CELEX: 62020CJ0408
Odvolanie
Inštitucionálne právo
Jednotný štatút európskeho poslanca
Európski poslanci zvolení v talianskych volebných obvodoch
Zmena nárokov na dôchodok
Akt spôsobujúci ujmu
Predbežné stanovisko
Samostatné právne účinky

Svojím odvolaním sa Danilo Poggiolini domáha zrušenia uznesenia Všeobecného súdu Európskej únie z 3. júla 2020, Falqui a Poggiolini/Parlament (
T‑347/19 a T‑348/19
, neuverejnené, ďalej len napadnuté uznesenie,
EU:T:2020:303
), ktorým Všeobecný súd zamietol ako zjavne neprípustnú jeho žalobu o neplatnosť oznámenia z 11. apríla 2019, ktoré vydal vedúci oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva pre financie Európskeho parlamentu a ktoré sa týkalo úpravy výšky dôchodkov, na ktoré má nárok po nadobudnutí účinnosti, 1. januára 2019, rozhodnutia č. 14/2018 Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Úrad predsedníctva Poslaneckej snemovne, Taliansko) (ďalej len „sporné oznámenie“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
D. Poggiolini je bývalý člen Európskeho parlamentu zvolený v Taliansku. Z tohto dôvodu poberá starobný dôchodok.
Dňa 12. júla 2018 Úrad predsedníctva poslaneckej snemovne rozhodol, že sa podľa odvodového systému prepočíta výška dôchodkov bývalých členov tejto snemovne za roky odpracované vo funkcii do 31. decembra 2011 (ďalej len „rozhodnutie č. 14/2018“).
Doplnením poznámky k výplatnej páske dôchodku odvolateľa za január 2019 ho Parlament upozornil na skutočnosť, že výška jeho dôchodkov sa môže upraviť na základe výkonu rozhodnutia č. 14/2018 a že tento nový výpočet by prípadne mohol viesť k vymáhaniu neoprávnene vyplatených súm.
Nedatovaným oznámením vedúceho oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva pre financie Parlamentu, ktoré bolo priložené k výplatnej páske dôchodku odvolateľa za február 2019, ho Parlament najprv informoval, že jeho právna služba potvrdila automatickú uplatniteľnosť rozhodnutia č. 14/2018 na jeho situáciu. Toto oznámenie ďalej spresňovalo, že hneď ako Parlament dostane potrebné informácie od Camera dei deputati (Poslanecká snemovňa, Taliansko), oznámi odvolateľovi, v akej výške boli stanovené jeho dôchodkové práva, a počas najbližších dvanástich mesiacov pristúpi k vymáhaniu prípadného preplatku. Napokon toto oznámenie informovalo odvolateľa, že o konečnom určení jeho dôchodkových práv sa rozhodne formálne prijatým aktom, proti ktorému bude možné podať sťažnosť alebo žalobu o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ.
Následne tento vedúci oddelenia týmto sporným oznámením oznámil odvolateľovi, že výška jeho dôchodku sa upraví o zníženie sumy podobných dôchodkov vyplácaných v Taliansku bývalým poslancom vnútroštátneho parlamentu na základe rozhodnutia č. 14/2018. V tomto oznámení sa tiež spresňovalo, že výška dôchodku odvolateľa bude upravená od apríla 2019 podľa návrhu o stanovení dôchodkových práv v novej výške, predloženého v prílohe uvedeného oznámenia. Okrem toho bola v tom istom oznámení odvolateľovi poskytnutá lehota 30 dní, ktorá začala plynúť doručením tohto oznámenia, na predloženie pripomienok. V prípade nepredloženia takýchto pripomienok v stanovenej lehote sa malo sporné oznámenie považovať za právoplatné, čo by znamenalo najmä vrátenie neoprávnene prijatých súm za január až marec 2019.
E‑mailom z 22. mája 2019 odvolateľ zaslal svoje pripomienky príslušnej službe Parlamentu. E‑mailom z toho istého dňa Parlament potvrdil doručenie týchto pripomienok a oznámil odvolateľovi, že odpoveď mu bude poskytnutá po preskúmaní jeho tvrdení.
