CELEX: 62020CJ0272
Överklagande
Personalmål
Personal vid Europeiska centralbanken (ECB)
Lön
Uttagningsprov
Likabehandling av interna och externa sökande
Placering i löneklass

Sebastian Veit har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 2 april 2020, Veit/ECB (
T‑474/18
, ej publicerad,
EU:T:2020:140
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen Sebastian Veits yrkande enligt artikel 270 FEUF och artikel 50a i stadgan för Europeiska unionens domstol om ogiltigförklaring av Europeiska centralbankens (ECB) beslut av den 3 januari 2018 (nedan kallat det omtvistade beslutet), i den del ECB placerade klaganden i löneklass 17 i lönegrad F/G, och ECB:s beslut av den 25 maj 2018 att avslå klagandens klagomål (nedan kallat beslutet av den 25 maj 2018).
Bakgrunden till tvisten och det omtvistade beslutet
Bakgrunden till tvisten, såsom den framgår av punkterna 1–11 i den överklagade domen, är följande.
Efter ett uttagningsprov rekryterade ECB den 1 oktober 2015 Sebastian Veit för perioden från den 1 oktober 2015 till den 30 september 2018 som analytiker för tillsynen vid generaldirektoratet (GD) för mikrotillsyn IV. Klagandens anställningsavtal var ett tidsbegränsat avtal som när det löpte ut kunde omvandlas till ett avtal om tillsvidareanställning.
När klaganden rekryterades placerades han, i enlighet med meddelandet om lediga tjänster, i lönegraden E/F enligt ECB:s lönestruktur. Inom denna grad tillerkände ECB klaganden löneklass 70 på grund av sin tidigare arbetslivserfarenhet på ungefär elva och ett halvt år vid Deutsche Bundesbank (Tysklands centralbank), vilken enligt fast administrativ praxis, såsom den kodifierats i en handling med rubriken ”Salary Proposal Guidelines” (riktlinjer för löneförslag), antagen av ECB:s generaldirektorat för personal den 30 april 2012 (nedan kallad den fasta administrativa praxisen för beräkning av löner för nya anställda), har beräknats utifrån sex löneklasser per år av relevant tidigare arbetslivserfarenhet som erhållits på en liknande eller högre nivå än den tjänst som ska tillsättas, det vill säga 6 × 11,5 = 69 löneklasser, vilka lades till den första löneklassen i lönegrad E/F, vilket gav resultatet löneklass 70.
Inom ramen för den årliga översynen av löner och ersättningar för perioden från den 1 september 2015 till den 31 augusti 2016 tilldelades klaganden ytterligare fyra löneklasser och flyttades således fram till löneklass 74 i lönegrad E/F.
Den 27 februari 2017, efter ett uttagningsprov, befordrade ECB tillfälligt klaganden till en högre lönenivå för perioden från den 1 mars 2017 till den 30 september 2018, i egenskap av tillsynsansvarig vid avdelningen för tillsyn av betydande bank IX vid GD mikrotillsyn II, genom att placera klaganden i löneklass 17 i lönegrad F/G. Klagandens anställningsavtal var på denna grund ett tidsbegränsat avtal som inte kunde omvandlas till ett avtal om tillsvidareanställning.
Den 2 juni 2017 offentliggjorde ECB två meddelanden om lediga tjänster, varav det ena var adresserat till de interna sökandena och det andra var adresserat till externa sökande, vars innehåll var nästan identiskt, för tjänster som bankövervakare vid GD för mikrotillsyn I, vilka var hänförliga till lönegrad F/G. Interna och externa sökande deltog i samma urvalsförfarande inom ramen för det uttagningsprov som anordnades för detta ändamål (nedan kallat det aktuella uttagningsprovet).
Efter det att klagandens ansökan hade bifallits den 3 januari 2018 antog ECB det omtvistade beslutet, genom vilket ECB från och med den 1 januari 2018 överförde klaganden till en tjänst som tillsynsansvarig vid avdelningen för tillsyn av betydande bank I vid GD mikrotillsyn I och placerade honom i löneklass 17 i lönegrad F/G.
Klagandens placering i löneklass 17 i lönegrad F/G i det omtvistade beslutet grundades på artikel 5.1 i det administrativa cirkuläret 2/2011 av den 19 juli 2011 om befordran (nedan kallat cirkulär 2/2011), enligt vilken grundlönen för en intern sökande som blivit befordrad till en högre lönegrad vid en befordran placeras i den första löneklassen i den lönegrad till vilken den nya tjänsten hör eller ökas med 3 procent, varvid det högsta beloppet tillämpas. I förevarande fall höjdes Sebastian Veits grundlön för hans analystjänst på övervakningsområdet, efter placering i löneklass 74 i lönegrad E/F, med 3 procent, vilket motsvarar löneklass 17 i lönegrad F/G.
Genom e-postmeddelande av den 8 februari 2018 begärde sökanden omprövning av det omtvistade beslutet. Han begärde i huvudsak att placeras i löneklass 83 i lönegrad F/G.
Den biträdande generaldirektören för ECB:s GD för personal avslog denna begäran genom beslut av den 27 februari 2018.
