CELEX: 62015CJ0497
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Tiesību aktu tuvināšana
Autotransports
Noteikumi par nodokļiem
Direktīva 1999/62/EK
Dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšana smagajiem kravas transportlīdzekļiem
Ceļa nodeva
Dalībvalstu pienākums noteikt efektīvas, samērīgas un preventīvas sankcijas
Fiksēts naudas sods
Samērīgums

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 17. jūnija Direktīvas 1999/62/EK par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem (
OV 1999, L 187, 42. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 27. septembra Direktīvu 2011/76/ES (
OV 2011, L 269, 1. lpp.
), (turpmāk tekstā – “Direktīva 1999/62”) 9.a pantu.
Šie lūgumi ir iesniegti divās tiesvedībās starp, attiecīgi,
Euro-Team Kft
. (lieta C‑497/15) un
Spirál-Gép Kft
. (lieta C‑498/15), no vienas puses, un
Budapest Rendőrfőkapitánya
(Budapeštas policijas galvenā pārvalde, Ungārija), no otras puses, par naudas soda uzlikšanu par automaģistrāles posma izmantošanu, nesamaksājot prasīto ceļa nodevu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 1999/62 preambulas 1., 12. un 15. apsvērums ir formulēti šādi:
“(1)
Transporta uzņēmumu konkurences traucējumu [izkropļojumu] novēršanai dalībvalstīs rodas vajadzība saskaņot nodevu sistēmu un izveidot taisnīgu pārvadātājiem uzliekamās infrastruktūras lietošanas maksas iekasēšanas mehānismu.
[..]
(12)
Pašlaik esošos konkurences izkropļojumus nevar novērst tikai ar nodokļu vai degvielas akcīzes nodokļu saskaņošanu; tomēr līdz laikam, kad tiks izmantotas tehniski un ekonomiski piemērotākas nodevu formas, šos traucējumus var mazināt, saglabājot vai ieviešot ceļa nodevas un/vai maksu par autoceļu lietošanu; turklāt vajadzētu atļaut dalībvalstīm noteikt maksu par tiltu, tuneļu un kalnu pāreju izmantošanu.
[..]
(15)
Lietošanas maksas likmes būtu jānosaka atkarībā no attiecīgās infrastruktūras izmantošanas ilguma un jādiferencē pēc transportlīdzekļu radītajām izmaksām.”
Šīs direktīvas 1. panta pirmajā daļā ir noteikts:
“Šī direktīva attiecas uz transporta nodokļiem, ceļa nodevām un lietošanas maksu, kas noteikta 2. pantā minētajiem transportlīdzekļiem.”
Minētās direktīvas 2. pantā ir paredzēts:
“Šajā direktīvā:
[..]
b)
“autoceļa nodeva” ir konkrēta summa, kura ir jāmaksā par transportlīdzekli atkarībā no attāluma, ko tas nobraucis, izmantojot attiecīgo infrastruktūru, un transportlīdzekļa veida un kurā ir iekļauta infrastruktūras lietošanas maksa un/vai maksa par ārējām izmaksām;
[..].”
Direktīvas 1999/62 7. panta 1. punkts ir izteikts šādi:
“Neskarot 9. panta 1.a punktu, dalībvalstis var saglabāt vai ieviest autoceļa nodevas un/vai lietošanas maksas Eiropas ceļu tīklā vai konkrētos minētā tīkla posmos un visos citos autoceļu tīkla posmos, kas nepieder pie Eiropas ceļu tīkla, ievērojot šā panta 2., 3., 4. un 5. punktā un 7.a līdz 7.k pantā paredzētos nosacījumus. Tas neskar dalībvalstu tiesības saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību citos ceļos piemērot autoceļa nodevas un/vai lietošanas maksas, ja vien šāda autoceļa nodevu un/vai lietošanas maksu piemērošana šādos citos ceļos nediskriminē starptautisko satiksmi un nerada transporta uzņēmumu konkurences traucējumus.”
Šīs direktīvas 9.a pantā ir noteikts:
“Dalībvalstis izveido piemērotu kontroles mehānismu un izstrādā sankciju sistēmu, ko piemērot par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu; tās veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šo noteikumu īstenošanu. Noteiktajām sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.”
Ungārijas tiesības
Likums par ceļu satiksmi
Közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény
(1988. gada Likums Nr. I par ceļu satiksmi; turpmāk tekstā – “Likums par ceļu satiksmi”) 20. panta 1. punktā ir noteikts:
“Naudas sodu piemēro personām, kuras pārkāpj šajā likumā, speciālajās tiesību normās un Kopienas tiesību aktos paredzētos noteikumus attiecībā uz
[..]
m)
atlīdzību, kas ir samērīga ar veikto attālumu un kas jāmaksā par maksas ceļa posmu,
[..].”
Likuma par ceļu satiksmi 21. pantā ir paredzēts:
“(1)   Transportlīdzekļa vadītājs vai 21/A panta 2. punktā minētajā gadījumā persona, kam ir uzticēts transportlīdzeklis lietošanai, atbild par to, lai transportlīdzekļa ekspluatācijas vai lietošanas laikā tiktu ievēroti noteikumi, kas ir noteikti speciālos noteikumos attiecībā uz
[..]
h)
atlīdzību, kas ir samērīga veiktajam attālumam un kas jāmaksā par maksas ceļa posmu.
[..]
