CELEX: 62018CJ0371
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Tiesību aktu tuvināšana
Kopienas preču zīme
Regula (EK) Nr. 40/94
7. un 51. pants
Pirmā direktīva 89/104/EEK
3. un 13. pants
Reģistrācijas pieteikumā norādīto preču vai pakalpojumu identificēšana
Skaidrības un precizitātes prasību neievērošana
Pieteikuma iesniedzēja ļaunticība
Nodoma preču zīmi izmantot saistībā ar reģistrācijā norādītajām precēm vai pakalpojumiem neesamība
Preču zīmes pilnīga vai daļēja spēkā neesamība
Valsts tiesību akti, kuros reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir noteikts pienākums paziņot, ka viņam ir nodoms izmantot reģistrācijai pieteikto preču zīmi

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Savienības tiesības Eiropas Savienības preču zīmju jomā un dalībvalstu tiesību aktu attiecībā uz preču zīmēm tuvināšanas jomā.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Sky plc
,
Sky International AG
un
Sky UK Ltd
(turpmāk tekstā kopā – “
Sky
u.c.”) un
SkyKick UK Ltd
un
SkyKick Inc
(turpmāk tekstā kopā – “sabiedrības
SkyKick
”) par apgalvoto sabiedrības
SkyKick
izdarīto
Sky
u.c. piederošo Eiropas Savienības preču zīmju un Apvienotās Karalistes preču zīmes pārkāpumu.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
Starptautiskā līmenī preču zīmju tiesības ir regulētas it īpaši Konvencijā par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību, kas parakstīta Parīzē 1883. gada 20. martā, pēdējo reizi pārskatīta Stokholmā 1967. gada 14. jūlijā un grozīta 1979. gada 28. septembrī (
Recueil des traités des Nations unies
, 828. sējums, Nr. 11851, 305. lpp.; turpmāk tekstā – “Parīzes konvencija”). Visas Eiropas Savienības dalībvalstis ir šīs konvencijas dalībvalstis.
Saskaņā ar Parīzes konvencijas 19. pantu dalībvalstis, uz kurām tā attiecas, saglabā tiesības noslēgt savā starpā atsevišķas īpašas vienošanās rūpnieciskā īpašuma aizsardzībai.
Šī norma bija pamats Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, kas pieņemts Nicas diplomātiskajā konferencē 1957. gada 15. jūnijā, pēdējo reizi pārskatīts Ženēvā 1977. gada 13. maijā un kurā grozījumi izdarīti 1979. gada 28. septembrī (
Recueil des traités des Nations unies
, 1154. sējums, Nr. I 18200, 89. lpp.; turpmāk tekstā – “Nicas nolīgums”).
Atbilstoši Nicas nolīguma 1. pantam:
“1)   Valstis, uz ko attiecas šis Nolīgums, veido īpašu Savienību un pieņem vienotu preču un pakalpojumu klasifikāciju, lai varētu reģistrēt [preču] zīmes [turpmāk tekstā – “Klasifikācija”].
2)   Klasifikācijā ietilpst:
i)
klašu saraksts līdz ar paskaidrojumiem, ja tādi ir vajadzīgi;
ii)
alfabētisks preču un pakalpojumu saraksts [..] ar norādēm, kurās klasēs ietilpst katra prece vai pakalpojums.
[..]”
Nicas nolīguma 2. pants ar nosaukumu “Klasifikācijas juridiskais spēks un lietojums” ir formulēts šādi:
“1)   Saskaņā ar šajā Nolīgumā paredzētajām prasībām Klasifikācijas spēks ir tāds, kādu tai piešķir katra Īpašās savienības valsts. Citastarp Klasifikācija neuzliek saistības Īpašās savienības valstīm nedz attiecībā uz jebkurai konkrētai zīmei piešķirtās aizsardzības apjoma novērtējumu, nedz pakalpojumu zīmju atzīšanu.
2)   Katra Īpašās savienības valsts patur tiesības preču un pakalpojumu Klasifikāciju izmantot kā pamatsistēmu vai apakšsistēmu.
3)   Oficiālos dokumentos un publikācijās, kas attiecas uz [preču] zīmju reģistrāciju, Īpašās savienības valstu kompetentās iestādes iekļauj Klasifikācijas klašu numurus, kam piederas preces vai pakalpojumi, kuriem zīme ir reģistrēta.
4)   Tas, ka [preču un pakalpojumu] alfabētiskajā sarakstā ir iekļauts kāds termins, nekādi neiespaido tiesības, kas terminā varētu būt ietvertas.”
Nicas nolīguma 1. pantā paredzētā klasifikācija (turpmāk tekstā – “Nicas klasifikācija”) kopš tās astotā izdevuma, kas stājās spēkā 2002. gada 1. janvārī, ietver 34 preču klases un 11 pakalpojumu klases. Katra klase ir apzīmēta ar vienu vai vairākām vispārīgām norādēm, kuras parasti sauc par “klašu nosaukumiem” un kuras vispārīgi norāda jomas, kurās principā ietilpst attiecīgās klases preces un pakalpojumi.
Atbilstoši Nicas klasifikācijas lietotāja rokasgrāmatai, lai nodrošinātu pareizu katras preces vai pakalpojuma klasifikāciju, ir jāiepazīstas tostarp ar preču un pakalpojumu alfabētisko sarakstu, kā arī ar skaidrojumiem attiecībā uz dažādajām klasēm.
Savienības tiesības
Eiropas Savienības preču zīmes regulas
Padomes Regula (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
), kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1891/2006 (2006. gada 18. decembris) (
OV 2006, L 386, 14. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 40/94”), ir atcelta un aizstāta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
), kas stājās spēkā 2009. gada 13. aprīlī. Šī regula, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/2424 (2015. gada 16. decembris) (
OV 2015, L 341, 21. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 207/2009”), arī 2017. gada 1. oktobrī tika atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2017, L 154, 1. lpp.
).
Ņemot vērā pamatlietā aplūkoto Kopienas preču zīmju aizsardzības pieteikumu iesniegšanas datumu, šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāizskata, ņemot vērā Regulas Nr. 40/94 noteikumus.
Regulas Nr. 40/94 4. pantā, kurā definēti apzīmējumi, kas var veidot Kopienas preču zīmi, bija noteikts:
“Kopienas preču zīme var tikt izveidota no visiem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski, jo īpaši no vārdiem – tostarp personvārdiem – modeļiem, burtiem, cipariem, preču vai to iepakojuma formas, ar nosacījumu, ka tās ir atšķiramas starp dažādu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem [ka ar šo apzīmējumu palīdzību iespējams parādīt viena uzņēmuma preču un pakalpojumu atšķirību no citu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem].”