Po podaní žaloby na Všeobecnom súde vedúci oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva Parlamentu pre financie listom z 8. júla 2019 odpovedal odvolateľovi na zaslané pripomienky tak, že neobsahovali nič, čo by mohlo odôvodniť zmenu stanoviska Parlamentu, ako bolo vyjadrené v spornom oznámení, a že v dôsledku toho sa právo na dôchodok, ako aj plán vymáhania neoprávnene vyplatených súm tak, ako boli prepočítané a oznámené v prílohe uvedeného oznámenia, stali konečnými v deň doručenia tohto listu.
Žaloba na Všeobecnom súde a napadnuté uznesenie
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 10. júna 2019 odvolateľ podal žalobu, v ktorej navrhoval zrušenie sporného oznámenia.
Dňa 29. augusta 2019 Parlament samostatným podaním vzniesol námietku neprípustnosti tejto žaloby.
Dňa 6. septembra 2019 podal odvolateľ návrh na úpravu svojej žaloby.
Dňa 20. januára 2020 Všeobecný súd rozhodol spojiť preskúmanie žaloby o neplatnosť, ktorú podal D. Poggiolini, zapísanej do registra pod číslom T‑348/19, s preskúmaním žaloby zapísanej pod číslom T‑347/19, ktorú podal iný žalobca, tiež bývalý člen Parlamentu.
Všeobecný súd napadnutým uznesením, prijatým podľa článku 126 svojho rokovacieho poriadku, zamietol obidve tieto žaloby ako zjavne neprípustné.
Všeobecný súd najprv v bode 53 napadnutého uznesenia uviedol, že sporné oznámenie nepredstavuje akt spôsobujúci ujmu, a preto nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť v zmysle článku 263 ZFEÚ. V dôsledku toho v bode 59 napadnutého uznesenia zamietol ako zjavne neprípustnú prvú časť návrhu odvolateľa na zrušenie tohto oznámenia.
Na odôvodnenie tohto posúdenia v prvom rade v bodoch 47 až 49 napadnutého uznesenia spresnil, že okolnosť, že nový spôsob výpočtu dôchodkov sa uplatňoval od apríla 2019, nestačí na preukázanie toho, že Parlament zaujal v tejto súvislosti konečné stanovisko. Na jednej strane bolo sporné oznámenie výslovne prezentované ako návrh. Na druhej strane spresňovalo, že nadobudne právoplatnosť až vtedy, ak osoba, ktorej bolo určené, nepredloží svoje pripomienky v lehote 30 dní od jej doručenia. Odvolateľ pritom predložil takéto pripomienky v tejto lehote.
Všeobecný súd v druhom rade v bodoch 52 a 56 napadnutého uznesenia uviedol, že list Parlamentu z 8. júla 2019 predstavuje zaujatie konečného stanoviska Parlamentu voči odvolateľovi a nemožno ho považovať za akt výlučne potvrdzujúci sporné oznámenie.
V treťom rade v bode 57 napadnutého uznesenia rozhodol, že neprípustnosť žaloby podanej proti spornému oznámeniu nemohla predstavovať porušenie práva na účinnú súdnu ochranu, keďže na jednej strane dovolávanie sa tohto práva nemôže viesť k neuplatňovaniu podmienok prípustnosti žalôb, výslovne stanovených Zmluvou o FEÚ, a na druhej strane, že odvolateľ bol oprávnený podať žalobu o neplatnosť proti listu z 8. júla 2019.
Po štvrté Všeobecný súd v bode 58 napadnutého uznesenia odmietol argumentáciu odvolateľa, podľa ktorej sa Parlament mohol vyhnúť preskúmaniu Všeobecným súdom tým, že neodpovedal na pripomienky predložené k spornému oznámeniu, pričom uviedol, že v prejednávanej veci Parlament odpovedal na predložené pripomienky. Okrem toho Všeobecný súd spresnil, že v každom prípade platí, že aj keď Parlament protiprávne opomenul v tejto súvislosti konať, dotknuté osoby majú stále možnosť podať žalobu na nečinnosť s cieľom prinútiť Parlament prijať konečné stanovisko.
