CELEX: 62017CJ0389
Преюдициално запитване
Достъп до дейността на институциите за електронни пари
Директива 2009/110/ЕО
Член 5, параграфи 2 и 3
Правила във връзка със собствения капитал
Собствен капитал, изискван за осъществяването на дейности, свързани с издаването на електронни пари
Понятие за дейност, свързана с издаването на електронни пари
Издаване на електронни пари в полза на продавача по номинална стойност на получените средства

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 5, параграф 2 и член 6, параграф 1, буква а) от Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари и за изменение на директиви 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО, и за отмяна на Директива 2000/46/ЕО (
ОВ L 267, 2009 г., стр. 7
).
Запитването е отправено в рамките на производство, образувано по искане на „Paysera LT“ UAB, по-рано „EVP International“ UAB (наричано по-нататък „Paysera“), по повод на решението, с което Lietuvos banko Priežiūros tarnyba (надзорният съвет на Литовската национална банка) отправя към това дружество предупреждение заради неправилно прилагане, по отношение на някои платежни трансакции, на методите за изчисляване на собствения капитал (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
Правна уредба
Директива 2009/110
Съображения 2, 7—9 и 11 от Директива 2009/110 гласят:
„(2)
При преразглеждането на Директива 2000/46/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 18 септември 2000 година относно предприемането, упражняването и надзора над дейността на институциите за електронни пари (
OВ L 275, 2000 г., стр. 39
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 15)] Комисията подчерта необходимостта от ревизиране на тази директива, тъй като някои от нейните разпоредби бяха оценени като възпрепятстващи възникването на истински единен пазар на услуги, свързани с електронни пари, както и развитието на такива услуги, удобни за ползване от ползвателите.
[…]
(7)
Уместно е да се въведе ясно определение за електронни пари с цел то да бъде технически неутрално. Това определение следва да обхваща всички ситуации, при които доставчикът на платежна услуга издава предплатена съхранена стойност в замяна на парични средства, ко[я]то мо[же] да се използва[…] за платежни цели, тъй като […] се приема от третите лица като плащане.
(8)
Определението за електронни пари следва да обхваща електронни пари, независимо дали те се държат в платежно устройство, притежавано от държателя на електронните пари, или се съхраняват от разстояние в сървър и се управляват от държателя на електронните пари посредством специална сметка за електронни пари. Това определение следва да е достатъчно широко, за да не препятства технологичните иновации и за да се обхванат не само всички продукти, налични днес на пазара, но и продуктите, които може да бъдат разработени в бъдеще.
(9)
Режимът на пруденциален надзор на институциите за електронни пари следва да се преразгледа и да бъде приведен в по-голямо съответствие с рисковете, пред които са изправени тези институции. Също така този режим следва да се съгласува с режима на пруденциален надзор, прилаган за платежните институции съгласно Директива 2007/64/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 97/7/ЕО, 2002/65/ЕО, 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО и за отмяна на Директива 97/5/ЕО (
ОВ L 319, 2007 г., стр. 1
)]. Затова съответните разпоредби на Директива 2007/64/ЕО следва да се прилагат mutatis mutandis към институциите за електронни пари, без да се засягат разпоредбите на настоящата директива. […]
[…]
(11)
Необходим е режим на начален капитал, комбиниран с оборотен капитал за осигуряване на подходящо равнище на защита на потребителите, както и на стабилно и надеждно опериране на институциите за електронни пари. Поради спецификата на електронните пари следва да се предвиди допълнителен метод за изчисляване на оборотния капитал. Следва да бъдат запазени пълни надзорни правомощия, за да се гарантира, че към еднаквите по вид рискове се подхожда по еднакъв начин спрямо всички доставчици на платежни услуги, както и че методът на изчисляване обхваща специфичното бизнес положение на дадена институция за електронни пари. Освен това следва да се предвидят разпоредби, задължаващи платежните институции да съхраняват средствата на държателите на електронни пари отделно от тези средства, които се използват от институцията за електронни пари за други бизнес дейности. Институциите за електронни пари следва също така да се подчиняват на ефективни правила срещу изпирането на пари и финансирането на тероризъм“.