Šīs regulas 7. panta “Absolūta atteikuma pamatojums [pamats]” 1. punktā ir noteikts:
“Nereģistrē:
a)
apzīmējumus, kas neatbilst 4. panta prasībām;
b)
preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas];
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi vai laiku, un citas preču un pakalpojumu īpašības;
d)
preču zīmes, kas ir tikai apzīmējumi vai norādes, kuras ir kļuvušas parastas sarunvalodā vai tirdzniecības
bona fide
un iedibinātajā praksē;
e)
apzīmējumus, kas sastāv tikai un vienīgi no:
i)
formas, kura atkarīga no pašu preču īpašībām, un
[vai]
ii)
preču formas, kura vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, un
[vai]
iii)
formas, kura precēm piešķir ievērojamu vērtību;
f)
preču zīmes, kas ir pretrunā ar sabiedrisko kārtību vai vispārpieņemtiem morāles principiem;
g)
preču zīmes, kuru raksturs ļauj maldināt sabiedrību, piemēram, attiecībā uz preču vai pakalpojumu raksturu, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi;
h)
preču zīmes, ko nav atļāvušas kompetentas iestādes un ko jānoraida atbilstoši Parīzes Konvencijas 6.
ter
pantam;
i)
preču zīmes, kas ietver simbolus, emblēmas vai ģerboņus, kurus neaptver Parīzes Konvencijas 6.
ter
pants un kuri ir īpašu sabiedrības interešu lokā, ja vien attiecīgās iestādes nav piekritušas tās reģistrēt.
[..]”
Minētās regulas 15. panta “Kopienas preču zīmju izmantošana” 1. punktā bija noteikts:
“Ja piecos gados pēc Kopienas preču zīmes reģistrācijas tās īpašnieks nav sācis šo preču zīmi Kopienā patiesi izmantot saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta, vai ja tās izmantošana ir pārtraukta uz nepārtrauktu piecu gadu laikposmu, uz Kopienas preču zīmi attiecina šajā regulā paredzētās sankcijas, ja vien šai neizmantošanai nav pamatotu iemeslu.
[..]”
Atbilstoši šīs pašas regulas 38. panta 1. punktam:
“Ja, ņemot vērā 7. pantu, preču zīme nav reģistrējama attiecībā uz dažām vai visām precēm, vai pakalpojumiem, ko aptver Kopienas preču zīmes pieteikums, pieteikumu noraida attiecībā uz šīm precēm vai pakalpojumiem.”
Regulas Nr. 40/94 50. panta “Pamats atcelšanai” 1. punkta a) apakšpunktā bija noteikts:
“Kopienas preču zīmes īpašnieka tiesības paziņo par atceltām, ja [Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā (preču zīmes un dizainparaugi)] iesniegts attiecīgs iesniegums, vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesu attiecībā uz pārkāpumu:
a)
ja nepārtrauktā piecu gadu ilgā laikā preču zīme [Kopienā] nav patiesi [faktiski] izmantota saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, uz ko tā ir reģistrēta, un nav pamatotu iemeslu tās neizmantošanai; neviens tomēr nevar celt prasību Kopienas preču zīmes īpašnieka tiesību atcelšanai, ja laikā starp piecu gadu perioda beigām un pieteikuma vai pretprasības iesniegšanu preču zīmes patiesa [faktiska] izmantošana ir uzsākta vai atsākta no jauna; izmantošanas uzsākšanu vai atsākšanu trīs mēnešu laikā pirms pieteikuma vai pretprasības iesniegšanas, kas sākās vismaz pēc nepārtraukta piecu gadu neizmantošanas perioda beigām, tomēr neņem vērā, ja sagatavošanās izmantošanas uzsākšanai vai atsākšanai notiek tikai tad, kad īpašniekam kļūst zināms par iespēju iesniegt pieteikumu vai pretprasību”.
Šīs regulas 51. pants “Absolūts spēkā neesamības pamats” bija formulēts šādi:
“1.   Kopienas preču zīmi paziņo par spēkā neesošu, ja [Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā (preču zīmes un dizainparaugi)] iesniegts attiecīgs iesniegums, vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesā par pārkāpumu:
a)
ja Kopienas preču zīme ir reģistrēta, pārkāpjot 7. panta noteikumus;
b)
ja pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot pieteikumu par preču zīmi, ir rīkojies ļaunprātīgi.
[..]
3.   Ja spēkā neesamība ir pamatota tikai attiecībā uz dažām precēm vai pakalpojumiem, uz ko preču zīme ir reģistrēta, īpašnieka tiesības paziņo par spēkā neesošām tikai uz šīm precēm vai pakalpojumiem.”
Minētās regulas 96. panta “Pretprasības” 1. punktā bija paredzēts:
“Pretprasību par atcelšanu vai spēkā neesamības paziņošanu var pamatot tikai ar šajā regulā minētajiem atcelšanas vai spēkā neesamības iemesliem.”
Regulas Nr. 207/2009 167. panta 1. punktā bija paredzēts:
“Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
.”
Direktīvas, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm
Padomes Pirmā direktīva 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (
OV 1989, L 40, 1. lpp.
) no 2008. gada 28. novembra tika atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (
OV 2008, L 299, 25. lpp.
, un labojums –
OV 2009, L 11, 86. lpp.
). Šī pēdējā minētā direktīva tika atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (
OV 2015, L 336, 1. lpp.
), atbilstoši šīs pēdējās minētās 55. pantam no 2019. gada 15. janvāra.
Ņemot vērā pamatlietā aplūkoto valsts preču zīmes aizsardzības pieteikumu iesniegšanas datumu, šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāizskata, ņemot vērā Pirmās direktīvas 89/104 tiesību normas.
Atbilstoši Pirmās direktīvas 89/104 piektajam, septītajam un astotajam apsvērumam:
“tā kā dalībvalstis ir arī tiesīgas noteikt procesuālos noteikumus attiecībā uz reģistrācijas ceļā iegūtu preču zīmju reģistrāciju, atcelšanu un spēkā neesamību; tā kā tās var, piemēram, noteikt preču zīmju reģistrācijas un spēkā neesamības atzīšanas procedūru veidu, nolemt, vai agrākas tiesības būtu jāizmanto vai nu reģistrācijas procedūrā, vai spēkā neesamības atzīšanas procedūrā, vai abās šajās procedūrās, un, ja tās atļauj, ka agrākas tiesības tiek izmantotas reģistrācijas procedūrā, pieļauj iebildumu procedūru vai
ex officio
pārbaudes procedūru, vai abas šīs procedūras; tā kā dalībvalstis ir tiesīgas precizēt preču zīmju atcelšanas vai spēkā neesamības sekas;
[..]