Sökanden anförde klagomål genom e-postmeddelande av den 6 april 2018. Klagomålet avslogs genom beslut av ECB:s ordförande, vilket sökanden mottog den 6 juni 2018, det vill säga beslutet av den 25 maj 2018.
Talan vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 6 augusti 2018 väckte klaganden talan om ogiltigförklaring av såväl det omtvistade beslutet som beslutet av den 25 maj 2018.
Tribunalen ogillade denna talan genom den överklagade domen. Tribunalen konstaterade särskilt att interna sökande och externa sökande som har klarat det aktuella uttagningsprovet befinner sig i jämförbara situationer vad gäller deras placering i löneklass. Tribunalen påpekade dessutom att tillämpningen av olika regler i detta avseende – artikel 5.1 i cirkulär 2/2011 har tillämpats på interna sökande, såsom klaganden, och fast administrativ praxis för beräkning av löner till nya anställda har tillämpats på externa sökande – kan leda till olika resultat, trots att den tidigare relevanta arbetslivserfarenheten för de interna och externa sökandena är densamma. Tribunalen fann emellertid att denna skillnad i behandling var motiverad och proportionerlig.
Parternas yrkanden
Klaganden har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen och ogiltigförklara det omtvistade beslutet såsom det preciserats genom beslutet av den 25 maj 2018, och
–
förplikta ECB att ersätta rättegångskostnaderna.
ECB har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta klagandena att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Upptagande till prövning
Parternas argument
ECB har inledningsvis gjort gällande att överklagandet ska avvisas i sin helhet, eftersom ett upphävande av den överklagade domen inte kan leda till att klaganden placeras i löneklass 83 i lönegrad F/G och att han därför inte har något berättigat intresse av att få saken prövad.
ECB har i detta avseende gjort gällande att sökandens argument att ECB var skyldig att placera honom i löneklass 83 och inte i löneklass 17 i lönegrad F/G bygger på ett felaktigt antagande. Klaganden har utgått från principen att såväl hans tidigare yrkesverksamhet vid Deutsche Bundesbank i mellankategorin (gehobener Dienst) av anställda vid den banken, som motsvarar analytikernivån och som beaktades vid placeringen av honom i lönegrad E/F vid ECB:s rekrytering av honom som analytiker inom området övervakning (Supervision Analyst) under år 2015, som den yrkeserfarenhet som han förvärvat inom ramen för sin verksamhet som analytiker inom området övervakning (Supervision Analyst), i lönegrad E/F vid ECB, helt och hållet motsvarar nivån avseende tillsynsansvarig för banker (Banking Supervisor) i lönegrad F/G, efter uttagningsprovet i fråga. Sökanden anser således att denna yrkeserfarenhet, även om den förvärvats uteslutande i en lägre lönegrad, på grund av hans befordran på nytt ska beaktas vid beräkningen av hans lön.
Enligt ECB är detta antagande felaktigt. Det framgår nämligen av handlingarna i målet, utan att det är nödvändigt att göra ett materiellt fastställande eller en bedömning av de faktiska omständigheterna, att yrkeserfarenhet som förvärvats före tjänstetillträdet och som är relevant för placering i lönegrad E/F i princip inte är likvärdig med relevant yrkeserfarenhet för placering i lönegrad F/G. Redan av den anledningen kan den yrkeserfarenhet som förvärvats som analytiker på tillsynsområdet (Supervision Analyst) vid ECB inte beaktas en gång till vid placeringen av klaganden i lönegrad F/G. I detta sammanhang har ECB hänvisat till det grundläggande tillvägagångssättet i dess administrativa praxis för beräkningen av löner för nya medarbetare, som återfinns i riktlinjerna för löneförslag (Salary Proposal Guidelines) och enligt vilken ”det som ska beaktas som huvudregel är relevant erfarenhet för den tjänst som ska besättas och som förvärvats på denna nivå”.
Vad mer specifikt gäller påståendet att den åberopade särbehandlingen inte är motiverad, har ECB för det första gjort gällande att klagandens hänvisning till punkt 61 och följande punkter i den överklagade domen inte uppfyller de krav som följer av artikel 169.2 i domstolens rättegångsregler, enligt vilken det i åberopade grunder och argument avseende rättsliga omständigheter i detalj ska anges vilka punkter i tribunalens avgörande som ifrågasätts.
För det andra har klaganden, genom argumentet att tribunalen felbedömt värdet av den yrkeserfarenhet som klaganden förvärvat innan han tillträdde sin tjänst vid ECB, gjort påståenden om de faktiska omständigheterna som uppenbart inte kan tas upp till prövning i samband med överklagandet. Särskilt argumentet att den yrkeserfarenhet som förvärvats hos Deutsche Bundesbank även är ”relevant” för hans lönegradsplacering efter det att hans ansökan om tjänsten som tillsynsansvarig i lönegrad F/G hade godtagits kräver att denna yrkeserfarenhet klassificeras som ”relevant”, i den mening som avses i den fasta administrativa praxisen för beräkning av löner till nya medarbetare. Denna kvalificering motsvarar emellertid en bedömning av de faktiska omständigheterna som inte omfattas av domstolens behörighet inom ramen för ett överklagande.
