor corecții excesive și disproporționate (Hotărârea din 10 septembrie 2008, Grecia/Comisia,
T‑181/06
, nepublicată,
EU:T:2008:331
, punctul
, și Hotărârea din 17 mai 2013, Grecia/Comisia,
T‑294/11
, nepublicată,
EU:T:2013:261
, punctul
).
În ceea ce privește aspectul dacă există un temei juridic care să permită recurgerea la o corecție financiară forfetară în ceea ce privește neregulile vizate la articolele 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005, trebuie arătat că nicio dispoziție din regulamentul menționat, în special a articolelor 31-33 din acesta, nu exclude posibilitatea de a aplica articolul 31 alineatul (2) din același regulament în privința neregulilor vizate la articolele 32 și 33 din acesta.
Desigur, articolele 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005 nu fac trimitere la articolul 31 din același regulament decât pentru a menționa că, atunci când Comisia, în aplicarea articolelor menționate 32 și 33, decide „ca sumele să fie recuperate de către statul membru” [articolul 32 alineatul (4) și articolul 33 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1290/2005] sau „să excludă de la finanțare[a] [Uniunii] sumele din sarcina bugetului [Uniunii]” [articolul 32 alineatul (8) din Regulamentul nr. 1290/2005], aceasta are obligația să urmeze „procedura prevăzută la articolul 31 alineatul (3)” din regulamentul menționat. Trebuie amintit în această privință că respectiva dispoziție, de ordin pur procedural, prevede că, „[î]naintea luării oricărei decizii de refuzare a finanțării, constatările în urma verificărilor Comisiei și răspunsurile statelor membre fac obiectul unei notificări scrise, iar ulterior cele două părți trebuie să încerce să ajungă la un acord asupra acțiunii ce trebuie luată” și că, „[în lipsa unui acord], statul membru poate să solicite deschiderea unei proceduri în scopul reconcilierii părților în termen de 4 luni. Comisiei i se prezintă un raport privind rezultatul procedurii examinat înainte de a decide orice refuz de finanțare”. Aceasta este procedura care a fost aplicată în speță.
Faptul că articolele 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005 fac trimitere explicită numai la articolul 31 alineatul (3) din același regulament nu implică însă excluderea recurgerii la o corecție financiară forfetară în cazul neregulilor prevăzute la articolele 32 și 33 menționate.
Astfel, reiese din modul de redactare a articolului 31 alineatul (5) litera (a) din Regulamentul nr. 1290/2005 că articolul 31 alineatul (4) din același regulament nu se aplică în privința „[consecințelor financiare] ale neregulilor care intră sub incidența articolelor 32 și 33”, ceea ce implică,
a contrario
, că celelalte alineate ale articolului 31 din Regulamentul nr. 1290/2005, inclusiv alineatul (2) al acestuia, sunt aplicabile neregulilor vizate la articolele 32 și 33 din același regulament.
Această interpretare este, în plus, conformă obiectivului, menționat în considerentele (25) și (26) ale Regulamentului nr. 1290/2005, de a proteja interesele financiare ale Uniunii, care stă la baza normelor de control al bunei executări a bugetului fondurilor agricole prevăzute la titlul IV din regulamentul menționat, din care fac parte articolele 31-33 din acesta. Astfel, excluderea posibilității de a recurge la o corecție financiară forfetară, pe de o parte, ar priva Comisia de orice mijloc de a proteja interesele financiare ale Uniunii atunci când ea nu este în măsură să cuantifice cu precizie sumele care trebuie excluse de la finanțarea din bugetul Uniunii în temeiul articolelor 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005, ca urmare a faptului că statul membru în cauză nu i‑ar fi furnizat informațiile necesare în această privință, și, pe de altă parte, ar permite statului membru care nu și‑a îndeplinit obligațiile să eludeze obligațiile sale, obținând astfel un avantaj din propriile încălcări.
În consecință, contrar susținerilor Republicii Elene, recurgerea la o corecție financiară forfetară nu este proscrisă în sine atunci când sunt puse în aplicare articolele 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005.
Niciunul dintre argumentele avansate de Republica Elenă nu poate repune în discuție această concluzie.