Съгласно член 2 от Директива 2009/110, озаглавен „Определения“:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
2)
„електронни пари“ означава парична стойност, съхранявана в електронна, включително магнитна форма, представляваща вземане към издателя, която се издава при получаване на средства с цел извършване на платежни тран[с]акции по смисъла на член 4, точка 5 от Директива 2007/64/ЕО и се приема от физическо или юридическо лице, различно от издателя на електронни пари;
[…]“.
Член 5 от посочената директива, озаглавен „Собствен капитал“, гласи в параграфи 2 и 3 следното:
„2.   По отношение на дейностите, посочени в член 6, параграф 1, буква а), които не са свързани с издаването на електронни пари, изискваният[…] размер на собствения капитал на институцията за електронни пари се изчислява в съответствие с един от трите метода (А, Б или В), посочени в член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2007/64/ЕО. Подходящият метод се определя от компетентните органи съгласно националното законодателство.
По отношение на дейността по издаване на електронни пари изискваният[…] размер на собствения капитал на институцията за електронни пари се изчислява[…] в съответствие с метод Г, посочен в параграф 3.
Институциите за електронни пари разполагат по всяко време със собствен капитал, който надвишава или е равен на сбора на изисквания размер, посочен в първа и втора алинея.
3.   Метод Г: Размерът на собствения капитал на институция за електронни пари за дейността издаване на електронни пари възлиза [най-малко] на 2 % от средната стойност на електронните пари в обращение“.
Член 6 от същата директива, озаглавен „Дейности“, предвижда в параграф 1, буква а) следното:
„1.   Освен издаването на електронни пари институциите за електронни пари имат право да извършват следните дейности:
а) предоставяне на платежни услуги, изброени в приложението към Директива 2007/64/ЕО“.
Член 11 от Директива 2009/110, озаглавен „Издаване и обратно изкупуване“, гласи в параграфи 1 и 2 следното:
„1.   Държавите членки гарантират, че издателите на електронни пари издават електронни пари по номинална стойност при получаване на средства.
2.   Държавите членки гарантират, че по искане на държателя на електронни пари издателите на електронни пари изкупуват обратно, по всяко време и по номинална стойност, паричната стойност на държаните електронни пари“.
Директива 2007/64/ЕО
Член 4 от Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 97/7/ЕО, 2002/65/ЕО, 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО и за отмяна на Директива 97/5/ЕО (
ОВ L 319, 2007 г., стр. 1
), озаглавен „Определения“, гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
3)
„платежна услуга“: означава всяка една от стопанските дейности, изброени в приложението;
[…]
5)
„платежна тран[с]акция“ означава действие от страна на платеца или получателя по внасяне, прехвърляне или теглене на средства, независимо от съответните задължения по основното правоотношение между платеца и получателя;
[…]“.
Член 8 от тази директива, озаглавен „Изчисляване на собствения капитал“, предвижда в параграфи 1 и 2 следното:
„1.   Независимо от изискванията за начален капитал, установени в член 6, държавите членки изискват от платежните институции да разполагат по всяко време със собствен капитал, изчислен по един от следните три метода, определен от компетентните органи в съответствие с националното законодателство:
Метод А
Собственият капитал на платежната институция представлява сума, равняваща се на най-малко 10 % от фиксираните разходи за предходната година. Компетентните органи могат да коригират това изискване в случай на съществена промяна в стопанската дейност на платежната институция спрямо предходната година. Когато платежна институция не осъществява стопанска дейност от една пълна година към датата на изчисляването, изискването е собственият капитал да е в размер на най-малко 10 % от съответните планирани в бизнес плана фиксирани разходи, освен ако компетентните органи изискат да се извърши корекция на този план.
Метод Б
Собственият капитал на платежна институция представлява сума, равняваща се най-малко на сбора от следните елементи, умножен по коефициента к, определен в параграф 2, където обемът на плащанията (ОП) представлява една дванадесета част от общата сума на извършените от платежната институция през предходната година платежни тран[с]акции:
а)
4,0 % от частта от ОП до 5 милиона EUR,
плюс
б)
2,5 % от частта от ОП над 5 милиона EUR и до 10 милиона EUR,
плюс
в)
1 % от частта от ОП над 10 милиона EUR и до 100 милиона EUR,
плюс
г)
0,5 % от частта от ОП над 100 милиона EUR и до 250 милиона EUR,
плюс
д)
0,25 % от частта от ОП над 250 милиона EUR.