För det tredje kan domstolen inte heller pröva klagandens argument rörande tribunalens konstaterande, i punkt 73 i den överklagade domen, att en tillämpning av fast administrativ praxis vid beräkningen av nya anställdas löner i förevarande fall riskerar att leda till att samma yrkeserfarenhet beaktas två gånger. Klaganden har slutligen kritiserat tribunalen för att inte ha ansett att hans yrkeserfarenhet hos Deutsche Bundesbank borde ha räknats två gånger, med motiveringen att den var ”relevant”, såväl i samband med rekryteringen i lönegrad E/F som, efter det aktuella uttagningsprovet, i lönegrad F/G.
Domstolens bedömning
I den mån ECB har hävdat att klaganden inte har något berättigat intresse av att få saken prövad på grund av att ett upphävande av den överklagade domen inte kan leda till att han placeras i löneklass 83 i lönegrad F/G, kan domstolen inte godta argumentationen.
För att överklagandet ska avvisas på den grund som ECB har åberopat krävs det att det visas att klaganden inte hade placerats i en högre löneklass om ECB, efter det aktuella uttagningsprovet, skulle ha tillämpat fast administrativ praxis för beräkning av löner för nya anställda. Såsom ECB själv i huvudsak har gjort gällande är frågan huruvida klagandens tidigare yrkeserfarenhet kan anses vara ”relevant”, i den mening som avses i denna praxis, enligt vilken kandidaterna tilldelas sex löneklasser per år av relevant yrkeserfarenhet som förvärvats på en nivå som är likvärdig med eller högre än den tjänst som ska tillsättas, en sakfråga som inte har prövats av tribunalen i den överklagade domen och som inte kan prövas av domstolen i ett mål om överklagande.
Såsom framgår av punkt 71 i den överklagade domen konstaterade tribunalen nämligen endast att det ”inte är uteslutet” att tillämpningen av fast administrativ praxis för beräkning av nya anställdas löner på interna sökande, såsom klaganden, skulle ha kunnat leda till en placering i en högre löneklass.
Enligt fast rättspraxis följer det av artikel 256 FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol att ett överklagande ska vara begränsat till rättsfrågor. Tribunalen är således ensam behörig att fastställa och bedöma de faktiska omständigheterna. Bedömningen av de faktiska omständigheterna utgör följaktligen inte – utom i det fall då uppgifter som underställts tribunalen har missuppfattats – en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll i ett mål om överklagande (dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det ankommer således inte på domstolen att avgöra huruvida klaganden, för det fall den fasta administrativa praxisen för löneberäkning för nya anställda hade tillämpats på klaganden, faktiskt hade placerats i löneklass 83 i stället för i löneklass 17 i lönegrad F/G.
Även om ett yrkande från klaganden om att domstolen ska fastställa detta eller förplikta ECB att fatta ett beslut om att placera honom i löneklass 83 faktiskt inte skulle kunna tas upp till prövning (se, analogt, dom av den 12 juli 1984, Angelidis/kommissionen,
17/83
,
EU:C:1984:267
, punkterna
–
), har klaganden, genom sitt resonemang på denna punkt, inte framställt något sådant yrkande, utan har endast framhållit de konsekvenser som enligt honom följer av ECB:s, och tribunalens, åsidosättande av likabehandlingsprincipen. En sådan argumentation kan emellertid inte medföra att överklagandet ska avvisas, eftersom det grundar sig på denna allmänna princip och därmed ger upphov till en rättsfråga.
När det för det andra gäller ECB:s argument som det redogjorts för i punkt 20 i förevarande dom, ska det påpekas att den punkt i överklagandet som innehåller en allmän hänvisning till punkt 61 och följande punkter i den överklagade domen endast syftar till att erinra om en del av innehållet i denna dom. Klaganden har därefter i sitt överklagande angett de specifika punkterna i nämnda dom inom ramen för de argument som han har åberopat mot punkt 61 och följande punkter, nämligen punkterna 63–66, 68, 72, 73 och 75 i domen. Det ska vidare tilläggas att den del av den överklagade domen som är aktuell i förevarande mål, det vill säga tribunalens bedömning av frågan huruvida den aktuella skillnaden i behandling är motiverad, endast innehåller ett tjugotal punkter. På grund av klagandens angivande av de särskilda punkterna i denna dom kan det inte anses föreligga någon tvetydighet vad gäller identifieringen av de punkter i den överklagade domen som avses i överklagandet.
I den mån klaganden har kritiserat tribunalen för att ha felbedömt värdet av den yrkeserfarenhet som han förvärvade innan han tillträdde sin tjänst vid ECB, har han försökt visa att principen om att deltagare i ett allmänt uttagningsprov förtjänar lika behandling, såsom den tolkats av domstolen i domen av den 15 januari 1985, Samara/kommissionen (
266/83
,
EU:C:1985:9
), borde ha tillämpats på honom, med hänsyn till de långa tidigare anställningsperioderna utanför ECB och hans korta verksamhetsperiod vid ECB.
Genom detta argument har klaganden således inte begärt att domstolen ska göra en ny bedömning av de faktiska omständigheterna, utan har ifrågasatt tribunalens tolkning av domstolens relevanta rättspraxis på området. Nämnda argument kan således tas upp till prövning.