(2)   Kāda no 1. punktā norādītajiem noteikumiem pārkāpuma gadījumā vadītājs vai – 21/A pantā minētajā gadījumā – persona, kam ir uzticēts transportlīdzeklis lietošanai, maksā administratīvu naudas sodu 10000 –300000 [Ungārijas] forintu [(HUF) (apmēram EUR 32–974)] apmērā. Valdība dekrētā nosaka piemērojamo naudas sodu apmēru, ko var uzlikt par minēto tiesību normu pārkāpumiem. Ja ar vienu darbību tiek pārkāpti vairāki noteikumi un tās tiek pārbaudītas vienā procedūrā, par tām tiek uzlikts naudas sods, kura apmērs atbilst to naudas sodu summai, kas paredzēti par katru no šiem pārkāpumiem.
[..]
(5)   Valdība, ņemot vērā 1. punkta noteikumus, dekrētā nosaka to pārkāpumu sarakstu, par kuriem attiecīgā transportlīdzekļa vadītājam [..] ir jāuzliek administratīvais sods.”
Likums par ceļa nodevām
Az autópályák, autóutak és főutak használatáért fizetendő, megtett úttal arányos díjról szóló 2013. évi LXVII. törvény
(2013. gada likums Nr. LXVII par maksājumiem atbilstoši nobrauktajam attālumam, kuri jāmaksā par automaģistrāļu, ātrgaitas šoseju un valsts mēroga ceļu lietošanu; turpmāk tekstā – “Likums par ceļa nodevām”) 3. panta 1. un 6. punktā ir paredzēts:
“(1)   Transportlīdzekļiem, uz kuriem attiecas ceļa nodeva, ir jāsaņem šajā likumā paredzētā ceļa izmantošanas atļauja, lai ar tiem varētu pārvietoties pa ceļa maksas posmu.
[..]
(6)   Par 1. punktā paredzēto noteikumu izpildi attiecībā uz viņa vadīto automobili ir atbildīgs attiecīgā transportlīdzekļa vadītājs.”
Likuma par ceļa nodevām 14. pantā ir paredzēts:
“Neskarot 9. pantā paredzētos izņēmumus, par neatļautu ceļa lietošanu tiek uzskatīts tas, ka persona, kam ir jāmaksā ceļa nodeva:
a)
izmanto maksas ceļa posmu, nenopērkot ceļa lietošanas biļeti par šo posmu pirms tā izmantošanas uzsākšanas, un nav noslēgusi ar ceļa nodevu sistēmas pārvaldītāju spēkā esošu līgumu, kurā būtu reglamentēta šajā likumā paredzēto paziņojumu iesniegšana ceļa nodevu savācējam un ceļa nodevu samaksa,
b)
izmanto maksas ceļa posmu, pamatojoties uz paziņojumu, kurā norādīta tarifu vai vides kategorija, kas ir zemāka par to, kurā ietilpst attiecīgais transportlīdzeklis, vai
c)
izmanto maksas ceļa posmu, nenopērkot ceļa lietošanas biļeti par šo posmu pirms tā izmantošanas uzsākšanas, lai gan tā ir noslēgusi ar ceļa nodevas sistēmas pārvaldītāju spēkā esošu līgumu par to, ka attiecīgais transportlīdzeklis izmanto minēto posmu, kurā ir reglamentēta šajā likumā paredzēto paziņojumu iesniegšana ceļa nodevu savācējam un ceļa nodevas samaksa, bet, izmantojot attiecīgo maksas ceļa posmu, nav izpildīta kāda no prasībām attiecībā uz borta ierīču pareizu darbību, kas ir noteikta atbilstoši šim likumam pieņemtajā dekrētā.”
Šī likuma 15. pantā ir noteikts:
“(1)   Naudas soda apmērs tiek noteikts tādējādi, lai nodevu maksātāji tiktu mudināti samaksāt prasītās ceļa nodevas.
(2)   Uzliktie naudas sodi tiek iemaksāti centrālajā budžetā kā budžeta ieņēmumi, kas ietilpst 2011. gada likuma Nr. CXCV par publiskajām finansēm 14. panta 4. punkta d) apakšpunktā minētajā sadaļā. Naudas sods tiek maksāts [Ungārijas] forintos [(HUF)], ieskaitot bankas kontā, kas noteikts saskaņā ar šo likumu pieņemtā tiesību aktā.”
Minētā likuma 16. pantā ir paredzēts:
“Saskaņā ar šo likumu neatļauta ceļa izmantošana ir pārkāpums, par kuru saskaņā ar Likumu par ceļu satiksmi var tikt noteikts naudas sods.”
Likuma par ceļa nodevām 29/A panta 1., 4., 6. un 7. punktā, kas no 2014. gada 9. novembra ir pievienoti šim likumam ar 2014. gada likumu Nr. LIV, ir noteikts:
“(1)   2.–4. punktā paredzētajos gadījumos pieteikuma iesniedzēji, kas saskaņā ar 6. un 7. punktā paredzētajiem noteikumiem iesniedz pieteikumu (turpmāk tekstā – “pieteikums”) par ceļa nodevu iekasēšanu atbildīgajai struktūrai (turpmāk tekstā – “ceļa nodevu savācējs”), tiek atbrīvoti no naudas soda par ceļa neatļautu izmantošanu šī likuma 14. panta a) punkta izpratnē laikposmā no 2013. gada 1. jūlija līdz 2014. gada 31. martam saskaņā ar šī likuma noteikumiem.
[..]