Ďalej v bodoch 62 a 63 napadnutého uznesenia Všeobecný súd zamietol druhý žalobný návrh odvolateľa na zrušenie rozhodnutia vyjadreného v liste z 8. júla 2019. V tejto súvislosti rozhodol, že návrh na úpravu žaloby podaný odvolateľom bol zjavne neprípustný z dôvodu, že účastník konania môže upraviť svoje žalobné návrhy a dôvody len vtedy, ak je v deň svojho podania prípustná samotná žaloba.
Napokon v bode 67 napadnutého uznesenia Všeobecný súd zamietol tretí žalobný návrh odvolateľa, aby sa Parlamentu uložila povinnosť zaplatiť sumy, ktoré neoprávnene prijal, keďže tento žalobný návrh bol zjavne neprípustný.
Návrhy účastníkov konania
Svojím odvolaním odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnuté uznesenie,
–
v dôsledku toho zrušil sporné oznámenie a oznámenie doručené listom z 8. júla 2019,
–
ak nie, aby vrátil vec Všeobecnému súdu, a
–
uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania v oboch stupňoch.
Parlament navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania.
O odvolaní
Argumentácia účastníkov konania
Na podporu svojho odvolania odvolateľ uvádza tri odvolacie dôvody založené na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého mal vychádzať Všeobecný súd, keď posudzoval oneskorenosť námietky neprípustnosti, ktorú pred ním vzniesol Parlament, na napadnuteľnosti sporného oznámenia a prípustnosť návrhu na zrušenie formulovaného v návrhu na úpravu žaloby.
Vzhľadom na argumentáciu, ktorú rozvíja na podporu svojich odvolacích dôvodov, treba na odvolateľa hľadieť tak, že navrhuje zrušenie napadnutého uznesenia v rozsahu, v akom ním Všeobecný súd zamietol jeho návrhy na zrušenie sporného oznámenia, ako aj rozhodnutia vyjadreného v liste z 8. júla 2019.
Svojím druhým odvolacím dôvodom, ktorý treba preskúmať ako prvý, odvolateľ tvrdí, že sporné oznámenie je napadnuteľným aktom a že Všeobecný súd porušil článok 47 Charty základných práv Európskej únie a právo na účinnú súdnu ochranu tým, že vyhlásil žalobu o neplatnosť podanú proti tomuto oznámeniu za neprípustnú.
Odvolateľ v tejto súvislosti tvrdí, že toto oznámenie nie je len prípravným aktom, keďže vyvoláva okamžité právne účinky tým, že od apríla 2019 viedlo k zníženiu sumy dôchodku, ktorý sa mu vypláca.
Okrem toho odvolateľ uvádza, že predloženie pripomienok predstavovalo iba jednoduchú možnosť a že v prípade nevyužitia tejto možnosti by sa po uplynutí lehoty 30 dní uvedenej v spornom oznámení bez neskoršieho zásahu administratívy naďalej uplatňovalo zníženie sumy dôchodku. Tvrdí, že v prejednávanej veci nedostal v čase podania svojej žaloby odpoveď na svoje pripomienky a že bol nútený konať, aby sa vyhol preklúzii svojho práva.
Prístup Všeobecného súdu podľa neho navyše porušuje právo na účinnú súdnu ochranu. Na jednej strane údajne zbavuje odvolateľa ochrany proti opatreniu, ktoré má priamy vplyv na jeho postavenie. Na druhej strane údajne umožňuje Parlamentu vyhnúť sa akémukoľvek súdnemu preskúmaniu tým, že neodpovie na pripomienky predložené dotknutými osobami.
Parlament v prvom rade tvrdí, že zníženie dôchodku odvolateľa malo dočasnú povahu a že toto zníženie sa mohlo prehodnotiť na základe pripomienok predložených odvolateľom. Táto dočasná povaha podľa neho jasne vyplýva zo znenia sporného oznámenia a z možnosti, ktorú mal odvolateľ, aby predložil pripomienky predtým, ako sa stane konečné, čo odvolateľ skutočne využil. O konečnom stanovisku Parlamentu sa podľa neho rozhodlo až neskôr.