tā kā mērķu, pēc kuriem tiecas tiesību aktu tuvināšana, sasniegšana prasa, lai apstākļi reģistrētas preču zīmes iegūšanai un paturēšanai visās dalībvalstīs kopumā būtu vienādi; tā kā šā iemesla dēļ vajag uzskaitīt apzīmējumu, kas var veidot preču zīmi, paraugus ar noteikumu, ka šādi apzīmējumi spēj skaidri atšķirt viena uzņēmuma preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem; tā kā pamatojumi noraidījumam vai spēkā neesamībai, kas attiecas uz pašu preču zīmi, piemēram, jebkādas atpazīstamības trūkums vai iemesli, kas attiecas uz konfliktiem starp preču zīmi un agrākām tiesībām, ir izsmeļoši jāuzskaita, pat ja daži no šiem pamatojumiem ir uzskaitīti kā izvēles varianti dalībvalstīm, kuras tādējādi spēs uzturēt spēkā vai ieviest šos pamatojumus savos tiesību aktos un citos normatīvos aktos; tā kā dalībvalstis spēs uzturēt spēkā vai ieviest savos tiesību aktos un citos normatīvos aktos pamatojumus noraidījumam vai spēkā neesamībai, kas saistīti ar apstākļiem tādas preču zīmes iegūšanai vai turpmākai paturēšanai, attiecībā uz kuru nepastāv tuvināšanas noteikumi, piemēram, attiecībā uz tiesībām uz preču zīmi, preču zīmes atjaunošanu vai noteikumiem par nodevām, vai kas ir saistīti ar procesuālo noteikumu pārkāpumiem;
tā kā, lai samazinātu Kopienā reģistrēto un aizsargāto preču zīmju kopējo skaitu un, tātad, konfliktu skaitu, kas rodas to starpā, ir svarīgi prasīt, lai reģistrētās preču zīmes faktiski lietotu vai, ja tās nelieto, pakļautu atcelšanai; tā kā vajag nodrošināt, lai preču zīmi nepadarītu par spēkā neesošu, pamatojoties uz nelietotas agrākas preču zīmes esamību, lai gan dalībvalstis ir tiesīgas piemērot šo pašu principu attiecībā uz preču zīmes reģistrāciju vai paredzēt, ka preču zīmi nevar sekmīgi izmantot lietas izskatīšanas procesā par tiesību akta pārkāpumu, ja prasības rezultātā ir konstatēts, ka šo preču zīmi varētu atcelt; tā kā visos šajos gadījumos noteikt piemērojamos procesuālos noteikumus ir dalībvalstu kompetencē”.
Atbilstoši šīs direktīvas 2. pantam:
“Preču zīme var sastāvēt no jebkuriem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski, jo īpaši no vārdiem, ieskaitot personu vārdus, zīmējumiem, burtiem, cipariem, preču vai to iepakojuma formas ar nosacījumu, ka šādi apzīmējumi spēj parādīt atšķirību viena uzņēmuma precēm vai pakalpojumiem no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem.”
Minētās direktīvas 3. panta 1. un 2. punktā bija paredzēts:
“1.   Nereģistrē vai piereģistrēšanas gadījumā pasludina par spēkā neesošiem:
a)
apzīmējumus, kas nevar veidot preču zīmi;
b)
preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas;
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var noderēt tirdzniecībā, lai apzīmētu preču veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi vai preču ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku, vai citas preču raksturīgas pazīmes;
d)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuras ir kļuvušas par ierastām pašreizējā valodā vai tirdzniecības
bona fide
un ieviestajā praksē;
e)
apzīmējumus, kas sastāv tikai no:
–
formas, kas izriet no pašu preču īpašībām, vai
–
preču formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, vai
–
formas, kas piešķir precēm reālu vērtību;
f)
preču zīmes, kas ir pretrunā ar sabiedrisko kārtību vai pieņemtajiem morāles principiem;
g)
preču zīmes, kas pēc savām īpašībām var maldināt sabiedrību, piemēram, par preču vai pakalpojuma īpašībām, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi;
h)
preču zīmes, kam nav kompetentu iestāžu atļaujas un kas ir jāatsaka vai jāpadara par spēkā neesošām, ievērojot 6.
ter
pantu Parīzes Konvencijā par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību [..].
2.   Ikviena dalībvalsts var paredzēt, ka preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, to pasludina par spēkā neesošu šādos gadījumos:
[..]
d)
ja pieteikuma iesniedzējs iesniedzis pieteikumu preču zīmes reģistrācijai negodprātīgi [ļaunticīgi].”
Šīs pašas direktīvas 12. panta 1. punkta pirmajā daļā bija paredzēts:
“Preču zīme ir atceļama, ja nepārtrauktā piecu gadu periodā tā dalībvalstī nav faktiski lietota saistībā ar precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā reģistrēta, un nav atbilstīgu iemeslu tās nelietošanai. [..]”
Pirmās direktīvas 89/104 13. pantā bija paredzēts:
“Ja pamatojums preču zīmes reģistrācijas atteikumam vai atcelšanai vai spēkā neesamībai pastāv attiecībā tikai uz dažām precēm vai pakalpojumiem, kam šī preču zīme tikusi pieprasīta vai reģistrēta, reģistrācijas atteikums vai atcelšana vai spēkā neesamība attiecas tikai uz šīm precēm vai pakalpojumiem.”
Direktīvas 2008/95 18. pantā bija paredzēts:
“Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
.”
Apvienotās Karalistes tiesības
Ar
Trade Marks Act

(1994. gada Likums par preču zīmēm) Apvienotās Karalistes tiesībās tika transponēta Pirmās direktīva 89/104. 1994. gada Likuma par preču zīmēm 32. panta 3. punkts neatbilst nevienai šīs direktīvas tiesību normai. Šajā tiesību normā ir paredzēts:
“[Preču zīmes reģistrācijas] pieteikumā norāda, ka pieteikuma iesniedzējs vai ar tā atļauju preču zīmi izmanto attiecībā uz [precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem lūdz reģistrēt preču zīmi], vai ka tam ir labticīgs nolūks to izmantot.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Sky
u.c. pieder četras Kopienas grafiskas un vārdiskas preču zīmes un Apvienotās Karalistes vārdiska preču zīme “Sky” (turpmāk tekstā kopā – “pamatlietā aplūkotās preču zīmes”). Šīs preču zīmes ir reģistrētas attiecībā uz lielu skaitu preču un pakalpojumu vairākās Nicas klasifikācijas klasēs, tostarp 9. un 38. klasē.
Sky
u.c. cēla prasību par pamatlietā aplūkoto preču zīmju pārkāpumu pret sabiedrībām
SkyKick
iesniedzējtiesā –
High Court of Justice
(England
&
Wales)
,
Chancery Division
(Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Kanclera kompetences lietu departaments, Apvienotā Karaliste). Prasību par preču zīmju pārkāpumu celšanai
Sky
u.c. balstījās uz pamatlietā aplūkoto preču zīmju reģistrāciju saistībā ar 9. klasē ietilpstošajām precēm Nicas klasifikācijas izpratnē, proti, datorprogrammas, datorprogrammas, kuras piegādā no interneta, datorprogrammas un telekomunikāciju aparāti, kas ļauj pievienoties datubāzēm un internetam, datu glabāšana, kā arī pakalpojumiem, kas ietilpst 38. klasē šīs klasifikācijas izpratnē, proti, telekomunikāciju pakalpojumi, elektroniskā pasta pakalpojumi, interneta portālu pakalpojumi, datoru pakalpojumi, kas ļauj piekļūt un atgūt informāciju, ziņas, tekstus, skaņas, attēlus un datus, izmantojot datoru vai datortīklu. Iesniedzējtiesa uzsver, ka visas pamatlietā aplūkotās preču zīmes nav reģistrētas attiecībā uz šīm precēm un pakalpojumiem.
