CELEX: 62021CJ0516
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Dane
Daň z pridanej hodnoty (DPH)
Smernica 2006/112/ES
Článok 135 ods. 2 prvý pododsek písm. c)
Výnimky z oslobodenia stanoveného v článku 135 ods. 1 písm. l)
Nájom trvalo inštalovaných zariadení a strojov v rámci nájmu poľnohospodárskej budovy

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  smernice  Rady  2006/112/ES z 28. novembra  2006 o spoločnom  systéme  dane z pridanej  hodnoty  (Ú. v. EÚ L 347,  2006,  s. 1,  ďalej  len  „smernica o DPH“).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  Finanzamt  X  (daňový  úrad  X,  Nemecko)  (ďalej  len  „daňová  správa“) a Y  vo  veci  zdanenia  transakcie  poskytnutia  zariadení a strojov v rámci  nájmu  poľnohospodárskej  budovy  daňou z pridanej  hodnoty  (DPH).

Právny rámec

Právo

Únie

Smernica o DPH
Hlava  IX  smernice o DPH  obsahuje  kapitolu  3,  nazvanú  „Oslobodenie  od  dane  pri  iných  činnostiach“, v ktorej  sa  nachádza  článok 135, ktorý  znie  takto:
„1.      Členské  štáty  oslobodia  od  dane  tieto  transakcie:
…
l)      nájom  nehnuteľností.
2.      Oslobodenie  od  dane  ustanovené v odseku  1 písm. l)  sa  neuplatní  na  tieto  transakcie:
…
b)      nájom  priestorov a miest  na  parkovanie  vozidiel;
c)      nájom  trvalo  inštalovaných  zariadení a strojov;
…
Členské  štáty  môžu  stanoviť  ďalšie  výnimky z rozsahu  pôsobnosti  oslobodenia  od  dane  ustanoveného v písmene  l)  odseku  1.“

Vykonávacie  nariadenie  č. 282/2011
Podľa článku 13b písm. d) vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 282/2011 z 15. marca 2011, ktorým sa ustanovujú vykonávacie opatrenia smernice 2006/112/ES o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 77, 2011, s. 1), zmeneného vykonávacím nariadením Rady (EÚ) č. 1042/2013 zo 7. októbra 2013 (Ú. v. EÚ L 284, 2013, s. 1) (ďalej len „vykonávacie nariadenie č. 282/2011“):
„Na  účely  uplatňovania  smernice  [o DPH]  sa  za  ‚nehnuteľný  majetok‘  považuje:
…
d)      akýkoľvek  prvok,  vybavenie  alebo  prístroj  trvalo  namontovaný v budove  alebo  stavbe,  ktorý  nemožno  premiestniť  bez  zničenia  alebo  úpravy  budovy  alebo  stavby.“
Podľa  článku 3  tretieho  odseku  nariadenia  č. 1042/2013  sa  článok 13b  vykonávacieho  nariadenia  č. 282/2011  stal  uplatniteľným  1. januára  2017.

Nemecké

právo
Ustanovenie § 4  bodu 12  prvej  vety  Umsatzsteuergesetz  (zákon o dani z obratu) z 21. februára  2005  (BGBl.  2005  I,  s. 386), v znení  uplatniteľnom  na  skutkové  okolnosti  vo  veci  samej,  stanovuje:
„Spomedzi  plnení  uvedených v § 1  ods. 1  bode 1  tohto  zákona  sú  od  dane  oslobodené  tieto  plnenia:
…
12.  a)      nájom  nehnuteľného  majetku,…“
Ustanovenie § 4  bodu 12  druhej  vety  zákona o dani z obratu v znení  uplatniteľnom  na  skutkové  okolnosti  konania  vo  veci  samej  spresňuje,  že  „od  dane  nie  sú  oslobodené  nájom  strojov a iných  zariadení  akejkoľvek  povahy,  ktoré  sú  súčasťou  podnikového  areálu  (vybavenie  prevádzky),  aj  keď  sú  podstatnými  súčasťami  nehnuteľnosti“.