Po druhé súdna ochrana sťažovateľa bola podľa neho zaručená možnosťou podať odvolanie proti konečnému rozhodnutiu vyjadrenému v liste z 8. júla 2019, ktorého preskúmanie by prípadne umožnilo zrušenie sporného oznámenia a v dôsledku toho napravenie jeho účinkov. Riziko, že Parlament neodpovie na pripomienky, by v tejto súvislosti údajne bolo možné vylúčiť z dôvodu uvedeného v bode 58 napadnutého uznesenia.
Posúdenie Súdnym dvorom
Ako uviedol Všeobecný súd v bode 45 napadnutého uznesenia, z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že za „napadnuteľné akty“ v zmysle článku 263 ZFEÚ sa považujú všetky opatrenia prijímané inštitúciami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky (rozsudky z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, bod
, a z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
, bod
a citovaná judikatúra).
Na účely stanovenia, či napadnutý akt vyvoláva takéto účinky, treba vychádzať z podstaty tohto aktu a posúdiť tieto účinky vzhľadom na objektívne kritériá, akými je obsah tohto aktu, a prípadne zohľadniť kontext, v akom bol tento akt prijatý, ako aj právomoci inštitúcie, ktorá je jeho autorom (rozsudky z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
, bod
, a z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia,
C‑575/18 P
,
EU:C:2020:530
, bod
a citovaná judikatúra).
Treba tiež pripomenúť, že ako v podstate zdôraznil Všeobecný súd v bode 46 napadnutého uznesenia, dočasné opatrenia, ktorých cieľom je pripraviť v rámci konania pozostávajúceho z viacerých fáz konečné rozhodnutie, v zásade nepredstavujú akty, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
a citovanú judikatúru).
Takýmito dočasnými aktmi sú predovšetkým akty, ktoré vyjadrujú predbežné stanovisko dotknutej inštitúcie (rozsudok z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
a citovaná judikatúra).
Všeobecný súd však v bodoch 47 až 51 napadnutého uznesenia konštatoval, že sporné oznámenie nestanovuje konečné stanovisko Parlamentu, keďže stanovisko prijaté v tomto oznámení bolo možné zmeniť tak, aby sa zohľadnili skutočnosti uvedené v pripomienkach odvolateľa.
V tejto súvislosti tvrdenie uvedené odvolateľom, podľa ktorého sporné oznámenie nemalo dočasnú povahu z dôvodu, že jeho účinky sa mali stať konečnými v prípade, že by nepredložil pripomienky v lehote stanovenej týmto oznámením, nemôže uspieť.
Ako totiž konštatoval Všeobecný súd v bode 49 napadnutého uznesenia, odvolateľ predložil pripomienky pred uplynutím tejto lehoty, čím zabránil tomu, aby sa účinky sporného oznámenia stali konečnými.
Konštatovanie, že akt inštitúcie predstavuje dočasné opatrenie, ktoré nevyjadruje konečné stanovisko inštitúcie, však nemôže stačiť na to, aby systematicky preukazovalo, že tento akt nepredstavuje „napadnuteľný akt“ v zmysle článku 263 ZFEÚ.
Z judikatúry Súdneho dvora teda vyplýva, že dočasný akt, ktorý vyvoláva samostatné právne účinky, môže byť predmetom žaloby o neplatnosť, keď nezákonnosť spojená s týmto aktom nemôže byť napravená v rámci žaloby nasmerovanej proti konečnému rozhodnutiu, ktorého prípravnú fázu predstavuje (rozsudok z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
a citovaná judikatúra).
Preto ak spochybnenie zákonnosti dočasného aktu v rámci takejto žaloby nemôže zabezpečiť účinnú súdnu ochranu žalobcu proti účinkom tohto aktu, musí byť možné, aby tento akt mohol byť predmetom žaloby o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. októbra 2001, Nemecko/Komisia,
C‑400/99
,
EU:C:2001:528
, bod
; z 13. októbra 2011, Deutsche Post a Nemecko/Komisia,
C‑463/10 P a C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, bod
, ako aj z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, bod
).