Šī tiesa arī norāda, ka
Sky
u.c. ir plaši izmantojusi pamatlietā aplūkotās preču zīmes attiecībā uz tādu preču un pakalpojumu klāstu, kas ietilpst tās galvenajās darbības jomās, proti, televīzijas apraide, telefonijas un platjoslas nodrošināšanas joma. Netiek apstrīdēts, ka šīs preču zīmes ir pazīstamas visās šajās jomās Apvienotajā Karalistē un Īrijā. Tomēr
Sky
u.c. nepiedāvā nevienu elektroniskā pasta migrācijas un mākoņglabāšanas (
Cloud storage
) preci vai pakalpojumu un nekas neliecina par to, ka tās plāno to izdarīt nākotnē. Trīs galvenās preces, kuras piedāvā sabiebrības
SkyKick
, ir balstītas uz datorprogrammu kā pakalpojumu (
software as a service
vai
SaaS
) un attiecas uz datu migrāciju uz mākoni (
Cloud
), mākoņglabāšanu un lietojumprogrammu mākonī pārvaldību.
Šīs tiesvedības ietvaros sabiedrības
SkyKick
iesniedza pretprasību par pamatlietā aplūkoto preču zīmju spēkā neesamības atzīšanu. Šīs pretprasības pamatojumam tās norāda, ka šīs preču zīmes ir reģistrētas attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas nav pietiekami skaidri un precīzi konkretizēti. Šajā ziņā sabiedrības
SkyKick
balstās uz 2012. gada 19. jūnijs spriedumu Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
).
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai šādu spēkā neesamības pamatu var izvirzīt pret reģistrētu preču zīmi. Šajā ziņā tā atgādina, ka Tiesa šajā spriedumā nosprieda, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāapzīmē preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir pieteikta preču zīmes aizsardzība pietiekami skaidri un precīzi, lai kompetentās iestādes un trešās personas varētu noteikt ar preču zīmi piešķirtās aizsardzības apjomu. Ja tāda nav, valsts birojam vai Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (
EUIPO
) būtu jānoraida reģistrācijas pieteikums, ja specifikācija netiek grozīta tādējādi, lai tā būtu pietiekami skaidra un precīza.
Šī tiesa uzskata, ka judikatūra, kas izriet no minētā sprieduma, tomēr nenozīmē, ka attiecīgā preču zīme var tikt atzīta par spēkā neesošu pēc tās reģistrācijas, pamatojoties uz to, ka specifikācijai nav skaidra vai precīza.
Tā uzsver, ka attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi Regulas 2017/1001 128. panta 1. punktā ir paredzēts, ka pretprasību par spēkā neesamības atzīšanu “var pamatot tikai ar šajā regulā paredzētajiem [..] spēkā neesamības iemesliem”. Šajā gadījumā sabiedrības
SkyKick
atsaucas uz pamatu, kas paredzēts šīs regulas 59. panta 1. punkta a) apakšpunktā, lasot to kopsakarā ar minētās regulas 4. pantu un 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kuros nav prasīts, lai Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumā preču un pakalpojumu specifikācija būtu skaidra un precīza. Tas pats attiecoties arī uz valsts preču zīmi.
Otrkārt, pieņemot, ka uz šādu pamatu varētu atsaukties, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai preču un pakalpojumu specifikācijas ir apstrīdamas attiecībā uz visām pamatlietā aplūkotajām preču zīmēm. Tā norāda, ka sabiedrības
SkyKick
apgalvo, ka pamatlietā ar šīm preču zīmēm aptverto preču un pakalpojumu identifikācija nav skaidra un precīza, izņemot attiecībā uz 38. klasē ietilpstošajiem “telekomunikāciju pakalpojumiem” un “elektroniskā pasta pakalpojumiem”. Starp sabiedrībām
SkyKick
un
Sky
u.c. ir strīds par “datorprogrammu”, “datorprogrammu, kuras piegādā no interneta” un “datorprogrammu un telekomunikāciju aparātu, kas ļauj pievienoties datubāzēm un internetam”, specifikāciju skaidro un precīzo raksturu.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka preču zīmes reģistrācija attiecībā uz “datorprogrammām” ir pārāk plaša un tādējādi pretrunā sabiedrības interesēm, jo tā piešķir īpašniekam ļoti plašu monopolu, ko nevar pamatot ar komerciālām interesēm. Tomēr tā uzskata, ka tas noteikti nenozīmē, ka vārds “datorprogramma” ir neskaidrs un neprecīzs. Tādējādi tai ir šaubas par to, kādā mērā 2015. gada 28. oktobra Eiropas preču zīmju un dizainparaugu tīklu (EPZDT) kopējais paziņojums par kopējo praksi saistībā ar vispārējām norādēm, kas ietvertas Nicas klasifikācijas klašu nosaukumos attiecībā uz 7. klasē ietilpstošiem “mašīnām”, šīs klasifikācijas izpratnē nevarētu tikt piemērots arī “datorprogrammām”.
Treškārt, iesniedzējtiesa jautā, vai pamatlietā aplūkoto preču zīmju spēkā esamību var ietekmēt pieteikuma iesniedzēja ļaunticība aizsardzības pieteikuma iesniegšanas brīdī.
Šajā tiesā sabiedrības
SkyKick
apgalvo, ka pamatlietā aplūkotās preču zīmes ir reģistrētas ļaunticīgi, jo
Sky
u.c. nebija nodoma tās izmantot attiecībā uz visām ar šīm preču zīmēm aptvertajām precēm un pakalpojumiem. Tādējādi minētās preču zīmes būtu jāatceļ vai būtu jāatceļ vismaz daļēji attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem
Sky
u.c. nav bijis nodoma tās izmantot.
Minētā tiesa uzskata, ka preču zīmju reģistrācija, neprasot to faktisku izmantošanu, atvieglojot reģistrācijas procesu un ļaujot īpašniekiem vieglāk iegūt šīs preču zīmes aizsardzību pirms tirdzniecības uzsākšanas. Tomēr tas, ka tiek atvieglota reģistrācija vai jāaptver pārāk plaša joma, rada šķērsli trešo personu ienākšanai tirgū un izraisītu sabiedriskā īpašuma vājināšanu. Tādējādi ar iespēju reģistrēt preču zīmi bez nodoma to izmantot attiecībā uz visu norādīto preču un pakalpojumu kopumu vai to daļu tiktu atļauta ļaunprātīga izmantošana, kas radītu kaitējumu, ja turklāt nebūtu nekādas iespējas apstrīdēt ļaunprātīgu reģistrāciju, norādot uz attiecīgās preču zīmes īpašnieka ļaunticību. Tā uzsver, ka savā judikatūrā Apvienotās Karalistes tiesas koncentrējās uz prasību par nodomu izmantot attiecīgo preču zīmi saistībā ar reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem, jo dalībvalsts tiesībās pastāv 1994. gada Likuma par preču zīmēm 32. panta 3. punkts.