I den del klaganden har kritiserat tribunalen för att i punkt 73 i den överklagade domen ha konstaterat att en tillämpning av fast administrativ praxis vid beräkningen av nya anställdas löner i förevarande fall riskerar att leda till att samma yrkeserfarenhet beaktas två gånger, har klaganden inte ifrågasatt tribunalens bedömning som sådan av de faktiska omständigheterna. Han har däremot ifrågasatt tribunalens bedömning att det enligt principen om likabehandling inte krävs att samma yrkeserfarenhet hos en intern sökande beaktas en andra gång, trots att det första beaktandet av erfarenheten, beroende på omständigheterna, inte gör det möjligt att placera denna sökande i en lika förmånlig löneklass som den som skulle bli följden av en tillämpning av de regler som är tillämpliga på externa sökande. Den argumentation som åberopats av klaganden i detta avseende kan således tas upp till prövning.
Prövning i sak
Parternas argument
Klaganden har som enda grund gjort gällande att tribunalen åsidosatte principen om likabehandling, som slås fast i artikel 20 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), genom att konstatera att den skillnad i behandling som tribunalen med rätta konstaterade i punkterna 52–55 i den överklagade domen var motiverad på grundval av ett objektivt och skäligt kriterium och stod i proportion till det mål som eftersträvades med denna skillnad i behandling.
Vad för det första gäller tribunalens bedömning av huruvida skillnaden i behandling var motiverad har klaganden gjort gällande att tribunalen i punkt 61 och följande punkter i den överklagade domen underlät att beakta en väsentlig skillnad mellan artikel 32 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) och fast administrativ praxis vid beräkningen av nya anställdas löner. Den relevanta yrkeserfarenheten för externa sökande som har klarat ett uttagningsprov kan nämligen beaktas i lönegraden på ett praktiskt taget obegränsat sätt och leda till en placering i en löneklass som är betydligt högre än den löneklass som tilldelats interna sökande, såsom klaganden. Denna betydande skillnad kräver, i sådana situationer som den som klaganden befinner sig i, att den fasta administrativa praxisen för beräkning av nya anställdas löner tillämpas. Tribunalens bedömning i punkt 66 i den överklagade domen att artikel 32 i tjänsteföreskrifterna och denna praxis är jämförbara, är inte övertygande i förevarande fall.
Enligt klaganden ska, i motsats till vad tribunalen slog fast, rättspraxis avseende tjänsteföreskrifterna inte tillämpas på sådana omständigheter som de som är aktuella i förevarande mål, bland annat med hänsyn till att unionstjänstemännen har en annan ställning än de unionsanställda som inte är tjänstemän. I klagandens fall framgår denna skillnad avseende ställning klart av den omständigheten att han inledningsvis endast anställdes för bestämda tidsperioder. Tillämpningen av den rättsliga logiken i artikel 46 i tjänsteföreskrifterna, som syftar till att säkerställa största möjliga kontinuitet i fråga om tjänstetid och lön, är inte anpassad till anställda som inte är tjänstemän, eftersom de omfattas av olika regelverk. Detta syfte med nämnda bestämmelse utgör en rent ekonomisk fråga för de berörda anställda. Det är under alla omständigheter inte fråga om en lämplig motivering i den mening som avses i artikel 52.2 i stadgan.
Eftersom situationen för de anställda som är tjänstemän och de anställda som inte har denna ställning inte är jämförbar, var det utan verkan som tribunalen i punkterna 64, 65, 68 och följande punkter i den överklagade domen slog fast att beaktande av utbildning och yrkeserfarenhet skulle göra det möjligt att behandla interna sökande mindre förmånligt än externa sökande.
Klaganden har vidare gjort gällande att tribunalen underlät att beakta hans relevanta yrkeserfarenhet på elva och ett halvt år som han förvärvat innan han tillträdde sin tjänst vid ECB och att han befordrades till en ny tjänst efter endast två års tjänstgöring. Med hänsyn till de långa relevanta tidigare anställningsperioder utanför ECB och klagandens korta verksamhetsperiod vid ECB, var klagandens situation mer jämförbar med situationen för externa sökande än för interna sökande. Det följer av den rättspraxis som härrör från domen av den 15 januari 1985, Samara/kommissionen (
266/83
,
EU:C:1985:9
, punkt
), att principen att deltagarna i ett allmänt uttagningsprov förtjänar lika behandling i ett sådant fall ska ges företräde.
Domstolens praxis från domen av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen (
273/83
,
EU:C:1985:31
, punkt
), som tribunalen hänvisade till i punkt 72 i den överklagade domen, enligt vilken den omständigheten att yrkeserfarenheten hos interna sökande och externa sökande som klarat samma uttagningsprov beaktas genom två olika system inte strider mot likabehandlingsprincipen om de två grupperna objektivt skiljer sig åt och om de båda systemen är anpassade till de särskilda behoven hos var och en av dem, är inte tillämplig i förevarande fall. I punkterna 40, 45 och 51 i sistnämnda dom drog tribunalen slutsatsen att interna och externa sökande som klarat samma uttagningsprov befinner sig i jämförbara situationer, under alla omständigheter vad gäller deras placering i löneklass. Det är motsägelsefullt att anse att det föreligger objektiva skillnader mellan de två berörda grupperna.