V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že ako konštatoval Všeobecný súd v bode 47 napadnutého uznesenia a ako to tvrdí odvolateľ vo svojom odvolaní, sporné oznámenie viedlo k okamžitému zníženiu sumy dôchodku odvolateľa od apríla 2019, keďže uplatnenie tohto zníženia nebolo prerušené do skončenia konania vedeného Parlamentom.
Z toho vyplýva, že sporné oznámenie malo ako také samostatné právne účinky na majetkovú situáciu odvolateľa.
Takéto účinky nemožno prirovnať k procesným účinkom aktov vyjadrujúcich predbežné stanovisko Európskej komisie alebo k účinkom takých aktov, ktoré boli uznané za nezasahujúce do záujmov dotknutých osôb, ktoré Súdny dvor považoval za akty, ktoré nemôžu mať za následok prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej proti takýmto aktom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia,
60/81
,
EU:C:1981:264
, body
a
).
Skutočnosť, ktorú Všeobecný súd uviedol v bode 50 napadnutého uznesenia, že zo sporného oznámenia vyplýva, že Parlament pristúpi k vymáhaniu súm prijatých za január až marec 2019 len v prípade, že odvolateľ nepredloží pripomienky v lehote 30 dní od doručenia tohto oznámenia, nemôže spochybniť okamžitú povahu právnych účinkov vyvolaných týmto oznámením.
Okrem toho, hoci sporné oznámenie stanovovalo, že Parlament musí prijať konečné stanovisko po doručení pripomienok predložených odvolateľom, je nesporné, že prijatie takéhoto stanoviska nebolo spojené so žiadnou lehotou.
Samostatné právne účinky sporného oznámenia mohli v dôsledku toho pretrvávať počas potenciálne dlhého obdobia, ktorého koniec nebol vopred vymedzený.
Za týchto okolností vzhľadom na to, že trvalé zníženie sumy dôchodku môže mať potenciálne nezvratné dôsledky na situáciu dotknutej osoby, odvolateľ mal mať možnosť podať účinný prostriedok nápravy proti spornému oznámeniu a brániť tak zníženiu svojho dôchodku (pozri analogicky rozsudky z 30. júna 1992, Taliansko/Komisia,
C‑47/91
,
EU:C:1992:284
, bod
, a z 9. októbra 2001, Taliansko/Komisia,
C‑400/99 P
,
EU:C:2001:528
, bod
).
Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd v bode 57 napadnutého uznesenia, podanie žaloby o neplatnosť proti konečnému rozhodnutiu, ktoré mal Parlament prijať po doručení pripomienok odvolateľa, mu nemohlo zaručiť účinnú súdnu ochranu.
Ani možnosť, ktorú má dotknutá osoba k dispozícii v prípade, že Parlament neodpovie na pripomienky, ktoré predložila, podať proti Parlamentu žalobu pre nečinnosť, ako ju uviedol Všeobecný súd v bode 58 napadnutého uznesenia, jej nezaručuje účinnú súdnu ochranu.
Je pravda, že Parlament je povinný odpovedať na takéto pripomienky v primeranej lehote (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2013, Preskúmanie Arango Jaramillo a i./EIB,
C‑334/12 RX‑II
,
EU:C:2013:134
, bod
) a dotknutá osoba má v dôsledku toho právo podať žalobu na nečinnosť, ak si táto inštitúcia nesplní túto povinnosť.
Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, že možnosť podať takúto žalobu na nečinnosť môže stačiť na vylúčenie pretrvávania stavu nečinnosti Komisie po prijatí prechodného opatrenia prijatého touto inštitúciou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. marca 1997, Guérin automobiles/Komisia,
C‑282/95 P
,
EU:C:1997:159
, bod
).
Tieto úvahy však v prejednávanej veci nemôžu byť rozhodujúce jednak preto, že žaloba na nečinnosť podaná proti Parlamentu nemôže spochybniť samostatné právne účinky sporného oznámenia, a jednak preto, že lehoty potrebné na preskúmanie takej žaloby a prípadne žaloby o neplatnosť sú neprimerané vzhľadom na to, že toto oznámenie okamžite vedie k zníženiu sumy dôchodku vyplácaného fyzickej osobe.