Метод В
Собственият капитал на платежна институция представлява сума, равняваща се най-малко на съответния показател, определен в буква а), умножен по коефициента за умножение, определен в буква б), и по коефициента к, определен в параграф 2:
а)
Съответният показател е сборът от следните елементи:
–
приходи от лихви;
–
разходи за лихви;
–
получени комисиони и такси; и
–
други приходи от дейността.
Всеки елемент се включва в сбора с положителния или отрицателния си знак. При изчисляването на съответния показател не могат да се използват приходи от извънредни или нередовни пера. Разходите за възлагане на дейности на трети лица могат да намалят съответния показател, ако разходите са извършени от предприятие, което е обект на надзор съгласно настоящата директива. Съответният показател се изчислява въз основа на последното дванадесетмесечно наблюдение в края на предходната финансова година. Съответният показател се изчислява въз основа на предходната финансова година. Независимо от това, изчисленият по метод В собствен капитал не трябва да спада под 80 % от средната стойност за съответния показател през предходните три финансови години. При отсъствие на проверени от одитор данни могат да се използват стопански прогнози.
б)
Коефициентът за умножение е:
i)
10 % от частта от съответния показател до 2,5 милиона EUR,
ii)
8 % от частта от съответния показател от 2,5 милиона EUR до 5 милиона EUR,
iii)
6 % от частта от съответния показател от 5 милиона EUR до 25 милиона EUR,
iv)
3 % от частта от съответния показател от 25 милиона EUR до 50 милиона EUR,
v)
1,5 % над 50 милиона EUR.
2.   Коефициентът к, който следва да се използва при методи Б и В, е:
а)
0,5, когато платежната институция предоставя единствено платежната услуга, посочена в точка 6 от приложението;
б)
0,8, когато платежната институция предоставя услугата, посочена в точка 7 от приложението;
в)
1, когато платежната институция предоставя някоя от платежните услуги, посочени в точки 1—5 от приложението“.
Приложението към Директива 2007/64, озаглавено „Платежни услуги (член 4, [точка] 3)“, съдържа списъка с дейностите, които се считат за такива:
„1.   Услуги, позволяващи внасянето на пари в наличност по платежна сметка, както и всички операции по обслужване на платежна сметка.
2.   Услуги, позволяващи тегления на пари в наличност от платежна сметка, както и всички операции по обслужване на платежна сметка.
3.   Изпълнение на платежни тран[с]акции, включително прехвърляне на средства по платежна сметка при доставчика на платежни услуги на ползвателя или друг доставчик на платежни услуги:
–
изпълнение на директни дебити, включително еднократни директни дебити;
–
изпълнение на платежни тран[с]акции чрез платежни карти или подобни средства;
–
изпълнение на кредитни преводи, включително платежни нареждания за периодични преводи.
4.   Изпълнение на платежни тран[с]акции, когато средствата са част от отпусната на ползвател на платежни услуги кредитна линия:
–
изпълнение на директни дебити, включително еднократни директни дебити;
–
изпълнение на платежни тран[с]акции чрез платежни карти или подобни средства;
–
изпълнение на кредитни преводи, включително платежни нареждания за периодични преводи.
5.   Издаване и/или придобиване на платежни инструменти.
6.   Налични парични преводи.
7.   Изпълнение на платежни тран[с]акции, при които съгласието на платеца за изпълнение на платежната тран[с]акция е дадено посредством каквото и да [е] средство за телекомуникация, цифрово или ИТ устройство и плащането е извършено на оператора на телекомуникационна или ИТ система или мрежа, който действа единствено като посредник между ползвателя на платежната услуга и доставчика на стоките и услугите“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
Paysera е литовско дружество, получило от Lietuvos bankas (Литовска национална банка) лицензи за извършване на дейност като институция за електронни пари и като платежна институция, даващи му право да издава електронни пари и да предоставя услуги, свързани с издаването на такива пари, както и други платежни услуги.