În primul rând, în ceea ce privește argumentul Republicii Elene menționat la punctul 23 de mai sus, potrivit căruia, dacă adoptarea unei corecții financiare forfetare ar fi posibilă referitor la consecințele financiare ale neregulilor vizate la articolele 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005, atunci aceasta ar fi posibilă și în ipoteza menționată la articolul 31 alineatul (5) litera (b) din același regulament, privind ajutoarele de stat și neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru, este suficient să se arate că excluderea pe care o presupune această ultimă dispoziție urmărește să precizeze că termenul de 24 de luni prevăzut la articolul 31 alineatul (4) din regulamentul menționat nu se aplică în mod evident în procedurile referitoare la ajutoarele de stat și la neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru, care nu fac obiectul Regulamentului nr. 1290/2005.
În al doilea rând, articolul 3 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) din Regulamentul nr. 1290/2005 și considerentele (25) și (26) ale acestuia, pe care le invocă Republica Elenă, fără a prezenta însă argumente specifice întemeiate pe aceste dispoziții, nu sunt legate în mod tangibil de aspectul temeiului juridic al corecției financiare forfetare adoptate în speță și, prin urmare, nu au nicio incidență asupra acestui aspect.
În al treilea rând, nici argumentele Republicii Elene întemeiate pe orientări nu pot fi admise.
În această privință, mai întâi, trebuie să se precizeze că nicio dispoziție din orientări nu exclude aplicarea articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005 în privința consecințelor financiare ale neregulilor vizate la articolele 32 și 33 din regulamentul menționat. Reiese astfel din jurisprudență că respectivele orientări „se limitează să precizeze metoda și parametrii pe care Comisia îi va utiliza pentru calculul sumelor care trebuie înlăturate de la finanțare, pe baza criteriilor prevăzute la articolul 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005” (Hotărârea din 13 decembrie 2012, Grecia/Comisia,
T‑588/10
, nepublicată,
EU:T:2012:688
, punctul
).
În continuare, rezultă din anexa 2 la orientări că, în cazul în care este imposibil să se stabilească cuantumul real al plăților neconforme și, prin urmare, cuantumul pierderilor financiare suportate de Uniune, se aplică corecții forfetare în funcție de evaluarea riscului de pierdere suportat de bugetul Uniunii ca urmare a controalelor deficitare. Or, o astfel de imposibilitate de a stabili cuantumul exact al plăților neconforme poate să apară atât în ceea ce privește controlul eligibilității cheltuielilor, cât și în ceea ce privește controalele privind recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit, iar aceasta, astfel cum indică chiar orientările, din cauza „naturii înseși a controlului ex post”.
În sfârșit și în orice caz, presupunând chiar că orientările nu se aplică neregulilor vizate la articolele 32 și 33 din Regulamentul nr. 1290/2005, această simplă împrejurare nu poate avea drept consecință să priveze de temei juridic recurgerea la o asemenea corecție forfetară, din moment ce interpretarea acestor nereguli nu ar contraveni interpretării dreptului derivat. Or, chiar în temeiul Regulamentului nr. 1290/2005 și, în special, în temeiul puterii largi de apreciere pe care acesta o recunoaște Comisiei, aceasta a putut adopta mecanismul de corecție forfetară care figurează în orientări (a se vedea punctele 27 și 28 de mai sus).
Trebuie să se concluzioneze, așadar, că exista un temei juridic, și anume articolul 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005, care permitea Comisiei să aplice o corecție financiară forfetară în privința consecințelor financiare ale neregulilor constatate în temeiul articolelor 32 și 33 din regulamentul menționat în cazul în care aceasta nu era în măsură să stabilească cuantumul exact al sumelor nerecuperate. Același raționament poate, în plus, să fie transpus în prezent la articolul 52 din Regulamentul nr. 1306/2013, cu atât mai mult cu cât articolul 52 alineatul (2) din acest regulament prevede expres posibilitatea de a recurge la corecții financiare forfetare „în situațiile în care, din cauza naturii situației sau pentru că statul membru nu a pus la dispoziția Comisiei informațiile necesare, ar fi necesare eforturi neproporționale pentru identificarea prejudiciului financiar cauzat Uniunii”.