Vidare gjorde tribunalen fel när den, i punkt 73 i den överklagade domen, slog fast att en tillämpning av fast administrativ praxis vid beräkningen av nya anställdas löner i förevarande fall riskerar att leda till att samma yrkeserfarenhet beaktas två gånger avseende klaganden. Det är visserligen riktigt att vid den inledande rekryteringen i lönegraden E/F beaktades den relevanta arbetslivserfarenheten vid placeringen av sökanden i löneklass 70. Inom lönegraden F/G, som är högre och motsvarar den tjänst som sökanden befordrades till, skulle emellertid beaktandet av arbetslivserfarenheten inneburit en betydligt högre löneklass. Den tidigare relevanta yrkeserfarenheten beaktades endast i begränsad utsträckning vid den lägre placeringen i löneklass 17.
Klaganden har för det andra ifrågasatt tribunalens slutsats i punkt 75 i den överklagade domen att det omtvistade beslutet inte bara var motiverat utan även proportionerligt.
Tribunalen nämnde i detta avseende det mål som eftersträvades med den aktuella skillnaden i behandling, nämligen att säkerställa största möjliga kontinuitet i karriärutvecklingen och löneutvecklingen för ECB:s anställda. Tribunalen angav att sökandens tidigare relevanta yrkeserfarenhet hade lett till hans löneklassplacering i lönegrad F/G till följd av tillämpningen av artikel 5.1 i cirkulär 2/2011.
Den omständigheten att den tidigare relevanta yrkeserfarenheten, i motsats till vad som föreskrivs i artikel 32 i tjänsteföreskrifterna, på ett praktiskt taget obegränsat sätt beaktas för externa sökande i enlighet med fast administrativ praxis för beräkningen av nya anställdas löner, men endast beaktas i mindre utsträckning för interna sökande med tillämpning av artikel 5.1 i cirkulär 2/2011, strider emellertid mot den ifrågavarande åtgärdens proportionalitet. Den ogynnsamma behandling som sökanden fick vid sin placering i lönegrad F/G innebär ett inkomstbortfall med omkring 15 procent jämfört med den inkomst som han skulle ha erhållit om han hade varit extern sökande vid rekryteringen.
ECB har gjort gällande att överklagandet är ogrundat.
Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis påpekas att klaganden i sitt överklagande inte har bestritt tribunalens konstateranden dels att interna sökande och externa sökande som har klarat det aktuella uttagningsprovet befinner sig i jämförbara situationer vad gäller deras placering i löneklass, dels att tillämpningen av olika regler i dessa fall – artikel 5.1 i cirkulär 2/2011 har tillämpats på interna sökande, såsom klaganden, och den fasta administrativa praxisen för beräkningen av nya anställdas löner har tillämpats på externa sökande – kan leda till olika resultat, även om de interna sökandena och de externa sökandena har identisk relevant tidigare arbetslivserfarenhet.
Klaganden har däremot hävdat att tribunalen gjorde fel när den, med stöd av den rättspraxis som följer av domstolens dom av den 15 januari 1985, Samara/kommissionen (
266/83 P
,
EU:C:1985:9
), och domstolens dom av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen (
273/83
,
EU:C:1985:31
), och tribunalens dom av den 28 september 1993, Baiwir m.fl./kommissionen (
T‑103/92–T‑105/92
,
EU:T:1993:79
), och tribunalens dom av den 14 december 2011, De Luca/kommissionen (
T‑563/10 P
,
EU:T:2011:746
), avseende tjänsteföreskrifterna, slog fast att denna skillnad i behandling är motiverad och proportionerlig.
Domstolen har slagit fast att principen om likabehandling, som är tillämplig på de bestämmelser som gäller för unionens personal, har åsidosatts när två personkategorier, vars situation inte påtagligt skiljer sig åt i faktiskt eller rättsligt hänseende, behandlas olika vid rekryteringen och det inte finns sakliga skäl för en sådan skillnad i behandling (dom av den 4 mars 2010, Angé Serrano m.fl./parlamentet,
C‑496/08 P
,
EU:C:2010:116
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Vad gäller tolkningen av tjänsteföreskrifternas bestämmelser om placering i löneklass av en tjänsteman i aktiv tjänst som tillsätts på en ny tjänst efter ett allmänt uttagningsprov, har domstolen redan slagit fast att tjänsteföreskrifterna inte innehåller några specifika bestämmelser som reglerar denna placering i löneklass. Enligt en ren bokstavstolkning utgör den omständigheten att en tjänsteman som är i aktiv tjänst överförs från en kategori till en annan inte en ”rekrytering” i den mening som avses i artikel 32 i tjänsteföreskrifterna, eftersom tjänstemannen redan tidigare har rekryterats, och denna överföring utgör inte heller en ”befordran” i den mening som avses i artikel 46 i tjänsteföreskrifterna, eftersom en sådan utnämning inte följer av de förfaranden som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna för att reglera tjänstemännens befordran. Domstolen har således tolkat dessa bestämmelser med beaktande av det sammanhang i vilket de ingår och deras ändamål (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 januari 1985, Samara/kommissionen,
266/83
,
EU:C:1985:9
, punkt
, och dom av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen,
273/83
,
EU:C:1985:31
, punkt
).
