CELEX: 62018CJ0828
Predhodno odločanje
Samozaposleni trgovski zastopniki
Direktiva 86/653/EGS
Člen 1(2)
Pojem ,trgovski zastopnik‘
Posredovanje pri prodaji ali nakupu blaga za naročitelja
Posrednik, ki nima možnosti spreminjanja pogojev prodaje in cen blaga, ki ga prodaja

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(2) Direktive Sveta 86/653/EGS z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 177).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Trendsetteuse SARL in DCA SARL glede nadomestila zaradi prenehanja veljavnosti pogodbe med tema družbama.
Pravni okvir
Pravo Unije
V drugi in tretji uvodni izjavi Direktive 86/653 je navedeno:
„[K]er razlike v nacionalnih zakonodajah glede trgovskega zastopanja občutno vplivajo na pogoje konkurence in na opravljanje poklica znotraj [Evropske unije] ter škodujejo stopnji varnosti trgovskih zastopnikov v njihovih odnosih z naročiteljem, pa tudi varnosti pri sklepanju trgovskih poslov; ker te razlike otežujejo sklepanje in izvajanje pogodb o trgovskem zastopanju med naročiteljem in trgovskim zastopnikom, ki imata sedež v različnih državah članicah;
ker mora blagovna menjava med državami članicami potekati pod pogoji, ki ustrezajo tistim v notranjem trgu, in to zahteva približevanje pravnih sistemov držav članic v takšnem obsegu, ki zagotavlja dobro delovanje skupnega trga; ker celo enotne kolizijske norme na področju trgovskega zastopanja ne odpravljajo zgoraj navedenih pomanjkljivosti in zato ne dovoljujejo opustitve predlaganega usklajevanja“.
Člen 1 te direktive določa:
„1.   Usklajevalni ukrepi, ki jih predpisuje ta direktiva, se nanašajo na zakone in druge predpise držav članic, ki urejajo pravna razmerja med trgovskimi zastopniki in njihovimi naročitelji.
2.   V skladu s to direktivo je ‚trgovski zastopnik‘ tisti, ki ima kot samozaposleni posrednik trajno pooblastilo za posredovanje pri prodaji ali nakupu izdelkov za drugo osebo, v nadaljevanju ‚naročitelj‘, ali za posredovanje in sklepanje poslov v imenu naročitelja in za njegov račun.
3.   Trgovski zastopnik v skladu s to direktivo ne more biti:
–
oseba, ki ima kot organ pravico, da za neko družbo ali združenje prevzema zavezujoče obveznosti,
–
družbenik, ki je zakonito pooblaščen, da za druge družbenike prevzema zavezujoče obveznosti,
–
stečajni upravitelj, stečajni upravitelj s poslovodnimi pooblastili, likvidacijski ali stečajni upravitelj.“
Člen 3 navedene direktive določa:
„1.   Trgovski zastopnik mora pri opravljanju svojih dejavnosti skrbeti za interese naročitelja in delovati pošteno in v dobri veri.
2.   Trgovski zastopnik mora zlasti:
(a)
zavzemati se za posredovanje in morebitno sklepanje poslov, za katere je pristojen;
(b)
posredovati naročitelju vse dostopne informacije;
(c)
upoštevati ustrezna navodila naročitelja.“
Člen 4(3) iste direktive določa:
„Naročitelj mora poleg tega v primernem roku obvestiti trgovskega zastopnika, ali je posel, ki mu ga je ta posredoval, sprejel, zavrnil ali ne izvedel.“
Člen 17(2) Direktive 86/653 glede nadomestila, ki pripada trgovskemu zastopniku po prenehanju veljavnosti pogodbe o trgovskem zastopanju, v točki (a) določa:
„Trgovski zastopnik ima pravico do nadomestila, če in kolikor:
–
je naročitelju priskrbel nove stranke ali razširil poslovne stike z obstoječimi strankami in naročitelj še uživa velike prednosti v poslih s temi strankami
in
–
je plačilo tega nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s temi strankami. Države članice lahko predvidijo, da te okoliščine zajemajo tudi izvajanje ali neizvajanje konkurenčne klavzule v skladu s členom 20.“
Francosko pravo
Direktiva 86/653 je bila v francosko pravo prenesena z loi n
o
91‑593, du 25 juin 1991, relative aux rapports entre les agents commerciaux et leurs mandants (zakon št. 91‑593 z dne 25. junija 1991 o razmerjih med trgovskimi zastopniki in njihovimi naročitelji) (JORF z dne 27. junija 1991, str. 8271). Člen 1 tega zakona, ki je bil kodificiran v členu L. 134‑1 trgovinskega zakonika, tako določa:
„Trgovski zastopnik je pooblaščenec, ki se pri opravljanju samostojne dejavnosti […] zaveže, da bo trajno posredoval in morebitno sklepal prodajne pogodbe […] v imenu in na račun proizvajalcev, trgovcev […]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba DCA, ki izdeluje in distribuira izdelke, ki se tržijo pod znamko IZI‑MI, ter upravlja maloprodajno trgovino s konfekcijskimi oblačili in nakitom, je z družbo Trendsetteuse julija 2003 sklenila ustni dogovor, na podlagi katerega bi morala slednja proizvode družbe DCA distribuirati na svojem razstavnem prostoru in v zameno pridobiti provizijo na prodajno ceno navedenih proizvodov.