Iesniedzējtiesa tomēr šaubās par šādas tiesību normas saderīgumu ar Savienības tiesībām. Pieņemot, ka šāda saderība ir pierādīta, tai ir arī šaubas par tā nosacījuma tvērumu, kas attiecas uz nodomu izmantot preču zīmi attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta.
Pirmkārt, lai gan Savienības tiesībās šāds nodoms nav skaidri paredzēts un nav iespējams, ka atbilstoši pašreizējam šo tiesību stāvoklim reģistrētā preču zīme varētu tikt dzēsta neizmantošanas dēļ pirms piecu gadu termiņa beigām, Eiropas Savienības Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrā esot norādīts, ka noteiktos apstākļos pieteikums reģistrēt preču zīmi bez jebkāda nodoma izmantot to attiecībā uz norādītajām precēm un pakalpojumiem varētu būt šīs preču zīmes īpašnieka ļaunticīga rīcība aizsardzības pieteikuma iesniegšanas brīdī.
Otrkārt, no šīs judikatūras izrietot, ka, lai pierādītu pieteikuma iesniedzēja ļaunticību, nepietiek ar to, ka viņš ir lūdzis reģistrēt attiecīgo preču zīmi saistībā ar plašu preču un pakalpojumu klāstu, ja tam ir saprātīgs komerciāls pamatojums, lai pieprasītu šādu preču zīmes aizsardzību, ņemot vērā šīs preču zīmes izmantošanu. Turklāt pēdējās minētās iespējamā izmantošana neesot pietiekama, lai pierādītu labticības neesamību.
Treškārt, minētā judikatūra ļauj uzskatīt, ka dažos gadījumos pieteikuma iesniedzējs pieteikumu varētu būt iesniedzis daļēji labticīgi un daļēji ļaunticīgi, ja viņam ir bijis nodoms preču zīmi izmantot tikai attiecībā uz dažām no precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta.
Gadījumā, ja preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis savu pieteikumu ļaunticīgi attiecībā uz daļu no precēm un pakalpojumiem un labticīgi attiecībā uz pārējo to daļu, iesniedzējtiesa vaicā, vai spēkā neesamībai ir jābūt pilnīgai vai daļējai.
Tā uzskata, ka pamatlietā pastāv apstākļi, kas pierāda, ka pamatlietā aplūkoto preču zīmju reģistrācijas brīdī
Sky
u.c. nebija nodoma tās izmantot attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, uz kuriem attiecas reģistrācijas. Šīs reģistrācijas attiecās uz precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem
Sky
u.c. nebija nekāda komerciāla iemesla, lai lūgtu aizsardzību, kas nozīmē, ka šādu preču un pakalpojumu iekļaušana bija
Sky
u.c. stratēģija, lai saņemtu ļoti plašu preču zīmju aizsardzību.
Šādos apstākļos
High Court of Justice
(England & Wales), Chancery Division
(Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Kanclera kompetences lietu departaments) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Eiropas] Savienības preču zīmi vai dalībvalstī reģistrētu valsts preču zīmi var atzīt par pilnīgi vai daļēji spēkā neesošu, pamatojoties uz to, ka daži vai visi termini preču un pakalpojumu aprakstā nav pietiekami skaidri un precīzi, lai kompetentās iestādes un trešās personas, pamatojoties tikai uz šiem terminiem, varētu noteikt ar preču zīmi piešķirtās aizsardzības apjomu?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tāds termins kā “datorprogramma” ir pārāk vispārīgs un attiecas uz pārāk dažādām precēm, lai būtu saderīgs ar preču zīmes funkciju norādīt izcelsmi, lai gan šis termins nav pietiekami skaidrs un precīzs, lai kompetentās iestādes un trešās personas, pamatojoties tikai uz šo terminu, varētu noteikt ar preču zīmi piešķirtās aizsardzības apjomu?
3)
Vai vienkārša preču zīmes pieteikuma iesniegšana reģistrēšanai bez nodoma to izmantot saistībā ar precēm vai pakalpojumiem ir uzskatāma par ļaunticīgu rīcību?
4)
Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai var secināt, ka pieteikuma iesniedzējs rīkojies daļēji ļaunticīgi un daļēji labticīgi, iesniedzot pieteikumu, ja un ciktāl pieteikuma iesniedzēja nodoms ir izmantot preču zīmi saistībā ar dažām no norādītajām precēm vai pakalpojumiem, bet nav nodoma izmantot preču zīmi saistībā ar citām precēm vai pakalpojumiem?
5)
Vai Apvienotās Karalistes 1994. gada Likuma par preču zīmēm 32. panta 3. punkts ir saderīgs ar Direktīvu [2015/2436] un tās priekštecēm?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievadapsvērumi
Vispirms ir jānorāda, ka iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi ir par to, kā interpretēt tiesību normas attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmes vai valsts preču zīmes absolūtajiem spēkā neesamības pamatiem, nenorādot uz konkrētu regulu vai direktīvu. Tāpat ir jānosaka, kuras Savienības tiesības ir piemērojamas pamatlietā
ratione temporis
.
Šajā ziņā ir jānorāda, tāpat kā to ir darījis ģenerāladvokāts secinājumu 33. punktā, ka attiecībā uz pieteikumiem par Eiropas Savienības un valsts preču zīmju spēkā neesamības atzīšanu piemērojamo materiālo tiesību noteikšanai noteicošais ir šo preču zīmju reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 8. maijs, Bimbo/ITSB,
C‑591/12 P
,
EU:C:2014:305
,
12.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka visi pamatlietā aplūkoto preču zīmju aizsardzības pieteikumi tika iesniegti laikā no 2003. gada 14. aprīļa līdz 2008. gada 20. oktobrim.
Pirmkārt, Regulas Nr. 207/2009 167. pantā bija noteikts, ka tā stājās spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
, kas bija 2009. gada 24. marts. Otrkārt, Direktīvas 2008/95 18. pantā arī bija paredzēts, ka tā stājās spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
, kas bija 2008. gada 8. novembris.
No tā izriet, ka, tā kā pamatlietā aplūkotās preču zīmes ir iesniegtas pirms Regulas Nr. 207/2009 un Pirmās direktīvas 2008/95 spēkā stāšanās datumiem, pamatlietā aplūkotās Kopienas preču zīmes
ratione temporis
ietilpst Regulas Nr. 40/94 piemērošanas jomā un pamatlietā aplūkotā valsts preču zīme ietilpst Direktīvas 89/104 piemērošanas jomā.
No tā izriet, ka šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minēto Savienības tiesību interpretācijas jautājumi ir jāsaprot tādējādi, ka tie attiecas uz Regulas Nr. 40/94 tiesību normām, no vienas puses, un uz Pirmās direktīvas 89/104 tiesību normām, no otras puses.