Trebuie verificat în prezent dacă aplicarea acestei corecții era justificată în speță din perspectiva încălcărilor constatate (a se vedea punctul 25 de mai sus).
Trebuie amintită, de la început, obligația de informare a Comisiei care revine statelor membre, atât în ceea ce privește cheltuielile efectuate în temeiul FEGA, cât și cele angajate în temeiul FEADR. Atât articolul 32 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul nr. 1290/2005, cât și articolul 33 alineatul (4) primul paragraf din același regulament prevăd astfel că, „[a]tunci când se trimit conturile anuale, în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) litera (c) punctul (iii), statele membre trimit Comisiei un raport de sinteză asupra procedurilor de recuperare inițiate ca urmare a neregulilor. Acesta prezintă defalcat sumele încă nerecuperate, prin procedură administrativă și/sau judiciară și pe anul în care s‑a emis prima constatare administrativă sau judiciară a neregulilor descoperite”. În plus, rezultă din articolul 32 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1290/2005 că „[s]tatele membre pun la dispoziția Comisiei detalii ale procedurilor individuale de recuperare și ale sumelor individuale rămase nerecuperate”.
Or, astfel cum a arătat organul de conciliere la punctul 6.2 din avizul său din 19 octombrie 2013„autoritățile elene nu au prezentat un tabel al cazurilor în care nu fuseseră respectate termenele”. Prin urmare, contrar celor susținute de Republica Elenă la punctul 32 din cererea introductivă, Comisia nu era în situația de a stabili cu exactitate sumele nerecuperate, întrucât acest stat nu completase în mod corespunzător tabelele din anexa III la Regulamentul nr. 885/2006, în pofida cererilor repetate în acest sens ale Comisiei. Această deficiență, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 19.6.3 din raportul de sinteză, constă în numărul de controale‑cheie care „nu fuseseră aplicate sau fuseseră aplicate atât de neriguros sau atât de puțin frecvent încât erau complet inapte să sancționeze neregulile conform imperativelor [care rezultă din reglementare]”. Aceste controale‑cheie constau în proceduri adecvate și în controale pentru a se asigura, în primul rând, că sumele nedatorate plătite sunt, în timpul dorit, identificate, recuperate și rambursate în fonduri, în al doilea rând, că documentele contabile și indicațiile privind gestiunea datelor sunt exacte și, în al treilea rând, că anexa III la Regulamentul nr. 885/2006 și cartea mare a debitorilor sunt complete.
Trebuie amintit în această privință că, potrivit orientărilor, lipsa unor controale‑cheie sau aplicarea lor neriguroasă sau puțin frecventă poate justifica aplicarea unei corecții financiare forfetare.
Prin urmare, din moment ce, în cursul verificărilor intervenite în anul 2009, aceasta constatase, în cadrul examinării mai multor dosare individuale, o lipsă sau o întârziere recurentă în recuperarea creanțelor din fondurile în cauză, Comisia era îndreptățită să suspecteze lacune similare în privința tuturor dosarelor și, în lumina orientărilor, întrucât nu era posibil să se evalueze cu precizie pierderile suferite de Uniune, să aibă în vedere o corecție forfetară (a se vedea în acest sens și prin analogie, în ceea ce privește anomaliile în controalele efectuate de un stat membru, Hotărârea din 24 aprilie 2008, Belgia/Comisia,
C‑418/06 P
,
EU:C:2008:247
, punctul
și jurisprudența citată).
Prin urmare, cel dintâi motiv trebuie să fie respins ca neîntemeiat.
[omissis]
Cu privire la al treilea și la al patrulea motiv
În cadrul celui de al treilea motiv, Republica Elenă contestă, în esență, temeinicia corecției financiare forfetare în ceea ce privește pretinsa necompensare a creanțelor între fondurile agricole și consideră nelegal, în cadrul celui de al patrulea motiv, temeiul corecției menționate referitor la obligația contabilizării dobânzii în tabelele prevăzute în anexa III la Regulamentul nr. 885/2006.