V tej pogodbi je bilo zlasti določeno, da je družba Trendsetteuse odgovorna, da v imenu in za račun DCA sklepa prodajne pogodbe za proizvode znamke IZI‑MI v tako imenovanem sektorju „Grand Nord“, ki pokriva celotni severni del Francije, in v tako imenovanem sektorju „Grand Sud“, ki pokriva južni del Francije, razen Korzike. Na podlagi te pogodbe je družba Trendsetteusse družbo DCA povezala s strankami, prevzela njihova naročila za blago in spremljala njihove pošiljke in dostave.
Družba DCA je 29. marca 2016 družbo Trendsetteuse obvestila, da prekinja njuno pogodbeno sodelovanje za tako imenovani sektor „Grand Sud“, ker je ocenila, da prodaja proizvodov, ki so se v tem sektorju tržili pod znamko IZI‑MI, ni zadostna. Družba DCA je pojasnila tudi, da če se družba Trendsetteuse s tem ne bo strinjala, bo morala prekiniti vsakršno sodelovanje s to družbo.
Družba Trendsetteuse je z dopisom z dne 12. aprila 2016 družbo DCA obvestila, da tej odločitvi nasprotuje, saj meni, da ni utemeljena, ter da bo s tem izgubila polovico svojega prometa. Spomladi leta 2016 pa je družba DCA ta sektor vendarle zaupala drugi družbi.
Družba Trendsetteuse je od družbe DCA zahtevala plačilo nadomestila zaradi prenehanja pogodbe o trgovskem zastopanju, kar je družba DCA zavrnila in trdila, da družba Trendsetteuse nima statusa trgovskega zastopnika v smislu člena L. 134‑1 trgovinskega zakonika.
Družba Trendsetteuse je nato vložila tožbo pri tribunal de commerce de Paris (sodišče za gospodarske spore v Parizu, Francija), v kateri je trdila, da je bila pogodba med njo in družbo DCA pogodba o trgovskem zastopanju.
Družba DCA je v svoji obrambi zavrnila to, da bi imela ta pogodba status pogodbe o trgovskem zastopanju, saj družba Trendsetteuse na podlagi te pogodbe ni imela pooblastila za spreminjanje pogojev prodaje proizvodov, ki jih je prodajala za račun družbe DCA, zlasti pa ni mogla spreminjati cen teh proizvodov, ki jih je določila družba DCA.
Predložitveno sodišče dvomi o opredelitvi pogodbe iz postopka v glavni stvari. V zvezi s tem to sodišče ugotavlja, da člen L. 134‑1 trgovinskega zakonika trgovskega zastopnika opredeljuje kot pooblaščenca, ki trajno posreduje in morebiti sklepa prodajne pogodbe.
Ker ta določba povzema besedilo člena 1(2) Direktive 86/653, se predložitveno sodišče sprašuje o tem, kako je treba razlagati izraz „posredovanje“ iz tega člena. Čeprav je namreč Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) ta izraz razlagalo tako, da oseba, kadar ni pooblaščena za spreminjanje pogojev prodaje in določanja cen blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja, ne more biti trgovski zastopnik, pa so druga francoska sodišča in sodišča drugih držav članic na podlagi splošnega pomena izraza „posredovanje“ podala prav nasprotno razlago.