Par pirmo un otro jautājumu
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 40/94 7. un 51. pants, kā arī Pirmās direktīvas 89/104 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Kopienas preču zīmi vai valsts preču zīmi var atzīt par pilnīgi vai daļēji spēkā neesošu, pamatojoties uz to, ka termini, kas lietoti, lai apzīmētu preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, nav skaidri un precīzi. Apstiprinošas atbildes gadījumā šī tiesa jautā, vai termins “datorprogramma” atbilst skaidrības un precizitātes prasībai.
Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, pirmkārt, ir jāpārbauda, vai tādu terminu skaidrības un precizitātes trūkums, kas izmantoti, lai apzīmētu ar preču zīmi aptvertās preces un pakalpojumus, pats par sevi ir valsts preču zīmes vai Kopienas preču zīmes absolūtas spēkā neesamības iemesls vai pamats.
Pirmkārt, runājot par Pirmās direktīvas 89/104 tiesību normām, ir jānorāda, ka šīs direktīvas 3. pantā ir sniegts spēkā neesamības atzīšanas pamatu saraksts, kuru vidū nav skaidrības un precizitātes trūkums attiecībā uz terminiem, kas izmantoti, lai apzīmētu ar valsts preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces un pakalpojumus. Minētās direktīvas septītajā apsvērumā ir noteikts, ka spēkā neesamības iemesli ir uzskaitīti izsmeļoši, pat ja daži no tiem ir kā izvēles varianti dalībvalstīm (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 18. jūnijs, Philips,
C‑299/99
,
EU:C:2002:377
,
74.
punkts; 2004. gada 12. februāris, Koninklijke KPN Nederland,
C‑363/99
,
EU:C:2004:86
,
78.
punkts, un 2006. gada 9. marts, Matratzen Concord,
C‑421/04
,
EU:C:2006:164
,
19.
punkts). Tādējādi ar šo pašu direktīvu dalībvalstīm ir aizliegts ieviest spēkā neesamības pamatus, izņemot tos, kuri ir tieši paredzēti šajā direktīvā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2013. gada 27. jūnijs, Malaysia Dairy Industries,
C‑320/12
,
EU:C:2013:435
,
42.
punkts).
Otrkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 40/94 tiesību normām ir jānorāda, ka tās 7. panta 1. punkts ir formulēts gandrīz identiski Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punktam. Runājot par Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punktu, tā a) apakšpunktā ir vienīgi atsauce uz šīs regulas 7. pantu, bet tā b) apakšpunktā kā spēkā neesamības pamats ir paredzēts tas pats pamats, kas minēts Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā. Savukārt šajos minētās regulas noteikumos nav minēts to terminu skaidrības un precizitātes trūkums, kas izmantoti, lai apzīmētu ar Kopienas preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces vai pakalpojumus. Tāpat šīs pašas regulas 96. pantā, kas attiecas uz pretprasībām, ir precizēts, ka pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu var pamatot vienīgi ar Regulā Nr. 40/94 paredzētajiem spēkā neesamības iemesliem vai pamatiem.
No tā izriet, ka, tāpat kā Pirmās direktīvas 89/104 3. pants, Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkts un 51. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie sniedz izsmeļošu Kopienas preču zīmes absolūtas spēkā neesamības pamatu sarakstu.
Nedz Pirmās direktīvas 89/104 3. pantā, nedz iepriekš minētajās Regulas Nr. 40/94 tiesību normās starp tajā uzskaitītajiem pamatiem nav paredzēts terminu, kas izmantoti, lai apzīmētu ar Kopienas preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces vai pakalpojumus, skaidrības un precizitātes trūkums.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka tādu terminu skaidrības un precizitātes trūkums, kas izmantoti, lai apzīmētu ar valsts preču zīmi vai Kopienas preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces vai pakalpojumus, nevar tikt uzskatīts par attiecīgās valsts vai Kopienas preču zīmes spēkā neesamības iemeslu vai pamatu Pirmās direktīvas 89/104 3. panta vai Regulas Nr. 40/94 7. un 51. panta izpratnē.
Katrā ziņā ir jāpiebilst, ka 2012. gada 19. jūnija spriedums Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
) nevar tikt interpretēts tādējādi, ka Tiesa ir vēlējusies atzīt papildu spēkā neesamības iemeslus vai pamatus, kas nav iekļauti Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punktā un 51. pantā, kā arī Pirmās direktīvas 89/104 3. pantā ietvertajā sarakstā. Proti, 2017. gada 16. februāra sprieduma Brandconcern/EUIPO un Scooters India (
C‑577/14 P
,
EU:C:2017:122
) 29. un 30. punktā Tiesa norādīja, ka 2012. gada 19. jūnija spriedumā Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
) ir sniegti precizējumi vienīgi par prasībām saistībā ar jauniem Eiropas Savienības preču zīmju reģistrācijas pieteikumiem, un tātad tas neattiecas uz preču zīmēm, kuras jau ir reģistrētas tā pasludināšanas dienā (spriedums, 2017. gada 11. oktobris, EUIPO/Cactus,
C‑501/15 P
,
EU:C:2017:750
,
38.
punkts).
Otrkārt, ir jāpārbauda, vai, lai arī tas nav valsts preču zīmes vai Kopienas preču zīmes spēkā neesamības iemesls vai pamats, tādu terminu skaidrības un precizitātes trūkums, kas tiek izmantoti, lai apzīmētu ar preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces vai pakalpojumus, tomēr izriet no viena no absolūtiem spēkā neesamības pamatiem vai iemesliem, kas tieši paredzēti Regulas Nr. 40/94 51. pantā, lasot to kopsakarā ar tās 7. pantu, vai Pirmās direktīvas 89/104 3. pantā.
Sabiedrības
SkyKick
norāda, pirmkārt, ka skaidrības un precizitātes prasība attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem preču zīme ir reģistrēta, varētu tikt saistīta ar prasību par grafisko atveidojumu, kas attiecībā uz Kopienas preču zīmēm izriet no Regulas Nr. 40/94 4. panta, lasot to kopsakarā ar tās 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu, un attiecībā uz valsts preču zīmēm – no Pirmās direktīvas 89/104 2. panta, lasot to kopsakarā ar tās 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
Protams, Tiesa 2002. gada 12. decembra sprieduma Sieckmann (
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
) 51. punktā ir nospriedusi, ka attiecībā uz prasību par grafisko atveidojumu, ka saimnieciskās darbības subjektiem jāspēj skaidri un precīzi pārliecināties par to pašreizējo vai potenciālo konkurentu veiktajām reģistrācijām vai iesniegtajiem reģistrācijas pieteikumiem un tādējādi gūt labumu no atbilstošās informācijas par trešo personu tiesībām. Tomēr šie apsvērumi ir spēkā tikai, lai identificētu apzīmējumus, kas var veidot preču zīmi, un no tā nevar secināt, ka šāda skaidrības un precizitātes prasība būtu jāpiemēro arī attiecībā uz terminiem, kas izmantoti, lai norādītu uz precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta attiecīgā preču zīme.
