CELEX: 62015TJ0115
REACH
Vielu, kas ar laiku ir iekļaujamas Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā, saraksta izstrāde
Šajā sarakstā esoša vielas bis(2‑etilheksils) ftalāta (DEHP) ieraksta papildināšana
Regulas Nr. 1907/2006 57. un 59. pants

Tiesvedības priekšvēsture
Prasītāja
Deza, a.s
., kas ir saskaņā ar Čehijas Republikas tiesībām dibināta akciju sabiedrība, darbojas ķīmijas nozarē. Tā citu starpā ražo, pārdod un izmanto ķīmisku vielu bis(2‑etilheksils) ftalātu (EK Nr. 204‑211‑0, CAS Nr. 117‑81‑7) (turpmāk tekstā – “
DEHP
” vai “viela
DEHP
”).
Ar 2008. gada 28. oktobra lēmumu ar atsauces numuru ED/67/2008 Eiropas Ķimikāliju aģentūras (
ECHA
) izpilddirektors
DEHP
iekļāva “kandidātvielu sarakstā”, proti, to vielu sarakstā, kas ar laiku iekļaujamas XIV pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulai (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (
REACH
), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (
OV 2006, L 396, 1. lpp.
, labojums –
OV 2007, L 136, 3. lpp.
), jo viela
DEHP
ir apzināta kā reproduktīvajai funkcijai toksiska 1.B kategorijas viela Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punkta izpratnē.
Pieņemot 2011. gada 17. februāra Regulu (ES) Nr. 143/2011, ar ko groza XIV pielikumu Regulā Nr. 1907/2006 (
OV 2011, L 44, 2. lpp.
), Eiropas Komisija
DEHP
iekļāva XIV pielikumā. XIV pielikumā ir norādīta šīs vielas raksturīgā īpašība, proti, ka tā ir “reproduktīvajai funkcijai toksiska (1.B kategorija)”, un šis formulējums atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punkta formulējumam. Turklāt XIV pielikumā ir norādīts datums, līdz kādam ir jāiesniedz licences pieteikums Regulas Nr. 1907/2006 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punkta izpratnē, proti, 2013. gada 21. augusts, un beigu datums Regulas Nr. 1907/2006 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punkta izpratnē, proti, 2015. gada 21. februāris.
2013. gada 12. augustā prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 62. pantu iesniedza licences pieteikumu saistībā ar
DEHP
izmantošanu. Prasītāja tam pievienoja virkni pētījumu un detalizētu dokumentu, tostarp ķīmiskās drošības pārskatu, alternatīvu risinājumu analīzi un sociālo un ekonomisko aspektu analīzi. Tiesas sēdes dienā lēmums par šo pieteikumu vēl nebija pieņemts.
2014. gada 26. augustā saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 3. punktu Dānijas Karaliste iesniedza četrus šīs regulas XV pielikumam atbilstošus dokumentācijas komplektus, piedāvājot, pirmkārt, ka
DEHP
un trīs citas ķīmiskas vielas, proti, dibutilftalāts (turpmāk tekstā – “
DBP
”), butilbenzilftalāts (turpmāk tekstā – “
BBP
”) un diizobutilftalāts (turpmāk tekstā – “
DIBP
”), kas jau bija apzinātas kā reproduktīvajai funkcijai toksiskas vielas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punkta izpratnē un šī iemesla dēļ iekļautas kandidātvielu sarakstā, tiek apzinātas arī kā vielas, kuras noārda endokrīno sistēmu un attiecībā uz kurām esot zinātniski pierādīts, ka tām var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību, kā arī uz vidi Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, un, otrkārt, ka kandidātvielu saraksts tiek papildināts šajā ziņā (turpmāk tekstā – “Dānijas Karalistes sākotnējais priekšlikums”).
Dānijas Karalistes sākotnējais priekšlikums tika nodots ieinteresēto personu apspriešanai atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 4. un 5. punktā paredzētajai prasībai. Vairākas dalībvalstis un dažas nevalstiskas organizācijas, tostarp prasītāja, par projektu iesniedza apsvērumus.