V teh okoliščinah se predložitveno sodišče sprašuje, ali se družba, kot je družba Trendsetteuse, ki ni pooblaščena za spreminjanje pogojev prodaje izdelkov, ki jih prodaja za račun druge družbe, zlasti pa ne sme spreminjati cen teh izdelkov, lahko šteje, kot da je pooblaščena za „posredovanje“ pri pogodbah v smislu člena 1(2) Direktive 86/653.
V teh okoliščinah je tribunal de commerce de Paris (sodišče za gospodarske zadeve v Parizu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 1(2) Direktive [86/653] razlagati tako […] da samozaposleni posrednik kot pooblaščenec v imenu naročitelja in za njegov račun, ki ne more spreminjati cen in pogodbenih pogojev prodajnih pogodb, ni pooblaščen za posredovanje pri navedenih pogodbah v smislu tega člena in torej ne more imeti statusa trgovskega zastopnika v smislu navedene direktive?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(2) Direktive 86/653 razlagati tako, da se za opredelitev osebe kot „trgovskega zastopnika“ v smislu te določbe zahteva, da ima ta oseba nujno možnost spreminjanja cen blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja.
V zvezi s tem člen 1(2) te direktive pojem „trgovski zastopnik“ v smislu te direktive opredeljuje kot osebo, ki ima kot samozaposleni posrednik trajno pooblastilo za posredovanje pri prodaji ali nakupu izdelkov za drugo osebo, v nadaljevanju „naročitelj“, ali za posredovanje in sklepanje poslov v imenu naročitelja in za njegov račun.
Ta določba torej določa tri pogoje, ki se zahtevajo in zadostujejo za to, da se neko osebo lahko opredeli za trgovskega zastopnika. Prvič, ta oseba mora biti samozaposleni posrednik. Drugič, ta oseba mora biti trajno pogodbeno vezana na naročitelja. Tretjič, opravljati mora dejavnost, ki je bodisi posredovanje pri prodaji ali nakupu izdelkov za naročitelja bodisi posredovanje in sklepanje teh poslov v imenu naročitelja in za njegov račun (sodba z dne 21. novembra 2018, Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
, točka
).
V obravnavanem primeru je treba opredeliti pomen izraza „posredovanje“, na katerega se nanaša tretji od teh pogojev, da se ugotovi, ali ta pogoj nujno zahteva, da mora biti oseba, da bi imela status trgovskega zastopnika, pooblaščena za spreminjanje cen blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja.
V zvezi s tem je treba navesti, da Direktiva 86/653 sicer ne opredeljuje izraza „posredovanje“, vendar dejstvo, da se mora posredovanje iz člena 1(2) iz te direktive nanašati na „prodajo ali nakup blaga za naročitelja“, izraža voljo zakonodajalca Unije, da je namen tega dejanja sklepanje pogodb za prodajo ali nakup za račun naročitelja.
Poleg tega je treba navesti, da člen 1(2) Direktive 86/653 glede pomena pojma „posredovanje“ ne napotuje na nacionalna prava, zato je treba šteti, da ta pojem za uporabo te direktive označuje avtonomen pojem prava Unije, ki ga je treba na ozemlju Unije razlagati enotno (glej v tem smislu sodbo z dne 19. decembra 2019, Engie Cartagena,
C‑523/18
,
EU:C:2019:1129
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba določitev pomena in obsega pojmov, ki jih pravo Unije ne opredeljuje, določiti v skladu z njihovim običajnim pomenom v vsakdanjem jeziku, pri čemer je treba upoštevati okoliščine, v katerih se uporabljajo, in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del so (glej med drugim sodbo z dne 29. julija 2019, Spiegel Online,
C‑516/17
,
EU:C:2019:625
, točka
).
Čeprav pa večina jezikovnih različic člena 1(2) Direktive 86/653 uporablja izraze, ki jih je mogoče prevesti s „pogajanje“, med drugim nemška in poljska različica vsebujeta širše pojme, ki jih je mogoče prevesti s „posredovanje“.
Kljub tem razlikam pa izrazi, ki so se uporabili v različnih jezikovnih različicah v členu 1(2) Direktive 86/653, ne zahtevajo nujno, da trgovski zastopnik lahko sam določi ceno blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja.