След като проверява на дейността на Paysera, надзорният съвет на Литовската национална банка отправя с обжалваното решение предупреждение към това дружество и изисква от него да спре да нарушава правилата, по които се изчислява собственият капитал на институциите за електронни пари.
Всъщност надзорният съвет на Литовската национална банка не признава за платежни услуги, свързани с издаването на електронни пари, следните извършвани от жалбоподателя в главното производство дейности:
–
плащанията (преводите), които държател на електронни пари извършва от сметката си за електронни пари, открита в институция за електронни пари, по сметки на трети лица в кредитни институции (наричани по-нататък „услуга I“),
–
събирането на плащания за стоки и/или услуги, доставяни от притежаващи сметки за електронни пари клиенти на институция за електронни пари (търговците), от неучастващи в системата за електронни пари получатели на тези стоки или услуги (наричано по-нататък „услуга II“).
Впоследствие, след като подадената срещу обжалваното решение жалба е отхвърлена с решение от 13 януари 2016 г. на Vilniaus apygardos administracinis teismas (Вилнюски окръжен административен съд, Литва), жалбоподателят в главното производство подава касационна жалба пред Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд, Литва).
Запитващата юрисдикция иска да установи дали услуги I и II трябва да се квалифицират като „платежни услуги, свързани с издаването на електронни пари“.
При това положение Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд, Литва) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 5, параграф 2 във връзка с член 6, параграф 1, буква а) от Директива [2009/110] да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези по настоящото дело следните трансакции се считат за платежни услуги, свързани (или не) с издаването на електронни пари:
а)
платежна трансакция, при която по искане (нареждане) на държателя на електронни пари към институцията за електронни пари (издателя) електронните пари (средства, които могат да бъдат обратно изкупени) се прехвърлят по номинална стойност по банкова сметка на трето лице; и
б)
платежна трансакция, при която по нареждане на продавача купувачът (платецът) на стоки и/или услуги плаща за стоките и/или услугите, като извършва прехвърляне/плащане на средства към институция за електронни пари (издател на електронни пари), която при получаване на средствата издава електронни пари в полза на продавача (държателя на електронни пари) по номинална стойност на получените средства?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 5, параграф 2 от Директива 2009/110 трябва да се тълкува в смисъл, че услуги като разглежданите в главното производство, предоставяни от институции за електронни пари в рамките на платежни трансакции, представляват дейности, свързани с издаването на електронни пари.
В това отношение следва да се припомни, че в съответствие с член 5 от тази директива институциите за електронни пари трябва да спазват определени изисквания, що се отнася до собствения капитал.
В частност от член 5, параграфи 2 и 3 от посочената директива следва, че що се отнася до дейността по издаване на електронни пари, изискваният размер на собствения капитал на институцията за електронни пари се изчислява по метод Г и трябва да възлиза на най-малко 2 % от средната стойност на електронните пари в обращение.
За сметка на това по отношение на дейностите, които не са свързани с издаването на електронни пари и поради това представляват платежни услуги по смисъла на член 4, точка 3 от Директива 2007/64, изискваният размер на собствения капитал на институцията за електронни пари се изчислява по един от трите метода (А, Б или В), посочени в член 8, параграфи 1 и 2 от тази директива.
От това следва, че предвид размера на собствения капитал съгласно всеки един от тези методи институцията за електронни пари е длъжна да поддържа по-голям собствен капитал, когато същият се изчислява по метод А, Б или В, отколкото когато той се изчислява по метод Г.
Ето защо следва да се приеме, че що се отнася до платежните услуги, свързани с издаването на електронни пари, член 5, параграфи 2 и 3 от Директива 2009/110 въвежда изключение от предвидените в Директива 2007/64 правила относно собствения капитал, доколкото тези услуги са свързани с дейността по издаване на електронни пари.
Затова, за да се определи дали разглежданите в главното производство услуги представляват дейности, свързани с издаването на електронни пари, следва да се установи дали тези услуги са неразривно свързани с издаването или обратното изкупуване на електронни пари.