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
V rokoch  2010  až  2014  dal  Y  na  základe  nájomnej  zmluvy  do  nájmu  budovu  na  chov  moriek s trvalo  inštalovanými  zariadeniami a strojmi.  Podľa  vnútroštátneho  súdu  tieto  zariadenia a stroje  zahŕňali  najmä  priemyselný  špirálový  dopravník  krmiva,  ktorý  slúžil  na  kŕmenie  moriek,  ako  aj  vykurovacie a ventilačné  vybavenie a osvetľovacie  systémy  udržiavajúce  teplotu a svetelné  podmienky  prispôsobené  štádiu  ich  rastu,  ktoré  zaručujú  podmienky  chovu  potrebné  na  ich  chov  až  do  dosiahnutia  jatočnej  zrelosti v stanovenom  čase.  Uvedené  zariadenia a stroje  boli  osobitne  vhodné  na  používanie  budovy  ako  budovy  na  chov  takejto  hydiny.
Podľa  ustanovení  nájomnej  zmluvy  Y  dostával  jednotnú  odmenu  za  poskytnutie  chovnej  budovy,  ako  aj  zariadení a strojov.  Y  sa  domnieval,  že  jeho  činnosť  nájmu  je  oslobodená  od  DPH.
Daňová  správa  sa  naopak  domnievala,  že  nájom  predmetných  zariadení a strojov  nie  je  oslobodený  od  DPH a že  dohodnuté  jednotné  nájomné, z ktorého  20 % pripadá  na  stroje a zariadenia,  malo v tomto  rozsahu  podliehať  DPH.  Táto  správa  vydala  opravné  daňové  výmery  za  sporné  roky.
Finanzgericht  (Finančný  súd,  Nemecko),  ktorý  vychádzal  tak z judikatúry  Súdneho  dvora,  ako  aj z judikatúry  Bundesfinanzhof  (Spolkový  finančný  súd,  Nemecko),  vyhovel  žalobe,  ktorú  podal  Y  proti  týmto  výmerom,  pričom  zastával  názor,  že  ide o činnosť  nájmu,  ktorá  je v celom  rozsahu  oslobodená  od  dane.  Podľa  tohto  súdu  totiž  poskytnutie  týchto  zariadení a strojov  bolo  doplnkovou  službou k poskytnutiu  budovy  na  chov  zvierat a malo  byť  oslobodené  od  dane z rovnakého  dôvodu  ako  toto  poskytnutie.
Daňová  správa  podala  proti  tomuto  rozsudku  opravný  prostriedok  „Revision“  na  Bundesfinanzhof  (Spolkový  finančný  súd),  vnútroštátny  súd,  ktorý  podal  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania.
Tento  súd  sa  pýta  na  výklad  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  smernice o DPH.
Vnútroštátny  súd  po  prvé  na  základe  rozsudku z 19. decembra  2018,  Mailat  (C‑17/18,  EU:C:2018:1038),  uvádza,  že  priemyselný  špirálový  dopravník  krmiva,  vykurovacie a ventilačné  vybavenie a osvetľovacie  systémy  sú  oslobodené  od  DPH  na  základe  článku 135  ods. 1 písm. l)  smernice o DPH.  Takýto  výklad  potvrdzuje  článok 13b písm. d)  vykonávacieho  nariadenia  č. 282/2011,  ako  aj  nemecké  občianske  právo,  podľa  ktorého  predmety  trvalo  inštalované v chovnej  budove  sú  podstatnými  súčasťami  nehnuteľnosti.
Po  druhé  sa  vnútroštátny  súd  domnieva,  že  bez  ohľadu  na  rozdiel v znení  medzi  článkom 135  ods. 1 písm. l) a článkom 135  ods. 2  prvým  pododsekom písm. c)  smernice o DPH a nezávisle  od  rozdielov  medzi  jazykovými  verziami  tejto  smernice  sa s francúzskymi  pojmami  „affermage“ a „location“  musí  na  účely  výkladu  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  uvedenej  smernice o DPH  zaobchádzať  rovnako.
Po  tretie  vnútroštátny  súd  poznamenáva,  že z rozsudku  zo  4. marca 2021,  Frenetikexito  (C‑581/19,  EU:C:2021:167),  vyplýva,  že v prípade,  keď  hospodársku  transakciu  tvorí  viacero  plnení,  je  potrebné  zohľadniť  všetky  okolnosti,  aby  sa  určilo,  či  od  nej  možno  oddeliť  jedno  alebo  viacero  plnení,  pričom  vo  všeobecnosti  sa  každé  plnenie  musí  považovať  za  odlišné a nezávislé  plnenie  na  účely  DPH,  alebo  či  tvoria  neoddeliteľný  celok,  ktorý  nemožno  umelo  rozdeliť.