Domstolen har särskilt påpekat att artikel 32 i tjänsteföreskrifterna bland annat syftar till att ge tillsättningsmyndigheten möjlighet att, om än inom tämligen strikta gränser, beakta den utbildning och den yrkeserfarenhet som sökanden har förvärvat innan han tillträdde sin tjänst som tjänsteman (dom av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen,
273/83
,
EU:C:1985:31
, punkt
).
Syftet med artikel 46 i tjänsteföreskrifterna är däremot bland annat att under en tjänstemans karriär säkerställa största möjliga kontinuitet med avseende på tjänstemannens anställningstid och lön. Behovet av en sådan bestämmelse följer bland annat av den omständigheten att, enligt tabellen över grundlönen, lönen i de högsta löneklasserna i en lönegrad och lönerna i de lägsta löneklasserna i nästa lönegrad delvis överlappar varandra. Samma partiella överlappning föreligger mellan de olika kategorierna. För att undvika att en tjänsteman i en av de högsta lönegraderna i en kategori drabbas av en ibland betydande minskning av den tillgodoräknade tjänstetiden och av lönen i förhållande till sina kollegor vid övergången till den högre kategorin, är det således nödvändigt att tillämpa de principer som föreskrivs i artikel 46 i tjänsteföreskrifterna (dom av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen,
273/83
,
EU:C:1985:31
, punkterna
och
).
Domstolen har således fastställt principen att placeringen i löneklass av en tjänsteman som överförs från en kategori till en annan till följd av ett allmänt uttagningsprov ska grundas på principerna i artikel 46 i tjänsteföreskrifterna och inte på de principer som anges i artikel 32 andra stycket i tjänsteföreskrifterna (dom av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen,
273/83
,
EU:C:1985:31
, punkt
).
Domstolen har emellertid godtagit att det görs undantag från denna princip, i den mån de faktiska omständigheterna i fallet motiverar att utnämningen av den berörda tjänstemannen likställs med en rekrytering enligt artikel 32 i tjänsteföreskrifterna. Domstolen har således slagit fast att under sådana omständigheter ska principen om att deltagare i ett allmänt uttagningsprov bör behandlas lika ha företräde framför principen om att en tjänsteman som godkänts i ett allmänt uttagningsprov ska behandlas som andra tjänstemän som redan rekryterats (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 januari 1985, Samara/kommissionen,
266/83
,
EU:C:1985:9
, punkterna
och
, och dom av den 14 juni 1988, Lucas/kommissionen,
47/87
,
EU:C:1988:301
, punkt
).
I den mån klaganden har kritiserat tribunalen för att ha tillämpat domstolens och tribunalens rättspraxis avseende tjänsteföreskrifterna på förevarande fall, erinrar domstolen för det första om att tribunalen i punkt 59 i den överklagade domen medgav att bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna inte är direkt tillämpliga på ECB:s personal. Tribunalen gjorde emellertid en riktig bedömning när den i punkt 66 i den överklagade domen fann att de överväganden som ligger till grund för förhållandet mellan artiklarna 32 och 46 i tjänsteföreskrifterna är jämförbara med dem som ligger till grund för förhållandet mellan den fasta administrativa praxisen för beräkning av nya anställdas löner och artikel 5.1 i cirkulär 2/2011.
Såsom tribunalen påpekade i punkt 66 i denna dom ska det, vad gäller såväl tjänsteföreskrifterna som de bestämmelser som är aktuella i förevarande fall, fastställas huruvida placeringen i löneklass av en anställd som tillsatts på en ny tjänst till följd av ett allmänt uttagningsprov ska regleras antingen av bestämmelserna om rekrytering, det vill säga artikel 32 i tjänsteföreskrifterna eller, såsom i förevarande fall, den fasta administrativa praxisen vid beräkningen av nya anställdas löner, eller av bestämmelserna om befordran, det vill säga artikel 46 i tjänsteföreskrifterna eller, såsom i förevarande fall, artikel 5.1 i cirkulär 2/2011.
Tribunalen konstaterade vidare i punkt 57 i den överklagade domen, utan att klaganden har visat att det skett en felaktig rättstillämpning eller en missuppfattning av de faktiska omständigheterna eller bevisningen i detta avseende, att syftet med artikel 5.1 i cirkulär 2/2011 är att, under normal karriärutveckling för en anställd som är verksam vid ECB, säkerställa största möjliga kontinuitet i löneutvecklingen, vilket är ett syfte som således är jämförbart med det syfte som eftersträvas med artikel 46 i tjänsteföreskrifterna.
Såsom tribunalen erinrade om i punkt 59 i den överklagade domen är de slutsatser som följer av domstolens och tribunalens praxis avseende tjänsteföreskrifterna dessutom relevanta i förevarande fall, eftersom de avser den allmänna principen om likabehandling i artikel 20 i stadgan, vilken enligt artikel 51.1 i stadgan är tillämplig på unionens samtliga institutioner, organ och byråer, inbegripet ECB.