V tejto súvislosti okolnosť, ktorú Všeobecný súd uviedol v bode 58 napadnutého uznesenia, že Parlament v prejednávanej veci odpovedal na pripomienky odvolateľa, v každom prípade nemá vplyv na posúdenie prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej proti spornému oznámeniu, keďže táto odpoveď bola vydaná po podaní tejto žaloby.
Vzhľadom na tieto okolnosti Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 53 napadnutého uznesenia rozhodol, že dočasná povaha sporného oznámenia umožňovala dospieť k záveru, že nepredstavuje akt spôsobujúci ujmu, a preto nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ.
V dôsledku toho treba vyhovieť druhému odvolaciemu dôvodu a zrušiť napadnuté uznesenie v rozsahu, v akom sa zamietol prvý žalobný návrh odvolateľa podaný vo veci T‑348/19 na zrušenie sporného oznámenia.
Z toho tiež vyplýva, že napadnuté uznesenie sa musí zrušiť v rozsahu, v akom sa zamietol druhý žalobný návrh odvolateľa podaný vo veci T‑348/19 na zrušenie rozhodnutia vyjadreného v liste z 8. júla 2019, keďže zamietnutie tohto žalobného návrhu sa zakladá výlučne na neprípustnosti prvého žalobného návrhu odvolateľa na zrušenie sporného oznámenia.
Za týchto okolností je potrebné zastaviť konanie o prvom a treťom odvolacom dôvode, keďže v každom prípade nemôžu viesť k zrušeniu napadnutého uznesenia v širšom rozsahu.
O žalobe na Všeobecnom súde
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie ak Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu, môže vydať konečný rozsudok v spore sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecného súdu.
V prvom rade vzhľadom na to, že Parlament vo svojej námietke neprípustnosti vznesenej pred Všeobecným súdom tvrdil len to, že žaloba o neplatnosť podaná odvolateľom je neprípustná z dôvodu, že sporné oznámenie je prípravným aktom, treba z dôvodov uvedených v bodoch 38 až 54 tohto rozsudku zamietnuť túto námietku neprípustnosti.
V druhom rade vzhľadom na to, že posúdenia Všeobecného súdu sa týkali výlučne prípustnosti žaloby a Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť podanú odvolateľom ako zjavne neprípustnú bez toho, aby začal ústnu časť konania, Súdny dvor nemá k dispozícii informácie potrebné na konečné rozhodnutie o tejto žalobe.
V dôsledku toho treba vrátiť vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o návrhoch odvolateľa na zrušenie sporného oznámenia a rozhodnutia vyjadreného v liste z 8. júla 2019.
O trovách
Keďže vec sa vracia Všeobecnému súdu, o trovách konania sa rozhodne neskôr.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 3. júla 2020, Falqui a Poggiolini/Parlament (
T‑347/19 a T‑348/19
, neuverejnené,
EU:T:2020:303
), sa zrušuje v rozsahu, v akom sa zamietli návrhy, ktoré podal Danilo Poggiolini vo veci T‑348/19, na zrušenie oznámenia z 11. apríla 2019, ktoré vydal vedúci oddelenia odmien a sociálnych nárokov poslancov Generálneho riaditeľstva pre financie Európskeho parlamentu a ktoré sa týkalo úpravy výšky dôchodkov, na ktoré vzniká nárok po nadobudnutí účinnosti, 1. januára 2019, rozhodnutia č. 14/2018 Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Úrad predsedníctva Poslaneckej snemovne, Taliansko) a na zrušenie rozhodnutia Európskeho parlamentu vyjadreného v liste z 8. júla 2019.

2.
Námietka neprípustnosti, ktorú vzniesol Európsky parlament pred Všeobecným súdom Európskej únie vo veci T‑348/19, sa zamieta.

3.
Vec T‑348/19 sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o návrhoch, ktoré podal Danilo Poggiolini vo veci T‑348/19, na zrušenie tohto oznámenia a tohto rozhodnutia.

4.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.