Trebuie să se constate în această privință că rezultă în mod expres din notificare că corecția financiară forfetară de 10 % propusă la punctul 1.1 din anexa la aceasta în temeiul întârzierilor în procedura de recuperare „acoperă de asemenea riscul pentru fondul descris la punctul 1.2 (Compensare) și la punctul 1.3 (Menționarea dobânzilor în [tabelele din anexa III la Regulamentul nr. 885/2006])”. Se precizează în continuare, la punctul 1.2
in fine
din anexa la notificare, că „nicio corecție adițională nu [a fost] propusă în consecință” cu titlul de lipsă a unei proceduri specifice de compensare între fonduri. Același raționament a fost urmat în ceea ce privește nemenționarea dobânzilor în tabelele din anexa III la Regulamentul nr. 885/2006, Comisia indicând, la punctul 1.3
in fine
din anexa la notificare, că corecția aferentă acesteia „era acoperită de corecția forfetară de 10 % propusă la punctul 1.1 (ca urmare a întârzierilor în procedura de recuperare)”.
Scrisoarea din 17 iulie 2015 cuprinde de asemenea o anexă care sintetizează poziția Comisiei după intervenția organului de conciliere. Aceasta subliniază în anexa menționată, la punctul 2 a doua liniuță, că „corecția financiară forfetară de 10 % propusă la litera A (întârzieri în procedura de recuperare) acoperă deopotrivă literele B și C (compensare între fonduri și indicarea dobânzilor în tabelul din anexa III [la Regulamentul nr. 885/2006])”. Aceiași termeni sunt utilizați în raportul de sinteză, la punctul 19.6.5, a doua liniuță
in fine
.
Această abordare este de altfel conformă orientărilor, potrivit cărora, în cazul în care același sistem conține mai multe carențe, ratele forfetare nu sunt cumulative, considerându‑se că cea mai gravă carență indică riscurile pe care sistemul de control le prezintă în ansamblul său.
Rezultă, așadar, în mod clar din constatările care precedă că cele două carențe care fac obiectul celui de al treilea și al celui de al patrulea motiv nu au antrenat nicio majorare a corecției financiare forfetare de 10 % aplicate cu titlu de întârzieri în recuperarea creanțelor. Rezultă că examinarea celui de al treilea și a celui de al patrulea motiv nu au incidență asupra egalității deciziei atacate.
Astfel, din jurisprudență reiese că, în măsura în care anumite motive ale unei decizii sunt, prin ele însele, de natură să o justifice în mod temeinic, viciile care ar putea afecta alte motive ale actului nu au niciun efect asupra părții dispozitive a acesteia. În plus, din moment ce dispozitivul unei decizii a Comisiei se întemeiază pe mai multe elemente de raționament, fiecare dintre acestea fiind suficient în sine pentru a constitui temeiul dispozitivului respectiv, acest act nu trebuie anulat, în principiu, decât dacă fiecare dintre aceste elemente este nelegal. În această ipoteză, o eroare sau o altă nelegalitate care nu ar afecta decât unul dintre elementele raționamentului nu poate fi suficientă pentru a justifica anularea deciziei în litigiu, din moment ce această eroare nu a putut avea o influență hotărâtoare în privința dispozitivului reținut de instituția care a emis decizia (Ordonanța din 26 februarie 2013, Castiglioni/Comisia,
T‑591/10
, nepublicată,
EU:T:2013:94
, punctul
, Hotărârea din 15 ianuarie 2015, Franța/Comisia,
T‑1/12
,
EU:T:2015:17
, punctul
, și Hotărârea din 28 septembrie 2016, Regatul Unit/Comisia,
T‑437/14
,
EU:T:2016:577
, punctul
).
În consecință, se impune respingerea celui de al treilea și a celui de al patrulea motiv ca inoperante.
Cu privire la al cincilea motiv
În cadrul celui de al cincilea motiv, Republica Elenă solicită anularea deciziei atacate în măsura în care privește nouă situații individuale și cu privire la care consideră că sunt afectate, fiecare, de diferite deficiențe care vor fi examinate de la caz la caz.
[omissis]
Ținând seama de cele ce precedă, trebuie respins al cincilea motiv în ansamblul său și, în consecință, acțiunea în totalitate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Întrucât Republica Elenă a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor Comisiei.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șaptea)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 25 octombrie 2017.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: greaca.
(
)	Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.