För det andra påverkar den omständigheten att klaganden inte redan hade ett avtal om tillsvidareanställning med ECB när han klarade det aktuella uttagningsprovet inte det faktum, som det redogjorts för ovan i punkt 54, att det mål som ligger till grund för artikel 5.1 i cirkulär 2/2011, vilket har beaktats i det omtvistade beslutet vid placeringen av sökanden i löneklass i lönegrad F/G, är att, under den normala karriären för en anställd vid ECB, säkerställa största möjliga kontinuitet i löneutvecklingen eller det faktum att detta mål är jämförbart med det mål som eftersträvas i artikel 46 i tjänsteföreskrifterna som är tillämplig på tjänstemän som är verksamma vid unionens institutioner.
För det tredje begränsar artikel 32 i tjänsteföreskrifterna visserligen möjligheten att beakta nya rekryterades tidigare erfarenhet till två år, medan det i fast administrativ praxis vid beräkningen av nya anställdas löner inte tycks föreskrivas en sådan begränsning av beaktandet av tidigare relevant erfarenhet hos nya anställda vid ECB. Skillnaderna i sättet att beakta tidigare yrkeserfarenhet enligt artikel 32 i tjänsteföreskrifterna och enligt denna praxis beror emellertid på särdragen hos vart och ett av dessa system, vilka inte behöver vara identiska i alla hänseenden för att den rättsliga logik som följer av domstolens praxis avseende ett av dessa system ska anses vara analogt tillämplig på det andra systemet.
När det gäller det sätt på vilket tribunalen i förevarande fall tillämpade domstolens och tribunalens praxis avseende tjänsteföreskrifterna, framgår det av tribunalens bedömning, särskilt i punkterna 67, 69 och 70 i den överklagade domen, av de uppgifter som lagts till handlingarna i målet, utan att klaganden har visat att det skett en missuppfattning i detta avseende, att hela den tidigare arbetslivserfarenhet som han gjorde gällande i första instans, det vill säga såväl hans tidigare relevanta yrkeserfarenhet som hans yrkeserfarenhet efter det att han tillträdde sin tjänst vid ECB, beaktades vid hans placering i löneklass i lönegrad F/G som följde av tillämpningen av artikel 5.1 i cirkulär 2/2011.
Såsom framgår av punkt 25 ovan har tribunalen visserligen i punkt 71 i den överklagade domen medgett att det inte är uteslutet att tillämpningen av fast administrativ praxis för beräkning av nya anställdas löner på interna sökande, såsom klaganden, i stället för artikel 5.1 i cirkulär 2/2011, skulle ha kunnat leda till en högre placering i löneklass.
Såsom tribunalen korrekt erinrade om i punkt 72 i den överklagade domen strider emellertid inte den omständigheten att det tas hänsyn till yrkeserfarenheten hos interna sökande och externa sökande som klarat samma uttagningsprov genom två olika system mot likabehandlingsprincipen om de två grupperna skiljer sig åt objektivt och om de båda systemen är anpassade till de särskilda behoven hos var och en av dem (dom av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen,
273/83
,
EU:C:1985:31
, punkt
).
Detta gäller bland annat när den yrkeserfarenhet som de interna sökandena förvärvat innan de tillträdde sin tjänst vid den berörda unionsinstitutionen, unionsorganet eller unionsbyrån redan har beaktats vid rekryteringen, eftersom deras yrkeserfarenhet inom institutionen, organet eller byrån även har beaktats vid deras uppflyttning i löneklass eller befordran. I ett sådant fall är det inte på något sätt diskriminerande att värdera den yrkeserfarenhet som externa sökande har förvärvat genom att tillämpa bestämmelserna om rekrytering, medan yrkeserfarenhet som förvärvats av interna sökande erkänns genom tillämpning av bestämmelser som säkerställer en kontinuitet i löneutvecklingen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen,
273/83
,
EU:C:1985:31
, punkterna
–
).
Tribunalen gjorde följaktligen en riktig bedömning när den, i punkt 75 i den överklagade domen, slog fast att den skillnad i behandling som är i fråga i förevarande mål mellan å ena sidan klaganden, i egenskap av intern sökande som klarat det aktuella uttagningsprovet och, å andra sidan, de externa sökande som klarat detta uttagningsprov, vid placeringen i löneklass, motiveras av det mål som eftersträvas med artikel 5.1 i cirkulär 2/2011 och som består i att, under den normala karriären för en anställd vid ECB, säkerställa en så stor kontinuitet som möjligt avseende karriär- och löneutveckling samt att denna skillnad i behandling är proportionerlig i förhållande till nämnda mål, i den mån den relevanta tidigare arbetslivserfarenhet som klaganden åberopat i detta fall beaktades vid hans placering i löneklass i lönegrad F/G som följde av tillämpningen av artikel 5.1 i cirkulär 2/2011.
Denna bedömning påverkas inte av de övriga argument som klaganden har anfört inom ramen för förevarande överklagande.