Otrkārt, ir jānosaka, vai tādu terminu skaidrības un precizitātes trūkums, kas izmantoti, lai apzīmētu ar preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces un pakalpojumus, pats par sevi var izraisīt attiecīgās preču zīmes spēkā neesamību, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta f) apakšpunktu un Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta f) apakšpunktu, jo šāds trūkums ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai.
Šajā ziņā pietiek norādīt, ka jēdziens “sabiedriskā kārtība” Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta un Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē nevar tikt saprasts kā tāds, kas attiecas uz īpašībām saistībā ar pašu reģistrācijas pieteikumu, piemēram, tādu terminu skaidrību un precizitāti, kas izmantoti, lai apzīmētu preces vai pakalpojumus, uz kuriem attiecas šī reģistrācija, neatkarīgi no apzīmējuma, kuru lūdz reģistrēt kā preču zīmi, īpašībām.
No tā izriet, ka šāds terminu, kas izmantoti, lai apzīmētu ar preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces un pakalpojumus, skaidrības un precizitātes trūkums nevar tikt uzskatīts par tādu, kas būtu pretrunā sabiedriskajai kārtībai šo tiesību normu izpratnē.
Katrā ziņā ir jāpiebilst, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 50. panta 1. punktu un Pirmās direktīvas 89/104 12. pantu preču zīmes īpašnieka tiesības var atcelt, ja nepārtrauktā piecu gadu ilgā laikā preču zīme nav faktiski izmantota attiecīgajā teritorijā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta.
Regulas Nr. 40/94 50. panta 2. punktā un Pirmās direktīvas 89/104 13. pantā ir arī precizēts, ka, ja preču zīmes atcelšanas pamats pastāv tikai attiecībā uz daļu no precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, atcelšana attiecas tikai uz konkrētajām precēm vai pakalpojumiem.
Tādējādi no šiem noteikumiem izriet, ka valsts vai Kopienas preču zīme, kas reģistrēta attiecībā uz visām precēm vai pakalpojumiem, kuru norādījums nav pietiekami skaidrs un precīzs, katrā ziņā var tikt aizsargāta tikai attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā ir faktiski izmantota.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 40/94 7. un 51. pants, kā arī Pirmās direktīvas 89/104 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Kopienas preču zīmi vai valsts preču zīmi nevar atzīt par pilnīgi vai daļēji spēkā neesošu, pamatojoties uz to, ka termini, kas izmantoti, lai apzīmētu preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, nav skaidri un precīzi.
Par trešo un ceturto jautājumu
Ar trešo un ceturto jautājumu, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikums, bez jebkāda nodoma šo preču zīmi izmantot saistībā ar reģistrācijā minētajām precēm un pakalpojumiem, ir ļaunticīga rīcība šo tiesību normu izpratnē, un apstiprinošas atbildes gadījumā, vai šīs Regulas Nr. 40/94 51. panta 3. punkts, Pirmās direktīvas 89/104 13. pants ir interpretējami tādējādi, ka, ja nodoma preču zīmi izmantot atbilstoši tās pamatfunkcijām neesamība attiecas vienīgi uz noteiktām reģistrācijā noradītām precēm vai pakalpojumiem, šīs preču zīmes spēkā neesamība attiecas vienīgi uz šīm precēm vai pakalpojumiem.
Pirmkārt, attiecībā uz to, vai Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikums bez nekāda nodoma to izmantot saistībā ar reģistrācijā norādītām precēm un pakalpojumiem nozīmē ļaunticīgu rīcību šo tiesību normu izpratnē, ir jāatgādina – šajās tiesību normās būtībā ir paredzēts, ka preču zīmi var atzīt par spēkā neesošu, ja pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir rīkojies ļaunticīgi. Ne šī regula, ne šī direktīva nesniedz “ļaunticības” jēdziena definīciju. Tomēr ir jānorāda, ka šis jēdziens ir autonoms Savienības tiesību jēdziens un ka, ņemot vērā nepieciešamību Eiropas Savienības un valsts preču zīmju sistēmas un valstu preču zīmju sistēmu piemērot saskaņoti, minētais jēdziens ir jāinterpretē vienādi gan Pirmās direktīvas 89/104, gan arī Regulas Nr. 40/94 kontekstā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2013. gada 27. jūnijs, Malaysia Dairy Industries,
C‑320/12
,
EU:C:2013:435
,
34.
un
35.
punkts).
Tiesai ir bijusi iespēja nospriest, ka papildus tam, ka atbilstoši tā parastajai nozīmei ikdienas valodā jēdziens “ļaunticība” nozīmē, ka ir jābūt negodīgai attieksmei vai nodomam, tā interpretācijas nolūkā ir jāņem vērā preču zīmju tiesību īpašais konteksts, kas ir uzņēmējdarbības jomas konteksts. Šajā ziņā Savienības tiesību normas preču zīmju jomā it īpaši ir vērstas uz to, lai veicinātu neizkropļotas konkurences sistēmu Savienībā, kurā katram uzņēmumam, lai piesaistītu klientus ar savu preču vai pakalpojumu kvalitāti, ir jāspēj kā preču zīmes reģistrēt tādus apzīmējumus, kas ļauj patērētājam bez sajaukšanas iespējas atšķirt šī uzņēmuma preces vai pakalpojumus no precēm vai pakalpojumiem, kam ir cita izcelsme (spriedums, 2019. gada 12. septembris, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO,
C‑104/18 P
,
EU:C:2019:724
,
45.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunktā un Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā paredzētais absolūtais spēkā neesamības pamats vai iemesls ir piemērojams, ja no atbilstīgām un saskanīgām norādēm izriet, ka preču zīmes īpašnieks ir iesniedzis šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikumu nevis ar mērķi godīgi piedalīties konkurences norisē, bet ar nodomu godīgai praksei neatbilstošā veidā radīt kaitējumu trešo personu interesēm vai ar nodomu, kas pat nav vērsts uz konkrētu trešo personu, iegūt ekskluzīvas tiesības citiem mērķiem, nevis tiem, kas izriet no preču zīmes funkcijām, tostarp no šī sprieduma iepriekšējā punktā atgādinātās izcelsmes norādes pamatfunkcijas (spriedums, 2019. gada 12. septembris, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO,
C‑104/18 P
,
EU:C:2019:724
,
46.
punkts).
Protams, preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam tā reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas vai pārbaudes datumā nav nedz jānorāda, nedz arī precīzi jāzina, kādā veidā tas izmantos reģistrācijai pieteikto preču zīmi, un tā rīcībā ir pieci gadi, lai uzsāktu faktisku šīs preču zīmes izmantošanu atbilstoši tās pamatfunkcijai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 12. septembris, Deutsches Patent‑ und Markenamt (#darferdas?),
C‑541/18
,
EU:C:2019:725
,
22.
punkts).