(4)   Balstoties uz pamatotu pieteikumu, pie 7. punktā paredzētajiem nosacījumiem pieteikuma iesniedzēju atbrīvo no naudas soda par 14. panta a) punktā minēto noteikumu pārkāpumu, ja naudas sods ir noteikts par tāda maksas ceļa vai ceļa, kas ved uz to, izmantošanu – laikā, kad ceļa lietošanas biļete bija derīga un konkrētajā kontroles posmā tas tika izmantots ne vairāk kā vienu reizi katrā braukšanas virzienā –, kas funkcionāli ir paralēls ceļam, attiecībā uz kuru attiecīgajam transportlīdzeklim tam pašam laikposmam bija lietošanas atļauja, ko viņš nebija izmantojis tās derīguma termiņā.
[..]
(6)   Lai saņemtu atbrīvojumu no naudas soda, pieteikuma iesniedzējam ir ne tikai jāizpilda 2.–4. punktā paredzētie noteikumi, bet arī pirms pieteikuma iesniegšanas ir jāsamaksā ceļa nodevas savācējam administratīvie izdevumi HUF 12000 [apmēram EUR 39] apmērā par katru naudas sodu, tostarp pievienotās vērtības nodoklis, un šis maksājums ir jāpierāda pieteikuma iesniegšanas brīdī. [..]
(7)   Pieteikumu var iesniegt 60 dienu laikā pēc 2014. gada Likuma Nr. LIV, ar ko ir grozīts [Likums par ceļa nodevām], stāšanās spēkā. Pamatojoties uz iesniegto pieteikumu, ja pieteikums atbilst šī likuma noteikumiem un tajā iekļautā informācija neatšķiras no informācijas, kas par ceļa nodevām ir saglabāta savācēja datu bāzē, tas izsniedz apliecinājumu par to, ka pieteikuma iesniedzējs var tikt atbrīvots no naudas soda, ja ir izpildīti 2.–4. punktā paredzētie noteikumi. Apliecinājumu neizsniedz, ja pieteikumā norādītie dati neatbilst informācijai, kas par ceļa nodevām ir savācēja datu bāzē. Savācējs nosūta apliecinājumu par ceļa nodevu 120 dienu laikā pēc pieteikuma saņemšanas. [..]”
Valdības dekrēts Nr. 410/2007
2007. gada 29. decembra
közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. Rendelet
(Valdības dekrēts Nr. 410 par ceļu satiksmes pārkāpumiem, par ko uzliekami administratīvie sodi, par naudas sodu apmēru, kas jāmaksā ceļu satiksmes pārkāpumu gadījumā, par naudas sodu izmantošanu un par ceļu satiksmes pārbaužu sadarbības nosacījumiem; turpmāk tekstā – “Valdības dekrēts Nr. 410/2007”), 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Pamatojoties uz [Likuma par ceļu satiksmi] 21. panta 1. punktu, attiecīgā transportlīdzekļa vadītājam [..] 2.–8/A panta pārkāpumu gadījumā tiek uzlikts administratīvs naudas sods, kura apmērs tiek noteikts šajā dekrētā.”
Valdības dekrēta Nr. 410/2007 8/A pantā ir noteikts:
“(1)   Saskaņā ar [Likuma par ceļu satiksmi] 21. panta 1. panta h) apakšpunkta noteikumiem gadījumā, ja ir pārkāpti 9. pielikumā paredzētie noteikumi, transportlīdzekļa vadītājam ir jāmaksā naudas sods, kura apmērs tiek noteikts atbilstoši transportlīdzekļu kategorijai.
(2)   Atbilstoši 1. punktam attiecīgajam transportlīdzekļa vadītājam nedrīkst uzlikt naudas sodu par neatļautu ceļu lietošanu ar to pašu transportlīdzekli vairāk kā vienu reizi astoņu stundu laikā no brīža, kad pirmo reizi tika konstatēta neatļauta ceļa lietošana ar šo transportlīdzekli.
[..]”
Šī dekrēta 9. pielikumā ir noteikts:
“A
B


B1
B2
B3
1. Likuma par ceļa nodevām pārkāpums
Naudas soda apmērs atbilstoši transportlīdzekļa kategorijai

J2
J3
J4
2. 14. panta a) punkta pārkāpums
140 000
150 000
165 000
3. 14. panta b) punkta pārkāpums
80 000
90 000
110 000
4. 14. panta c) punkta pārkāpums
140 000
150 000
165 000.”
Valdības Dekrēts Nr. 209/2013
2013. gada 18. jūnija
az ED törvény végrehajtásáról szóló 209/2013 (VI. 18.) Korm. rendelet
(Valdības dekrēts Nr. 209 par likuma par ceļa nodevām izpildi; turpmāk tekstā – “Valdības dekrēts Nr. 209/2013”) 24. panta 3. punktā ir noteikts:
“Ceļa lietošanas biļete ir atļauja lietot noteiktu ceļu bez pārtraukuma ar transportlīdzekli, kura rādītāji ir noteikti pirkumā. Ceļa lietošanas biļete nav nododama, un tās saturu attiecībā uz maršrutu, kā arī transportlīdzekļa rādītājiem, kas paziņoti tās pirkšanas brīdī, nevar mainīt. Ceļa lietošanas biļeti izmanto braucienam, kas sākas iepriekš norādītā dienā, un tā ir derīga:
a)
no tās iegādes brīža līdz nākamās dienas beigām, ja derīguma termiņš sākas pirkuma dienā,
b)
no norādītās kalendāra dienas sākuma līdz nākamās dienas beigām, ja pirkums ir noticis iepriekšpārdošanā ne ilgāk kā pirms 30 dienām.”