För det första har klaganden inte fog för sitt påstående att det följer av den rättspraxis som härrör från domen av den 15 januari 1985, Samara/kommissionen (
266/83
,
EU:C:1985:9
), att principen att deltagarna i ett allmänt uttagningsprov förtjänar lika behandling ska ges företräde i ett sådant fall som hans. Klaganden kan inte med framgång stödja sig på påståendet att de elva och ett halvt års yrkeserfarenhet som förvärvats innan han tillträdde sin tjänst vid ECB skulle anses vara ”relevanta” med avseende på den fasta administrativa praxisen för beräkning av löner för nya anställda, eftersom en sådan bedömning av de faktiska omständigheterna omfattas av ECB:s bedömning för det fall att det skulle anses att ECB faktiskt var skyldig att tillämpa denna praxis vid klagandens placering i löneklass efter det aktuella uttagningsprovet.
Om det vidare antas att den relevanta erfarenhet som klaganden har åberopat avseende tiden innan han tillträdde sin tjänst vid ECB ska anses vara ”relevant”, i den mening som avses i den fasta administrativa praxisen för beräkning av nya anställdas löner, skiljer sig klagandens situation från den då berördes situation i det mål som avgjordes genom domen av den 15 januari 1985, Samara/kommissionen (
266/83
,
EU:C:1985:9
). Såsom framgår av punkt 15 i den domen utgjorde inte utnämningen av denne till den nya tjänsten en del av dennes normala karriär, vilket innebär att skillnaderna mellan den maskinskrivartjänst som denne tidigare innehade som tjänsteman och den tjänst som sekreterare som var föremål för tillsättningen kunde motivera ett åberopade av tidigare erfarenhet på sistnämnda område.
Härav följer att den korta tid som klaganden arbetat vid ECB innan han klarade det aktuella uttagningsprovet, jämfört med de anställningsperioder som han hade fullgjort innan han anställdes av ECB, endast är relevant för det fall att hans yrkeserfarenhet före tillträdet till tjänsten inte alls har beaktats, vilket inte är fallet.
För det andra är det riktigt att tribunalen, i punkt 51 i den överklagade domen, fann att situationen för de interna sökandena och situationen för de externa sökandena som deltog i det aktuella uttagningsprovet var jämförbara, trots att den därefter, i punkt 72 i den överklagade domen, vid bedömningen av huruvida skillnaden i behandling var motiverad och med hänvisning till den rättspraxis som följer av domen av den 29 januari 1985, Michel/kommissionen (
273/83
,
EU:C:1985:31
), påpekade att dessa två grupper skiljer sig åt objektivt sett.
Det framgår emellertid av en läsning av hela den överklagade domen, särskilt av punkterna 50, 51, 57 och 66–72, att tribunalen ansåg att nämnda grupper är jämförbara, eftersom deras tidigare relevanta yrkeserfarenhet ska beaktas vid placeringen i löneklass i samma lönegrad, men att det, särskilt med hänsyn till de olika syften som eftersträvas med de regler som tillämpas på var och en av dessa grupper, är motiverat att beakta deras tidigare yrkeserfarenhet på olika sätt.
För det tredje ska det påpekas att i den del klaganden har kritiserat tribunalen för att i punkt 73 i den överklagade domen ha konstaterat att tillämpningen i förevarande fall av fast administrativ praxis vid beräkningen av löner för nya anställda riskerar att leda till att samma yrkeserfarenhet beaktas två gånger avseende klaganden, räcker det att påpeka att det följer av övervägandena i punkterna 60 och 66 i förevarande dom dels att det endast är den omständigheten att samma tidigare yrkeserfarenhet inte beaktas vid två tillfällen som motiverar en analog tillämpning av artikel 32 i tjänsteföreskrifterna, dels att ett beaktande av denna erfarenhet som för den berörde är mindre förmånlig än den som skulle ske enligt artikel 32 i tjänsteföreskrifterna inte i sig utgör ett åsidosättande av principen om likabehandling.
För det fjärde och sista har klaganden gjort gällande att proportionalitetsprincipen inte har iakttagits, eftersom den tidigare arbetslivserfarenheten för externa sökande i det berörda uttagningsprovet beaktats praktiskt taget oinskränkt, men endast beaktats i betydligt mindre utsträckning för interna sökande i detta uttagningsprov.
Det är i detta avseende tillräckligt att påpeka att detta argument inte i sig kan påverka tribunalens bedömning och följaktligen är utan verkan, eftersom det framgår av det ovan anförda att tribunalen, utan att göra sig skyldig till felaktig rättstillämpning, kunde slå fast dels att de olika formerna för beaktande av tidigare yrkeserfarenhet för interna sökande och externa sökande i det berörda uttagningsprovet var motiverade av de olika mål som eftersträvas med de bestämmelser som tillämpades på var och en av dessa grupper, dels att den omständigheten att tillämpningen av fast administrativ praxis vid beräkningen av löner för nya anställda skulle kunna ha lett till en placering av klaganden i en högre löneklass inte i sig utgör ett åsidosättande av principen om likabehandling.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den enda grund som klaganden har åberopat. Överklagandet ska således ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen, när överklagandet lämnas utan bifall, besluta om rättegångskostnaderna.
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som är tillämplig på mål om överklagande enligt artikel 184.1, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
ECB har yrkat att klaganden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klaganden har tappat målet, ska ECB:s yrkande bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Sebastian Veit ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska centralbankens rättegångskostnader.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.