Vnútroštátny  súd  spresňuje,  že  Finanzgericht  (Finančný  súd)  na  základe  týchto  zásad  vyplývajúcich z judikatúry  rozhodol,  že v prejednávanej  veci  poskytnutie  zariadení a strojov,  ktoré  sú  špeciálne  prispôsobené a slúžia  len  na  to,  aby  sa  budova  na  chov  moriek  využívala  za  optimálnych  podmienok,  je  vedľajším  plnením  vo  vzťahu k nájmu  nehnuteľnosti,  ktorý  predstavuje  hlavné  plnenie.  Podľa  vnútroštátneho  súdu,  ktorý  cituje  rozsudok z 19. decembra  2018,  Mailat  (C‑17/18,  EU:C:2018:1038),  je  toto  posúdenie  jednotnosti  plnenia v súlade s judikatúrou  Súdneho  dvora.
Podľa  vnútroštátneho  súdu  sú v tomto  kontexte  možné  dva  výklady  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  smernice o DPH.
Podľa  prvého  výkladu  zásady  stanovené  Súdnym  dvorom  na  účely  určenia  existencie  jediného  hospodárskeho  plnenia  umožňujú  oslobodiť  od  DPH  plnenie,  ktoré  by v zásade  malo  podliehať  tejto  dani  podľa  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  smernice o DPH,  ak  predstavuje  vedľajšie  plnenie k plneniu  oslobodenému  od  dane.  Tento  výklad  potvrdzuje  judikatúra  Súdneho  dvora,  konkrétne  rozsudok z 13. júla  1989,  Henriksen  (173/88,  EU:C:1989:329,  body 17 a 18),  rozsudok z 19. decembra  2018,  Mailat  (C‑17/18,  EU:C:2018:1038),  ktorý  sa  týka  najmä  prevodu  zásob v rámci  prenájmu  reštaurácie, a rozsudok z 18. januára  2018,  Stadion  Amsterdam  (C‑463/16,  EU:C:2018:22),  podľa  ktorého  jediné  plnenie  musí  podliehať  sadzbe  DPH  určenej v závislosti  od  hlavnej  zložky.
Z toho  by  vyplývalo,  že  uplatnenie  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  smernice o DPH  by  sa  obmedzilo  na  prípady,  keď  je  poskytnutie  trvalo  inštalovaných  zariadení a strojov  nezávislé  od  poskytnutia  budovy  alebo  pozemku.
Podľa  druhého  výkladu  by  článok 135  ods. 2  prvý  pododsek písm. c)  smernice o DPH  vyžadoval  rozdelenie  jediných  hospodárskych  transakcií,  pričom  treba  rozlišovať  medzi  plneniami  oslobodenými  od  DPH  podľa  článku 135  ods. 1 písm. l)  tejto  smernice a plneniami  podliehajúcimi  tejto  dani  podľa  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  uvedenej  smernice.
Takýto  výklad  má  oporu  aj v judikatúre  Súdneho  dvora,  najmä v rozsudku z 2. júla  2020,  Veronsaajien  oikeudenvalvontayksikkö  (Hostingové  služby  dátového  centra)  (C‑215/19,  EU:C:2020:518,  bod 43),  podľa  ktorého  oslobodenie  od  dane  priznané  nájmu  nehnuteľnosti,  ktoré  je  založené  na  uznaní  pasívnej  povahy  tohto  nájmu,  nie  je  odôvodnené,  ak  je  uvedený  nájom  spojený s inými  obchodnými  činnosťami,  ako  je  dohľad,  nepretržitá  správa a údržba  vykonávaná  vlastníkom  nehnuteľnosti,  ako  aj  poskytnutie  ďalších  zariadení,  takže v prípade  neexistencie  osobitných  okolností  nemôže  už  ten  istý  nájom  predstavovať  prevažujúce  plnenie. Z toho  by  mohlo  vyplývať,  že k poskytnutiu  zariadení a strojov  podľa  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  smernice o DPH  nedochádza  pasívne,  ale v podstate  sa  vyznačuje  udržiavaním  týchto  zariadení a strojov  vo  funkčnom  stave.