Valdības dekrēta Nr. 209/2013 26. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts:
“Pirms maksas ceļa posma lietošanas uzsākšanas ceļa nodevas maksātājam ir jāpārliecinās, ka viņš ir tiesiskās attiecībās ar ceļa nodevas sistēmas pārvaldītāju, kas viņam ļauj faktiski izmantot [elektronisko ceļa nodevas] sistēmu, ko ekspluatē ceļa nodevu savācējs, un ar tā starpniecību jāizdara ceļa lietošanas biļetes pirkums saskaņā ar faktisko maršrutu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Euro-Team
, prasītāja pamatlietā C‑497/15, ir Ungārijā reģistrēts uzņēmums. Lai preču pārvadājuma transportlīdzeklis, ko tā izmanto, 2014. gada 6. septembrī varētu braukt par maksas posmu “Budapešta–Ģula”, tā iepriekš nopirka prasīto atļauju saskaņā ar tiesību aktiem, kas attiecas uz ceļa nodevām.
2014. gada 6. septembrī kļūda šī transportlīdzekļa navigācijas sistēmā vadītājam, ko nodarbina
Euro-Team
, lika pabraukt garām izejai, pa kuru tam bija jāatstāj automaģistrāle M5, lai turpinātu savu maršrutu pa zemākas kategorijas ceļu Nr. 5, kura izmantošanas atļauja viņam bija. Tādēļ viņš turpināja savu maršrutu pa automaģistrāli M5 bez derīga apliecinājuma par ceļa nodevas samaksu, nesamaksājot nodevu atbilstoši pa šo automaģistrāles posmu veiktajam attālumam.
Šis autoceļa posms apmēram 5 km garumā no praktiskā viedokļa atrodas paralēli ceļam Nr. 5. Ceļa nodeva par minēto posmu ir HUF 324 (apmēram EUR 1), proti, šis tarifs ir zemāks par to, kas tiek iekļauts rēķinā par salīdzināmu ceļa Nr. 5 posmu un kas faktu norises laikā bija HUF 520 (apmēram EUR 1,7). Atbilstoši iesniedzējtiesas konstatējumiem salīdzinājumā ar iepriekš nopirktajā atļaujā norādīto maršrutu
Euro-Team
neguva priekšrocību un tai arī neradās zaudējumi.
Budapest Rendőrfőkapitánya
(Budapeštas Policijas galvenā pārvalde, Ungārija) tomēr ar 2014. gada 8. decembrī pieņemtu lēmumu uzlika
Euro-Team
administratīvo naudas sodu HUF 165000 (apmēram EUR 535) apmērā atbilstoši Valdības dekrētam Nr. 410/2007 ar pamatojumu, ka, iepriekš nenopērkot atļauju, kas atbilstu ceļa nodevai, kura jāmaksā par automaģistrāles posmā no 85. līdz 90. kilometram izmantošanu, šis uzņēmums nav izpildījis tam Likumā par ceļa nodevām paredzētos pienākumus.
Euro-Team
par šo lēmumu cēla prasību iesniedzējtiesā, tostarp apgalvojot, ka Valdības dekrētā Nr. 410/2007 paredzētais sods ir pretrunā Savienības tiesībām, jo uzliktā naudas soda summa ir nesamērīga.
Spirál-Gép
, prasītāja pamatlietā C‑498/15, arī ir Ungārijā reģistrēts uzņēmums. Lai preču pārvadājuma transportlīdzeklis, ko tā izmanto, 2014. gada 25. aprīlī varētu braukt pa maksas ceļa posmu “Kaba–Bekeni”, tā iepriekš nopirka prasīto atļauju saskaņā ar Likumu par ceļa nodevām.
2014. gada 25. aprīlī šī transportlīdzekļa vadītājs, ko nodarbina
Spirál-Gép
, tomēr netīšām pabrauca garām izejai, pa kuru viņam bija jāatstāj automaģistrāle M35. Tādēļ viņš turpināja savu ceļu pa automaģistrāli M35, posmā no 24. līdz 35. kilometram, lai gan šis posms neietilpst paredzētajā maršrutā, par kuru tika samaksāta ceļa lietošanas maksa. Pēc tam, kad viņš pamanīja savu kļūdu, tā kā nebija iespējams apgriezties, vadītājs apturēja transportlīdzekli šīs automaģistrāles avārijas apstāšanās joslā un, izmantojot telefonu, pēc savas iniciatīvas samaksāja ceļa nodevu par minēto posmu.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa konstatē, ka salīdzinājumā ar iepriekš samaksāto ceļa nodevas summu, kā arī salīdzinājumā ar ceļa nodevu, ko transportlīdzekļa vadītājs spontāni samaksāja HUF 1597 (apmēram EUR 5,2) apmērā,
Spirál-Gép
nav ne guvusi ne priekšrocības, ne arī cietusi zaudējumus.
Budapest Rendőrfőkapitánya
(Budapeštas Policijas galvenā pārvalde) ar 2015. gada 16. marta lēmumu uzlika
Spirál-Gép
administratīvu naudas sodu HUF 140000 (apmēram EUR 454) apmērā atbilstoši Valdības dekrētam Nr. 410/2007 ar pamatojumu, ka, iepriekš nesamaksājot ceļa nodevu, kas jāmaksā par automaģistrāles posmu no 24. līdz 35. kilometram, šis uzņēmums nav izpildījis tam Likumā par ceļa nodevām paredzētos pienākumus.
Spirál-Gép
par šo lēmumu cēla prasību iesniedzējtiesā, tostarp apgalvojot, ka minētajā valdības dekrētā paredzētais sods ir nesamērīgs un tādēļ pretējs Savienības tiesībām.