Tomēr, kā to ir norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 109. punktā, ka preču zīmes reģistrācija, ja pieteikuma iesniedzējam nav nekāda nodoma to izmantot saistībā ar precēm un pakalpojumiem, uz kuriem attiecas šī reģistrācija, var būt ļaunticīga, ja preču zīmes reģistrācijas pieteikums nav pamatojams, ņemot vērā Regulā Nr. 40/94 un Pirmajā direktīvā 89/104 paredzētos mērķus. Šādu ļaunticību tomēr var konstatēt vienīgi tad, ja pastāv atbilstīgas un saskanīgas norādes, lai pierādītu, ka aplūkotās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumā šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam bija nodoms vai nu kaitēt trešo personu interesēm tādā veidā, ka tas neatbilst godīgai praksei, vai arī, pat nevēršoties pret kādu konkrētu trešo personu, iegūt ekskluzīvas tiesības citiem mērķiem nekā tie, kas izriet no preču zīmes pamatfunkcijām.
Tātad preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja ļaunticība nevar tikt prezumēta, pamatojoties tikai uz konstatējumu, ka reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī šis reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs neveica saimniecisko darbību, kas atbilstu ar minēto pieteikumu aptvertajām precēm un pakalpojumiem.
Otrkārt, ir jānosaka, vai Regulas Nr. 40/94 51. panta 3. punkts un Pirmās direktīvas 89/104 13. pants ir jāinterpretē tādējādi – ja tas, ka nav nodoma preču zīmi izmantot atbilstoši tās pamatfunkcijām, attiecas tikai uz noteiktām reģistrācijā norādītām precēm vai pakalpojumiem, šīs preču zīmes spēkā neesamība attiecas tikai uz šīm precēm vai pakalpojumiem.
Šajā ziņā pietiek norādīt, kā to dara ģenerāladvokāts secinājumu 125. punktā, ka no šīm tiesību normām skaidri izriet, ka tad, ja spēkā neesamības pamats attiecas tikai uz noteiktām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm vai pakalpojumiem, preču zīme ir jāatzīst par spēkā neesošu tikai attiecībā uz šīm precēm vai pakalpojumiem.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo un ceturto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikums, bez jebkāda nodoma to izmantot saistībā ar reģistrācijā norādītajām precēm un pakalpojumiem, ir ļaunticīga rīcība šo tiesību normu izpratnē, ja šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir bijis nodoms vai nu kaitēt trešo personu interesēm tādā veidā, ka tas neatbilst godīgai praksei, vai arī, pat nevēršoties pret kādu konkrētu trešo personu, iegūt ekskluzīvas tiesības citiem mērķiem nekā tie, kas izriet no preču zīmes pamatfunkcijām. Ja nodoma izmantot preču zīmi neesamība atbilstoši preču zīmes pamatfunkcijām attiecas tikai uz noteiktām preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītām precēm vai pakalpojumiem, šis pieteikums nozīmē ļaunticīgu rīcību tikai, ciktāl tas attiecas uz šīm precēm vai pakalpojumiem.
Par piekto jautājumu
Ar piekto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Pirmā direktīva 89/104 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāpaziņo, ka pēdējā minētā preču zīme tiek izmantota saistībā ar reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem vai ka viņam ir labticīgs nodoms to izmantot šādiem mērķiem.
Šajā ziņā ir jānorāda, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 56. punktā, ka šīs direktīvas septītajā apsvērumā ir precizēts, ka tajā paredzētie absolūtie spēkā neesamības pamati ir uzskaitīti izsmeļoši, pat ja daži no minētajiem pamatiem ir paredzēti kā izvēles varianti dalībvalstīm. Tādējādi ar minēto direktīvu dalībvalstīm ir aizliegts valsts tiesību aktos, ar kuriem tā ir transponēta, ieviest reģistrācijas atteikuma vai spēkā neesamības pamatus, kas nav minēti šajā pašā direktīvā.
Turpretī, kā tas izriet no Pirmās direktīvas 89/104 piektā apsvēruma, dalībvalstis ir tiesīgas noteikt procesuālos noteikumus attiecībā uz reģistrācijas ceļā iegūtu preču zīmju reģistrāciju, atcelšanu un spēkā neesamību.
No tā izriet, ka, lai gan dalībvalstis var noteikt procesuālos noteikumus, kurus tās uzskata par atbilstošiem, praksē šādas tiesību normas nevar ieviest Pirmajā direktīvā 89/104 neparedzētu reģistrācijas atteikuma vai spēkā neesamības pamatu.
Tādējādi valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru valsts preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam, pamatojoties uz vienkāršu procesuālo prasību par tās reģistrāciju, ir jāpaziņo, ka minētā preču zīme tiek izmantota saistībā ar reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem vai ka viņam ir labticīgs nodoms to izmantot šiem mērķiem, nevar tikt uzskatīta par nesaderīgu ar Pirmās direktīvas 89/104 noteikumiem. Lai gan šāda paziņošanas pienākuma pārkāpums var būt pierādījums, kas apliecina pieteikuma iesniedzēja iespējamo ļaunticību preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī, šāds pārkāpums tomēr nevar būt attiecīgās preču zīmes spēkā neesamības pamats.
No iepriekš minētā izriet, ka uz piekto jautājumu ir jāatbild, ka Pirmā direktīva 89/104 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāpaziņo, ka pēdējā minētā preču zīme tiek izmantota attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem vai ka viņam ir labticīgs nodoms to izmantot šādiem mērķiem, ar nosacījumu, ka šāda pienākuma pārkāpums pats par sevi nav jau reģistrētas preču zīmes spēkā neesamības pamats.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi, kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1891/2006 (2006. gada 18. decembris), 7. un 51. pants, kā arī Padomes Pirmās direktīvas 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Kopienas preču zīmi vai valsts preču zīmi nevar atzīt par pilnīgi vai daļēji spēkā neesošu, pamatojoties uz to, ka termini, kas lietoti, lai apzīmētu preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, nav skaidri un precīzi.

2)
Regulas Nr. 40/94, kas grozīta ar Regulu Nr. 1891/2006, 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Pirmās direktīvas 89/104/EEK 3. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikums, bez jebkāda nodoma to izmantot saistībā ar reģistrācijā norādītajām precēm un pakalpojumiem, ir ļaunticīga rīcība šo tiesību normu izpratnē, ja šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir bijis nodoms vai nu kaitēt trešo personu interesēm tādā veidā, ka tas neatbilst godīgai praksei, vai arī, pat nevēršoties pret kādu konkrētu trešo personu, iegūt ekskluzīvas tiesības citiem mērķiem nekā tie, kas izriet no preču zīmes pamatfunkcijām. Ja nodoma izmantot preču zīmi neesamība atbilstoši preču zīmes pamatfunkcijām attiecas tikai uz noteiktām preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītām precēm vai pakalpojumiem, šis pieteikums nozīmē ļaunticīgu rīcību tikai, ciktāl tas attiecas uz šīm precēm vai pakalpojumiem.

3)
Pirmā direktīva 89/104 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāpaziņo, ka pēdējā minētā preču zīme tiek izmantota attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem vai ka viņam ir labticīgs nodoms to izmantot šādiem mērķiem, ar nosacījumu, ka šāda pienākuma pārkāpums pats par sevi nav jau reģistrētas preču zīmes spēkā neesamības pamats.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.