Za  týchto  okolností  Bundesfinanzhof  (Spolkový  finančný  súd)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  túto  prejudiciálnu  otázku:
„Zahŕňa  zdanenie  nájmu  trvalo  inštalovaných  zariadení a strojov  podľa  článku 135  ods. 2  [prvého  pododseku] písm. c)  smernice o DPH
–        iba  izolovaný  (samostatný)  nájom  takýchto  zariadení a strojov  alebo  aj
–        nájom  takých  zariadení a strojov,  ktorý  je  na  základe  nájmu  budovy  dohodnutého  medzi  tými  istými  zmluvnými  stranami  (a ako  vedľajšie  plnenie  tohto  nájmu)  podľa  článku 135  ods. 1 písm. l)  smernice o DPH  oslobodený  od  dane?“

O prejudiciálnej otázke
Svojou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 135  ods. 2  prvý  pododsek písm. c)  smernice o DPH  vykladať v tom  zmysle,  že  sa  neuplatňuje  na  nájom  trvalo  inštalovaných  zariadení a strojov,  ak  tento  nájom  predstavuje  vedľajšie  plnenie k hlavnému  plneniu  spočívajúcemu v nájme  budovy,  uskutočnenému v rámci  nájomnej  zmluvy  uzatvorenej  medzi  tými  istými  zmluvnými  stranami, a oslobodenému  od  dane  podľa  článku 135  ods. 1 písm. l)  tejto  smernice, a ak  tieto  plnenia  tvoria  jediné  hospodárske  plnenie.
Článok 135  ods. 2  prvý  pododsek písm. c)  smernice o DPH  stanovuje,  že  na  nájom  trvalo  inštalovaných  zariadení a strojov  sa  neuplatňuje  oslobodenie  od  DPH  stanovené v článku 135  ods. 1 písm. l)  tejto  smernice  pre  nájom  nehnuteľností.
V tejto  súvislosti z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  vnútroštátny  súd  nemá  pochybnosti o uplatniteľnosti  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  smernice o DPH  na  situáciu, v ktorej  je  nájom  trvalo  inštalovaných  zariadení a strojov  nezávislý  od  akejkoľvek  transakcie  nájmu  nehnuteľnosti.
Vnútroštátny  súd  sa  však  domnieva,  že  vo  veci  samej  je  poskytnutie  takýchto  zariadení a strojov  vedľajším  plnením  vo  vzťahu k hlavnému  plneniu,  ktoré  predstavuje  poskytnutie  budovy, a je  od  neho  neoddeliteľné,  takže  tieto  poskytnutia  predstavujú  jediné  plnenie  na  účely  uplatnenia  DPH.
Z judikatúry  Súdneho  dvora  vyplýva,  že  keď  súbor  prvkov a úkonov  tvorí  jedinú  transakciu,  potom  je  opodstatnené  vziať  do  úvahy  všetky  okolnosti,  za  ktorých  sa  predmetná  transakcia  vykonáva, s cieľom  určiť,  či  táto  transakcia  predstavuje  na  účely  DPH  dve  alebo  viaceré  odlišné  plnenia,  alebo  jediné  plnenie  [rozsudok z 25. marca 2021,  Q‑GmbH  (Poistenie  osobitných  rizík), C‑907/19,  EU:C:2021:237,  bod 19 a citovaná  judikatúra].
Hoci  každé  plnenie  sa  na  účely  DPH  má  zvyčajne  považovať  za  odlišné a nezávislé,  plnenie  pozostávajúce z jediného  plnenia z hospodárskeho  hľadiska  nesmie  byť  umelo  členené,  aby  sa  nezmenila  funkčnosť  systému  DPH. O jediné  plnenie  ide  vtedy,  ak  dva  alebo  viaceré  prvky  či  úkony  poskytnuté  zdaniteľnou  osobou  spolu  tak  úzko  súvisia,  že  objektívne  tvoria  jedno  neoddeliteľné  hospodárske  plnenie,  ktorého  rozdelenie  by  bolo  neprirodzené  [pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 25. marca 2021,  Q‑GmbH  (Poistenie  osobitných  rizík), C‑907/19,  EU:C:2021:237,  bod 20 a citovanú  judikatúru].
O jediné  plnenie  tak  ide  vtedy,  ak  sa  jedna  alebo  viaceré  zložky  musia  považovať  za  hlavné  plnenie,  pričom  iné  zložky  sa  naopak  majú  považovať  za  vedľajšie  plnenie  alebo  viacero  vedľajších  plnení a podliehajú  rovnakému  daňovému  režimu  ako  hlavné  plnenie.  Predovšetkým  musí  byť  plnenie  považované  za  vedľajšie  vo  vzťahu k hlavnému  plneniu,  ak  samo  osebe  nie  je  pre  zákazníkov  cieľom,  ale  je  iba  prostriedkom  lepšieho  využitia  hlavnej  služby  poskytovateľa  [rozsudok  25. marca 2021,  Q‑GmbH  (Poistenie  osobitných  rizík), C‑907/19,  EU:C:2021:237,  bod 21  a citovaná  judikatúra].