Šajās abās lietās iesniedzējtiesa norāda, ka atbilstoši Likuma par ceļu satiksmi 21. pantam transportlīdzekļa vadītājs uzņemas objektīvu atbildību, jo uzliktā administratīvā naudas soda summa ir jāmaksā neatkarīgi no vainas esamības. Tādējādi administrācija nevarēja nedz ņemt vērā, izņemot šajā likumā tieši norādītos gadījumus, transportlīdzekļa vadītāja personisko un īpašo situāciju, nedz pārbaudīt, vai viņš ir faktiski vainojams pārkāpumā, tas ir, vai tas izriet no tieša nodoma vai vienkāršas neuzmanības.
Tādējādi apstāklim, ka lietā C‑497/15
Euro-Team
bija derīga ceļu infrastruktūras lietošanas atļauja ceļa posmam, kas ir paralēls tam, kurā ir izdarīts pārkāpums, un ka ceļa nodevas summa, kas jāmaksā par šo pēdējo minēto posmu, bija mazāka nekā samaksātā summa par paredzēto maršrutu, nav nozīmes. Tas pats attiecas uz lietu C‑498/15, kurā
Spirál-Gép
nodarbinātais transportlīdzekļa vadītājs pēc savas iniciatīvas 20 minūšu laikā pēc pārkāpuma izdarīšanas samaksāja prasīto ceļa nodevas summu par šīs automaģistrāles lietošanu.
Iesniedzējtiesa norāda, ka Direktīvas 1999/62 9.a pantā dalībvalstīm ir atstāta plaša novērtējuma brīvība, nosakot sankcijas, kuras var piemērot, lai nodrošinātu ceļa nodevu samaksu. Tomēr tā šaubās, ka, ņemot vērā tajā izskatāmajās lietās pieļautos pārkāpumus, tās uzliktais naudas sods vienai no prasītājām, kura summa vairāk nekā 500 reižu pārsniedz to, kas ir jāmaksā kā ceļa nodeva, var tikt uzskatīts par samērīgu.
Tomēr iesniedzējtiesa apgalvo, ka Likuma par ceļa nodevām 29/A pants, kas
rationae temporis
nav piemērojams šīs lietas faktiem, ņemot vērā pārkāpumu datumus, ļāva uzlikt naudas sodus atbilstoši šo pārkāpumu smagumam.
Šādos apstākļos
Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
(Segedas Administratīvā un darba tiesa, Ungārija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus, kas ir vienādi abās lietās:
“1)
Vai [..] Direktīvas 1999/62 [..] 9.a pantā noteiktā samērīguma prasība ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir tāda sankciju sistēma, kāda ir noteikta [Valdības dekrēta Nr. 410/2007] 9. pielikumā, kurā neatkarīgi no pārkāpuma smaguma ir paredzēti fiksēti naudas sodi, ja netiek izpildītas normas attiecībā uz ceļa lietošanas biļetes iegādi?
2)
Vai [Valdības dekrēta Nr. 410/2007] 9. pielikumā noteiktais administratīvais sods ir saderīgs ar Direktīvas 1999/62 9.a pantā noteikto prasību, atbilstoši kurai valsts tiesību aktos paredzētajām sankcijām ir jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām?
3)
Vai Direktīvas 1999/62 9.a pantā noteiktā samērīguma prasība ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir, pirmkārt, tāda sankciju sistēma kā pamatlietā apstrīdētā, kurā ir paredzēta pārkāpuma izdarītāju objektīvā atbildība, un, otrkārt, minētajā sistēmā noteiktais naudas sodu apmērs?”
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 19. oktobra lēmumu lietas C‑497/15 un C‑498/15 rakstveida un mutvārdu procesā, kā arī galīgā sprieduma pasludināšanai tika apvienotas.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
Uzdodot pirmo un otro jautājumu, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 1999/62 9.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītajām sankciju efektivitātes, samērīguma un preventīvā rakstura prasībām ir pretrunā tāda sankciju sistēma, kāda ir pamatlietā, kurā ir paredzēta fiksēta naudas soda uzlikšana par visiem noteikumu pārkāpumiem, neatkarīgi no to veida un smaguma, kas attiecas uz pienākumu iekasēt iepriekšēju ceļa nodevas samaksu par ceļu infrastruktūras izmantošanu.
Vispirms jāatgādina, ka atbilstoši Direktīvas 1999/62 9.a pantam dalībvalstis izveido piemērotu kontroles mehānismu un izstrādā sankciju sistēmu, kas piemērojama par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu. Tās veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šo sankciju īstenošanu. Šīm sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.
Tomēr jākonstatē, ka minētajā direktīvā nav sīkāk reglamentēts, kā minētie valsts sodi būtu nosakāmi, un it īpaši nav noteikts neviens skaidrs kritērijs šādu sankciju samērīguma novērtēšanai.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, ja nav veikta Savienības tiesību aktu saskaņošana attiecībā uz piemērojamajām sankcijām par tādu nosacījumu neievērošanu, kas paredzēti ar šiem tiesību aktiem izveidotajā sistēmā, tad dalībvalstu kompetencē ir izvēlēties sankcijas, kuras tās uzskata par piemērotām. Tomēr dalībvalstīm šī kompetence ir jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības un to vispārējos principus, tātad ievērojot arī samērīguma principu (it īpaši skat. spriedumus, 2012. gada 9. februāris, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
,
23.
punkts, un 2016. gada 19. oktobris, EL-EM-2001,
C‑501/14
,
EU:C:2016:777
,
37.
punkts).