Dalje, pojem „posredovanje“ iz člena 1(2) Direktive 86/653 je treba razlagati glede na sobesedilo te določbe in glede na cilje iz te direktive.
Na prvem mestu, glede sobesedila te določbe, prvič, iz člena 3(1) in (2) Direktive 86/653 izhaja, da mora trgovski zastopnik v okviru svoje pogodbe skrbeti za interese naročitelja zlasti tako, da se zavzema za posredovanje in morebitno sklepanje poslov, za katere ga je naročitelj pooblastil. Predmet delovanja trgovskega zastopnika je torej odvisen od pogojev pogodbe, s katero je zavezan naročitelju, in zlasti od dogovora med strankama glede izdelkov, ki jih namerava naročitelj prodati ali kupiti prek tega trgovskega zastopnika (sodba z dne 7. aprila 2016, Marchon Germany,
C‑315/14
,
EU:C:2016:211
, točki
in
).
V taki pogodbi se lahko določijo prodajne cene blaga, trgovski zastopnik pa jih v okviru posredovanja ne sme spreminjati. Tako pogodbeno določitev prodajnih cen blaga je mogoče upravičiti z razlogi trgovinske politike, ki zahteva upoštevanje dejavnikov, kot so položaj podjetja na trgu, cene konkurentov in trajnost tega podjetja.
Drugič, okoliščina, da trgovski zastopnik nima možnosti spreminjanja cen blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja, ne preprečuje tega, da trgovski zastopnik izpolni svoje glavne naloge, ki so opisane v Direktivi 86/653.
Iz povezanih določb člena 4(3) in člena 17(2)(a) Direktive 86/653 namreč izhaja, da sta glavni nalogi trgovinskega zastopnika, da naročitelju priskrbi nove stranke in da razširi poslovne stike z obstoječimi strankami.
Kot pa je v bistvu poudarila avstrijska vlada v pisnih stališčih, trgovski zastopnik izpolnitev teh nalog lahko zagotovi z informacijami, nasveti in pogovori, ki spodbujajo sklenitev prodaje blaga za račun naročitelja, ne da bi trgovski zastopnik imel možnost spreminjanja cen tega blaga.
Na drugem mestu, razlaga člena 1(2) Direktive 86/653 v smislu, da ta določba izključuje to, da se kot „trgovski zastopnik“ opredelijo osebe, ki nimajo možnosti spreminjanja cen blaga, ki ga prodajajo za račun naročitelja, bi bila v nasprotju s cilji te direktive.
Kot je navedeno v njeni drugi in tretji uvodni izjavi, je cilj te direktive varstvo trgovskih zastopnikov v njihovih razmerjih z naročitelji, povečanje varnosti pri sklepanju trgovskih poslov in olajšanje blagovne menjave med državami članicami s približevanjem njihovih pravnih sistemov na področju trgovskega zastopanja (sodba z dne 21. novembra 2018, Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
, točka
in navedena sodna praksa).
Če bi se torej člen 1(2) Direktive 86/653 razlagal ozko v smislu, da mora imeti oseba, da bi bila upravičena do varstva iz te direktive, nujno možnost spreminjanja cen blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja, bi to omejilo obseg tega varstva, saj do njega ne bi bile upravičene vse osebe, ki te možnosti nimajo.
Takšna razlaga bi naročitelju dopustila, kot so avstrijska in nemška vlada ter Komisija navedle v svojih pisnih stališčih, da ne upošteva zavezujočih določb Direktive 86/653, in zlasti določb glede nadomestila trgovskega zastopnika v primeru prenehanja veljavnosti pogodbe tako, da si v tej pogodbi pridrži pravico do pogajanja glede cen blaga, kar bi bilo v nasprotju s ciljem te direktive.
Glede na zgoraj navedeno je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(2) Direktive 86/653 razlagati tako, da ni nujno, da ima oseba možnost spreminjanja cen blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja, da bi se jo lahko opredelilo kot trgovskega zastopnika v smislu te določbe.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:

Člen 1(2) Direktive Sveta 86/653/EGS z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih je treba razlagati tako, da ni nujno, da bi oseba imela možnost spreminjanja cen blaga, ki ga prodaja za račun naročitelja, da bi se jo lahko opredelilo kot trgovskega zastopnika v smislu te določbe.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.