V rámci  takéhoto  jediného  hospodárskeho  plnenia  vedľajšie  plnenie  podlieha  rovnakému  daňovému  režimu  ako  hlavné  plnenie v oblasti  DPH  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 25. februára  1999,  CPP, C‑349/96,  EU:C:1999:93,  bod 32, a z 21. júna  2007,  Ludwig, C‑453/05,  EU:C:2007:369,  bod 20).
V tejto  súvislosti  Súdny  dvor  rozhodol,  že  nájom  nehnuteľností,  na  ktorý  sa  vzťahuje  článok 135  ods. 1 písm. l)  smernice o DPH, a poskytovanie  služieb  súvisiacich s týmto  nájmom  môžu z hľadiska  DPH  predstavovať  jediné  plnenie  spočívajúce v nájme  nehnuteľností  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. septembra  2012,  Field  Fisher  Waterhouse, C‑392/11,  EU:C:2012:597,  bod 28).  Okrem  toho v rozsudku z 19. decembra  2018,  Mailat  (C‑17/18,  EU:C:2018:1038,  body 39  až  41),  Súdny  dvor  konštatoval,  že  článok 135  ods. 1 písm. l)  smernice o DPH  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  nájomná  zmluva  týkajúca  sa  nehnuteľnosti  používanej  na  obchodné  prevádzkovanie  reštaurácie,  ako  aj  fixných  aktív a inventárnych  predmetov  potrebných  na  toto  prevádzkovanie  predstavuje  jediné  plnenie, v rámci  ktorého  je  nájom  nehnuteľnosti  hlavným  plnením.
Okrem  toho  pri  výklade  ustanovení  šiestej  smernice  Rady  77/388/EHS  zo  17. mája  1977 o zosúladení  právnych  predpisov  členských  štátov  týkajúcich  sa  daní z obratu – spoločný  systém  dane z pridanej  hodnoty:  jednotný  základ  jej  stanovenia  (Ú. v. ES L 145,  1977,  s. 1;  Mim.  vyd.  09/001,  s. 23),  ktorých  znenie  je v podstate  zhodné  so  znením  článku 135  ods. 1 písm. l) a článku 135  ods. 2  prvého  pododseku  smernice o DPH,  Súdny  dvor  konštatoval,  že  vzhľadom  na  to,  že  pojem  nájom  nehnuteľností  nevyhnutne  zahŕňa  nájom  majetku,  ktorý  je  hlavným  predmetom  tohto  nájmu,  ako  aj  nájom  všetkého  majetku,  ktorý  je  jeho  príslušenstvom,  nájom  parkovacích  miest  nie  je  vylúčený z oslobodenia  od  DPH  stanoveného  pre  nájom  nehnuteľností,  ak  je  úzko  spojený s nájmom  takýchto  nehnuteľností,  takže  oba  nájmy  tvoria  jediné  hospodárske  plnenie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 13. júla  1989,  Henriksen,  173/88,  EU:C:1989:329,  body 14  až  17).
Preto,  ako v podstate  uviedol  generálny  advokát v bode 39  svojich  návrhov,  článok 135  ods. 2  smernice o DPH  nepredstavuje  ustanovenie, z ktorého  by  vyplývala  požiadavka  rozdeliť  jediné  ekonomické  plnenia  na  samostatné  plnenia,  ako  tvrdí  nemecká  vláda.
Je  pravda,  že z ustálenej  judikatúry  vyplýva,  že  výrazy  použité  na  označenie  oslobodení  od  dane  uvedených v článku 135  ods. 1  smernice o DPH  sa  majú  vykladať  reštriktívne,  keďže  tieto  oslobodenia  predstavujú  výnimky  zo  všeobecnej  zásady,  podľa  ktorej  sa  DPH  vyberá z každého  poskytnutia  služieb,  ktoré  zdaniteľná  osoba  uskutoční  za  protihodnotu  (rozsudok z 19. decembra  2018,  Mailat, C‑17/18,  EU:C:2018:1038,  bod 37 a citovaná  judikatúra).  Výnimky z takéhoto  ustanovenia  odchyľujúceho  sa  od  uplatňovania  DPH,  ktoré  majú  za  následok,  že  transakcie,  na  ktoré  sa  vzťahujú,  podliehajú  zdaneniu,  ktoré  je  základným  pravidlom  tejto  smernice,  sa  preto  majú  vykladať  extenzívne  (uznesenie z 1. decembra  2021,  Pilsētas  zemes  dienests, C‑598/20,  neuverejnené,  EU:C:2021:971,  bod 29 a citovaná  judikatúra).