Tādējādi šajā gadījumā pamatlietā aplūkotajos valsts tiesību aktos atļautie represīvie pasākumi nedrīkst pārsniegt šajos tiesību aktos leģitīmi paredzēto mērķu sasniegšanai atbilstošo un vajadzīgo ar nosacījumu, ka gadījumā, ja iespējams izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas mazāk ierobežojošais un radītās neērtības nedrīkst būt nesamērīgas salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem (spriedums, 2016. gada 19. oktobris, EL-EM-2001,
C‑501/14
,
EU:C:2016:777
,
39.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Direktīvas 1999/62 mērķi, kā tas izriet no tās preambulas 1. apsvēruma, ir iekasēšanas sistēmu saskaņošana un taisnīgu pārvadātājiem uzliekamo infrastruktūras izmaksu iekasēšanas mehānismu izveide, lai novērstu dalībvalstu transporta uzņēmumu konkurences traucējumus.
Šajos apstākļos Tiesa ir nospriedusi, ka sankciju bardzībai ir jāatbilst pārkāpumu, kas ar tām tiek sodīti, smagumam un it īpaši jānodrošina īsti preventīva ietekme, tajā pašā laikā ievērojot vispārējo samērīguma principu (spriedums, 2016. gada 19. oktobris, EL-EM-2001,
C‑501/14
,
EU:C:2016:777
,
40.
punkts).
Turklāt Tiesa ir nospriedusi, ka samērīguma princips dalībvalstīm ir jāievēro, ne tikai nosakot pārkāpuma sastāvu un paredzot noteikumus par naudas sodu apmēru, bet arī vērtējot aspektus, kas var būt ņemami vērā, lai noteiktu naudas sodu (skat. spriedumu, 2016. gada 19. oktobris, EL-EM-2001,
C‑501/14
,
EU:C:2016:777
,
41.
punkts).
Šajā gadījumā jānorāda, ka Likuma par ceļu satiksmi 21. panta 2. punktā ir paredzēts naudas sods no HUF 10000 līdz HUF 300000 (apmēram EUR 32–EUR 974) transportlīdzekļa vadītājam, kas pārkāpj noteikumus par pienākumu samaksāt maksas ceļa posma lietošanas maksu, kuras apmērs ir samērīgs ar veikto attālumu. Šādos apstākļos Valdības dekrēta Nr. 410/2007 9. pielikumā ir noteikti attiecīgajiem pārkāpumiem piemērojamie naudas sodi, kuri atšķiras atkarībā no transportlīdzekļu kategorijas, kas tiek noteikta, pamatojoties uz to ašu skaitu, un kuru fiksētā summa ir no HUF 140000 līdz HUF 165000 (apmēram no EUR 454–EUR 535).
Sankcijām par valsts tiesību normu pārkāpumiem, kas īstenotas, piemērojot Direktīvu 1999/62, ir jābūt ne tikai samērīgām ar izdarītajiem pārkāpumiem, bet arī efektīvām un preventīvām. Šajā gadījumā lietā C‑497/15
Euro-Team
uzliktais naudas sods vairāk nekā 500 reizes pārsniedz nesamaksāto ceļa nodevu, kura ir mazāka par summu, kas faktiski tika samaksāta par pielīdzināmu ceļa Nr. 5 posmu. Lietā C‑498/15 tas vairāk nekā 87 reizes pārsniedz ar nokavēšanos samaksāto summu.
Ņemot vērā uzlikto naudas sodu summu salīdzinājumā ar faktiski maksājamo ceļa nodevu, kas iepriekš netika samaksāta, nav apšaubāms, ka Ungārijas represīvo pasākumu sistēma noteikto sankciju bardzības un to regulārās piemērošanas dēļ ir efektīva un preventīva.
Attiecībā uz samērīguma principa ievērošanu jākonstatē, ka atbilstoši šai sistēmai paredzētais vienīgais naudas sodu pielāgojums, kas izriet no Valdības dekrēta Nr. 410/2007, ir saistīts ar attiecīgā transportlīdzekļa kategoriju, kura tiek noteikta, pamatojoties uz tā ašu skaitu. Tomēr šādā pielāgošanā, kas nekādi nav saistīta ar transportlīdzekļa ekspluatētāja vai tā vadītāja uzvedību, nekādi netiek ņemts vērā izdarītā pārkāpuma veids un smagums. Kā Eiropas Komisija ir konstatējusi savos rakstveida apsvērumos, kompetentā iestāde nevar ņemt vērā, piemēram, attālumu, kas nobraukts, nesamaksājot prasīto ceļa nodevu. Tātad naudas sods par pamatlietā aplūkotā samaksas pienākuma neievērošanu ir fiksēts un neatšķiras ne atkarībā no bez atļaujas nobrauktajiem kilometriem, ne pat atkarībā no tā, vai pārkāpējs iepriekš ir samaksājis ceļa nodevu par attiecīgo maršrutu vai nav to izdarījis.
Turklāt saskaņā ar Direktīvas 1999/62 prasībām, kas ir minētas it īpaši tās 7.–7.k pantā, pamatlietā aplūkotā ceļa nodevu sistēma tika pieņemta tādējādi, lai lietotāju piedalīšanās infrastruktūras uzturēšanā būtu samērīga ar tās izmantošanu un lai tiktu ņemta vērā emisiju klase, kurā ietilpst izmantotais transportlīdzeklis. Tomēr tas, ka naudas sodi netiek pielāgoti atbilstoši izdarītā pārkāpuma smagumam, var būt pretēji šim piedalīšanās principam.