В Директива 2009/110 не се съдържа определение на понятието „издаване на електронни пари“, а в член 2, параграф 2 от нея само се уточнява, че „електронни пари“ означава парична стойност, съхранявана в електронна, включително магнитна форма, която представлява вземане към издателя, издава се при получаване на средства с цел извършване на платежни трансакции по смисъла на член 4, точка 5 от Директива 2007/64 и се приема от физическо или юридическо лице, различно от издателя на електронни пари.
От своя страна член 4, точка 5 от Директива 2007/64 дефинира платежната трансакция като предприето от платеца или получателя действие по внасяне, прехвърляне или теглене на средства, независимо от съответните задължения по основното правоотношение между платеца и получателя. Освен това, видно от член 4, точка 3 от тази директива, тълкуван във връзка с приложението към нея, изпълнението на платежна трансакция, включително прехвърлянето на средства по платежна сметка, представлява платежна услуга.
От друга страна, следва да се отбележи, че член 11, параграф 2 от Директива 2009/110 задължава издателите на електронни пари по искане на държателя на електронни пари да изкупуват обратно по всяко време и по номинална стойност паричната стойност на държаните електронни пари.
Що се отнася до обратното изкупуване, което не е дефинирано в директиви 2007/64 и 2009/110, то се състои в превръщането на електронните пари по номиналната им стойност и последващото изплащане на средствата по нареждане на държателя на електронните пари. В това отношение тези директиви не изискват въпросните средства да се превеждат по сметката на държателя на електронните пари или по сметката на трето лице.
Тъй като издаването на електронни пари предполага безусловно и автоматично право на обратно изкупуване, понятието „платежна услуга, свързана с издаването на електронни пари“ обхваща и обратното изкупуване на електронни пари, по смисъла на член 5, параграф 2 от Директива 2009/110.
Затова платежната услуга, предоставена за целите на обратното изкупуване на номиналната стойност на електронните пари, представлява дейност, свързана с издаването на електронни пари.
Следователно, за да се определи дали разглежданите в главното производство услуги представляват платежни услуги, свързани с издаването на електронни пари, е необходимо да се установи дали предоставянето на тези услуги довежда до издаване или обратно изкупуване на електронни пари в рамките на една и съща платежна трансакция.
В това отношение услуга I представлява платежна трансакция, с която по нареждане на държателя на електронни пари институцията за електронни пари изкупува обратно средствата по номиналната им стойност и ги прехвърля по банковата сметка на трето лице.
Доколкото средствата биват изкупувани обратно само с оглед на прехвърлянето им и в рамките на една и съща платежна трансакция, което следва да се провери от запитващата юрисдикция, услуга като услуга I може да се счита за свързана с издаването на електронни пари, по смисъла на член 5, параграф 2 от Директива 2009/110.
Що се отнася до услуга II, тя представлява трансакция, с която по нареждане на продавача купувачът на стоките или услугите прехвърля за тази цел средства на институцията за електронни пари, която, след като получи тези средства издава електронни пари в полза на продавача (държател на електронните пари).
Услуга като услуга II също е пряко свързана с издаването на електронни пари, щом като прехвърлянето на средства довежда автоматично, и то в рамките на една и съща платежна трансакция, до издаването на електронни пари, което следва да се провери от запитващата юрисдикция. Следователно прехвърлянето на средства е свързано с издаването на електронни пари.
С оглед на гореизложеното на поставения въпрос следва да се отговори, че член 5, параграф 2 от Директива 2009/110 трябва да се тълкува в смисъл, че услуги като разглежданите в главното производство, предоставяни от институции за електронни пари в рамките на платежни трансакции, представляват дейности, свързани с издаването на електронни пари, по смисъла на тази разпоредба, ако тези услуги довеждат до издаване или обратно изкупуване на електронни пари в рамките на една и съща платежна трансакция.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

Член 5, параграф 2 от Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари и за изменение на директиви 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО, и за отмяна на Директива 2000/46/ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че услуги като разглежданите в главното производство, предоставяни от институции за електронни пари в рамките на платежни трансакции, представляват дейности, свързани с издаването на електронни пари, по смисъла на тази разпоредба, ако тези услуги довеждат до издаване или обратно изкупуване на електронни пари в рамките на една и съща платежна трансакция.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: литовски.