Tieto  zásady  však  nebránia  uplatneniu  judikatúry,  podľa  ktorej  rôzne  plnenia  predstavujúce  jediné  hospodárske  plnenie  podliehajú  rovnakému  režimu  DPH.  Súdny  dvor  totiž  rozhodol,  že  umožniť  členským  štátom,  aby  na  jednotlivé  zložky  tvoriace  jediné  plnenie  uplatnili  rôzne  sadzby  DPH,  by  viedlo k umelému  rozdeleniu  tohto  plnenia,  čo  by  mohlo  zmeniť  funkčnosť  systému  DPH  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 18. januára  2018,  Stadion  Amsterdam, C‑463/16,  EU:C:2018:22,  bod 26  a citovanú  judikatúru).
V prejednávanej  veci  sa  spor  vo  veci  samej  týka  nájmu  budovy  na  chov  zvierat,  ako  aj  trvalo  inštalovaných  zariadení v tejto  budove a osobitne  prispôsobených  na  tento  chov,  pričom  nájomná  zmluva  bola  uzavretá  medzi  tými  istými  zmluvnými  stranami a je v nej  stanovené  jednotné  nájomné.  Vnútroštátnemu  súdu  prináleží  overiť,  či  tieto  plnenia,  ako  to  zrejme  sám  naznačuje,  predstavujú  jediné  hospodárske  plnenie.
Ak  je  to  tak, z judikatúry  citovanej v bodoch 31  až  33  vyššie  vyplýva,  že v prípade  jediného  hospodárskeho  plnenia  pozostávajúceho z hlavného  plnenia  oslobodeného  od  DPH  podľa  článku 135  ods. 1 písm. l)  smernice o DPH,  ktoré  spočíva v nájme  nehnuteľnosti, a od  hlavného  plnenia  neoddeliteľného  vedľajšieho  plnenia,  ktoré  je v zásade  vylúčené z tohto  oslobodenia  od  dane  podľa  článku 135  ods. 2  prvého  pododseku písm. c)  tejto  smernice,  vedľajšie  plnenie  podlieha  daňovému  režimu  hlavného  plnenia.  Vnútroštátnemu  súdu  tiež  prináleží  určiť  hlavnú  alebo  vedľajšiu  povahu  plnení  tvoriacich  takéto  jediné  hospodárske  plnenie.
Vzhľadom  na  všetky  predchádzajúce  úvahy  treba  na  položenú  otázku  odpovedať,  že  článok 135  ods. 2  prvý  pododsek písm. c)  smernice o DPH  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  sa  neuplatňuje  na  nájom  trvalo  inštalovaných  zariadení a strojov,  ak  tento  nájom  predstavuje  vedľajšie  plnenie k hlavnému  plneniu  spočívajúcemu v nájme  budovy,  uskutočnenému v rámci  nájomnej  zmluvy  uzatvorenej  medzi  tými  istými  zmluvnými  stranami, a oslobodenému  od  dane  podľa  článku 135  ods. 1 písm. l)  tejto  smernice a ak  tieto  plnenia  tvoria  jediné  hospodárske  plnenie.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (štvrtá  komora)  rozhodol  takto:
Článok 135 ods. 2 prvý pododsek písm. c) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty
sa má vykladať v tom zmysle, že:
sa neuplatňuje na nájom trvalo inštalovaných zariadení a strojov, ak tento nájom predstavuje vedľajšie plnenie k hlavnému plneniu spočívajúcemu v nájme budovy, uskutočnenému v rámci nájomnej zmluvy uzatvorenej medzi tými istými zmluvnými stranami, a oslobodenému od dane podľa článku 135 ods. 1 písm. l) tejto smernice a ak tieto plnenia tvoria jediné hospodárske plnenie.
Podpisy
*
Jazyk  konania:  nemčina.