Tiesa jau ir nospriedusi, ka, ņemot vērā Savienības tiesiskā regulējuma mērķus, fiksēta naudas soda piemērošana par jebkuru noteiktu likumā paredzētu pienākumu pārkāpumiem, minētā naudas soda apmēru nepielāgojot atbilstoši pārkāpuma smagumam, izrādās esam nesamērīga (skat. spriedumu, 2012. gada 9. februāris, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
,
41.
punkts).
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 1999/62 9.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītajai samērīguma prasībai ir pretrunā tāda sankciju sistēma, kāda ir pamatlietā, kurā ir paredzēta fiksēta naudas soda uzlikšana par visiem to noteikumu pārkāpumiem, neatkarīgi no to veida un smaguma, kas attiecas uz pienākumu iekasēt iepriekšēju ceļa nodevas samaksu par ceļu infrastruktūras izmantošanu.
Par trešo jautājumu
Uzdodot trešo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 1999/62 9.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītajai samērīguma prasībai ir pretrunā, pirmkārt, tādu sankciju sistēma, kāda ir pamatlietā, kurā ir ieviesta pārkāpuma izdarītāju objektīva atbildība, un, otrkārt, šajā sistēmā paredzētā sodu bardzība.
Jāatgādina, ka no Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka Valdības dekrēta Nr. 410/2007 9. pielikumā par tā īstenošanu kompetentajām iestādēm ir piešķirta kompetence, kas attiecībā uz fiksēto naudas sodu, kurš paredzēts pārkāpuma gadījumā, ir saistīta ar Likumu par ceļa nodevām. Tādējādi šīm iestādēm nav pilnvaru ņemt vērā konkrētos un īpašos katra gadījuma apstākļus un tātad pielāgot šo summu šiem apstākļiem.
Attiecībā uz, pirmkārt, objektīvas atbildības ieviešanas atbilstību samērīguma principam ir jākonstatē, ka Tiesa jau ir vairākkārt nospriedusi, ka sankciju par Savienības tiesību pārkāpumu sistēma pati par sevi nav nesaderīga ar tām (it īpaši skat. spriedumu, 2012. gada 9. februāris, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
,
47.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Proti, pēc Tiesas domām, objektīvās atbildības sistēmas ieviešana nav nesamērīga ar sasniedzamajiem mērķiem, ja šī sistēma mudina attiecīgās personas ievērot noteikumu normas un ja sasniedzamie mērķi atbilst vispārējām interesēm, kas var pamatot šādas sistēmas ieviešanu (spriedums, 2012. gada 9. februāris, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
,
48.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Turpinājumā jāatgādina, ka Direktīva 1999/62 uzliek par pienākumu valsts likumdevējiem likt kravas transportlīdzekļiem maksāt ceļu infrastruktūras lietošanas maksu. Pamatlietā aplūkotajā valsts sistēmā, kurā ir transponēta šī direktīva, tādējādi ir paredzēts, ka šo transportlīdzekļu vadītāji maksā maksu par šo infrastruktūru lietošanu, un ar to ir izveidota sankciju sistēma, lai garantētu maksāšanas pienākuma ievērošanu. Atbilstoši valsts tiesību aktiem šī pienākuma pārkāpums ir tad, kad maksas ceļa infrastruktūras lietotājs pirms tās lietošanas nav samaksājis prasīto ceļa nodevu. Tādējādi šāda objektīvas atbildības sistēma veicina to, ka satiksmē esošu kravas transportlīdzekļu vadītāji iepriekš samaksā ceļa nodevu, kas tiem ir jāmaksā.
Tā kā, pirmkārt, minētā objektīvas atbildības sistēma var veicināt to, ka transportlīdzekļu vadītāji ievēro pienākumu iepriekš samaksāt maksājumus, kas ir jāmaksā par ceļu infrastruktūras izmantošanu, un, otrkārt, Ungārijas tiesību aktu mērķi, tas ir, cīņa pret konkurences izkropļojumiem starp pārvadājumu uzņēmumiem un “piesārņotājs maksā” principa piemērošanu, kurš atbilst vispārējām interesēm, objektīvas atbildības sistēmas ieviešana ar šo tiesisko regulējumu var tikt uzskatīta par pamatotu.
Tādēļ tādas objektīvās atbildības sistēmas paredzēšana kā pamatlietā aplūkotā, kurā tiek paredzēts sods par minēto pienākumu pārkāpumu, pati par sevi nav nesaderīga ar Savienības tiesībām.
Otrkārt, attiecībā uz naudas sodu apmēra noteikšanu atbilstoši katram pārkāpumu veidam, kas paredzēts pamatlietā aplūkotajā sankciju sistēmā, ir jāatgādina šā sprieduma 39. un 40. punktā minētā judikatūra, atbilstoši kurai dalībvalstu kompetencē ir izvēlēties sankcijas, ko tās uzskata par piemērotām. Tomēr tām šī kompetence ir jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības un to vispārējos principus un līdz ar to ievērojot arī samērīguma principu. Represīvie pasākumi tātad nedrīkst tostarp nedz pārsniegt attiecīgajos tiesību aktos leģitīmi paredzēto mērķu sasniegšanai vajadzīgo, nedz arī būt nesamērīgi salīdzinājumā ar šiem mērķiem.
Šajā ziņā jāatgādina, ka samērīguma princips dalībvalstīm ir jāievēro, ne tikai nosakot pārkāpuma sastāvu un paredzot noteikumus par naudas sodu lielumu, bet arī izvērtējot aspektus, kas var būt ņemami vērā, nosakot naudas sodu (it īpaši skat. spriedumus, 2012. gada 9. februāris, Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
,
54.
punkts, kā arī 2016. gada 19. oktobris, EL-EM-2001,
C‑501/14
,
EU:C:2016:777
,
41.
punkts).
To precizējot, jākonstatē, ka valsts iestādēm, kuru kompetencē ir sodīt par pienākumu maksāt nodevas par ceļa infrastruktūras izmantošanu pārkāpumiem, uzlikt fiksētu naudas sodu no HUF 140000 līdz HUF 165000 (apmēram no EUR 454 līdz EUR 535) apmērā bez iespējas ņemt vērā konkrētos un īpašos attiecīgās lietas apstākļus un vajadzības gadījumā samazināt šā naudas soda apmēru, noteiktais pienākums neatbilst šā sprieduma 39. un 40. punktā minētajā judikatūrā prasītajiem nosacījumiem.
Tādējādi Ungārijas sodu sistēma šķiet nesamērīga, it īpaši tādās lietās, kādas ir pamatlietas.
Šajā ziņā jānorāda, ka ir skaidrs, ka, pirmkārt, lietā C‑497/15 attiecīgā transportlīdzekļa vadītājs navigācijas sistēmas kļūdas dēļ pabrauca garām izejai, pa kuru viņam bija jāatstāj automaģistrāle, lai turpinātu maršrutu pa zemākas kategorijas ceļu, kura lietošanas atļauja viņam bija. Tādējādi šis vadītājs veica apmēram 5 km pa šo automaģistrāli, iepriekš nesamaksājot ceļa nodevu, un attiecīgais tās posms ir paralēls zemākās kategorijas ceļam. Summa, kas bija jāsamaksā par 5 km, kuri tika nobraukti pa automaģistrāli, bija zemāka par to, kas tiek noteikta rēķinā par salīdzināma posma izmantošanu pa zemākas kategorijas ceļu. Kā ir konstatējusi iesniedzējtiesa,
Euro-Team
ar šo pārkāpumu nav ne ieguvusi priekšrocību, ne radījusi finansiālus zaudējumus valsts budžetam.
Otrkārt, lietā C‑498/15 attiecīgā transportlīdzekļa vadītājs, kam bija atļauja izmantot ceļa infrastruktūru citā maršrutā, pēc tam, kad viņš bija konstatējis savu kļūdu un apturējis transportlīdzekli avārijas apstāšanās joslā, jo nebija iespējams apgriezties, pēc savas iniciatīvas samaksāja prasīto ceļa nodevas summu. Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka šis autovadītājs kļūdas dēļ 20 minūtes izmantoja automaģistrāli, jo viņš palaida garām paredzēto izeju. Arī šajā gadījumā atbilstoši iesniedzējtiesas konstatējumiem
Spirál-Gép
neguva priekšrocību un neradīja zaudējumus.
Šādos apstākļos, pirmkārt, attiecībā uz nosacījumu, atbilstoši kuram represīvais pasākums nevar pārsniegt pamatlietā aplūkotajos tiesību aktos leģitīmi paredzēto mērķu sasniegšanai vajadzīgo, ir jākonstatē, ka kompetentajām valsts iestādēm būtu iespējams sasniegt norādītos mērķus arī ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, jo izdarītie pārkāpumi neietekmēja Direktīvas 1999/62 mērķus, proti, saskaņot iekasēšanas sistēmas un izveidot taisnīgus pārvadātājiem uzliekamo infrastruktūras izmaksu iekasēšanas mehānismus, lai novērstu dalībvalstu transporta uzņēmumu konkurences traucējumus.
Otrkārt, attiecībā uz nosacījumu, ka represīvi pasākumi nevar būt nesamērīgi attiecībā pret minētajiem mērķiem, no iesniedzējtiesas lēmuma lietā C‑497/15 izriet, ka
Euro-Team
uzliktais naudas sods vairāk nekā 500 reižu pārsniedz nesamaksāto ceļa nodevas summu, kas ir mazāka nekā summa, kura faktiski tika samaksāta par ceļam Nr. 5 pielīdzināmu posmu. Lietā C‑498/15 iesniedzējtiesa norāda, ka šī summa vairāk nekā 87 reizes pārsniedz ar nokavēšanos samaksāto ceļa nodevas summu. Līdz ar to sankcijas līmenis pamatlietās šķiet esam nesamērīgs salīdzinājumā ar izdarīto pārkāpumu.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 1999/62 9.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītajai samērīguma prasībai nav pretrunā tāda sankciju sistēma, kāda ir pamatlietā, ar kuru ir ieviesta objektīva atbildība. Tomēr tā ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā šajā sistēmā paredzēto sankciju bardzība.
Tiesāšanās izdevumi
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 17. jūnija Direktīvas 1999/62/EK par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 27. septembra Direktīvu 2011/76/ES, 9.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītajai samērīguma prasībai ir pretrunā tāda sankciju sistēma, kāda ir pamatlietā, kurā ir paredzēta fiksēta naudas soda uzlikšana par visiem to noteikumu pārkāpumiem, neatkarīgi no to veida un smaguma, kas attiecas uz pienākumu iekasēt iepriekšēju ceļa nodevas samaksu par ceļu infrastruktūras izmantošanu;

2)
Direktīvas 1999/62, kas grozīta ar Direktīvu 2011/76, 9.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītajai samērīguma prasībai nav pretrunā tāda sankciju sistēma, kāda ir pamatlietā, ar kuru ir ieviesta objektīva atbildība. Tomēr tā ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā šajā sistēmā paredzēto sankciju bardzība.

[Paraksti]
(
)	* Tiesvedības valoda – ungāru.