Pēc tam saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 7. punktu
ECHA
četrus dokumentācijas komplektus nosūtīja dalībvalstu komitejai. Tādējādi Dānijas Karalistes sākotnējais priekšlikums tika ietverts dalībvalstu komitejas 39. sanāksmes, kas norisinājās 2014. gada 8.–11. decembrī, dienas kārtībā.
Šos dokumentācijas komplektus izskatot sanāksmē, atklājās, ka vairāku dalībvalstu pārstāvju iebildumu dēļ Dānijas Karalistes sākotnējais priekšlikums netiks apstiprināts vienbalsīgi. Komitejas locekļi neiebilda tikai pret
DEHP
kā vielas, kas noārda endokrīno sistēmu un kas var nopietni ietekmēt vidi, apzināšanu.
Ņemot vērā šo rezultātu, Dānijas Karaliste minētajā sanāksmē savu sākotnējo priekšlikumu sadalīja astoņās daļās, proti:
—
četrās daļās, kuru mērķis ir apzināt četras ķīmiskas vielas
DBP
,
BBP
,
DIBP
un
DEHP
kā vielas, kas noārda endokrīno sistēmu un kam var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, un ar šo jauno apzināšanu papildināt pastāvošo šo četru vielu ierakstu kandidātvielu sarakstā atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punktam;
—
četrās daļās, kuru mērķis ir apzināt šīs četras ķīmiskās vielas kā vielas, kas noārda endokrīno sistēmu un kam var būt nopietna ietekme uz vidi Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, un ar šo jauno apzināšanu papildināt pastāvošo šo četru vielu ierakstu kandidātvielu sarakstā atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punktam.
Turklāt Dānijas Karalistes pārstāvji lūdza, lai par katru no astoņām tās priekšlikuma daļām notiktu atsevišķa balošana.
Vēlāk Dānijas Karalistes pārstāvji atsauca savu priekšlikumu, ciktāl tajā bija paredzēts kandidātvielu sarakstā iekļaut vielas
DBP
,
BBP
un
DIBP
, jo runa bija par vielām, kas noārda endokrīno sistēmu un kam var būt nopietna ietekme uz vidi Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē.
Dalībvalstu komiteja nepanāca vienprātīgu vienošanos attiecībā uz tām Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikuma daļām, kuru mērķis bija apzināt vielas
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
kā tādas, kas noārda endokrīno sistēmu un attiecībā uz kurām esot zinātniski pierādīts, ka tām var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē.
Savukārt šī komiteja vienprātīgi apstiprināja to priekšlikuma daļu, kuras mērķis bija apzināt
DEHP
kā vielu, kas noārda endokrīno sistēmu un attiecībā uz kuru esot zinātniski pierādīts, ka tai var būt nopietna ietekme uz vidi Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē.
2014. gada 12. decembrī
ECHA
izpilddirektors pieņēma Lēmumu ED/108/2014, atjauninot un papildinot kandidātvielu sarakstā jau pastāvošo ierakstu attiecībā uz vielu
DEHP
un šo vielu apzinot kā vielu, kas noārda endokrīno sistēmu un attiecībā uz kuru ir zinātniski pierādīts, ka tai var būt nopietna ietekme uz vidi, kas izraisa tāda mēroga bažas, kuras ir līdzvērtīgas tām, kādas rada citu Regulas Nr. 1907/2006 57. panta a)–e) punktā uzskaitīto vielu izmantošana šīs pašas regulas 57. panta f) punkta izpratnē (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 5. martā, prasītāja cēla šo prasību. Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts tajā pašā datumā, prasītāja iesniedza pieteikumu par pagaidu noregulējumu saskaņā ar Vispārējās tiesas 1991. gada 2. maija Reglamenta 104. un nākamajiem pantiem, lai panāktu, ka tiek apturēta apstrīdētā lēmuma izpilde līdz brīdim, kad Vispārējā tiesa būs lēmusi par pamatprasību. Ar 2015. gada 6. maija rīkojumu Deza/ECHA (
T‑115/15 R
, nav publicēts,
EU:T:2015:263
) Vispārējās tiesas priekšsēdētājs pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīja. 2015. gada 27. maijā
ECHA
Vispārējās tiesas kancelejā iesniedza iebildumu rakstu.
Ar aktiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti attiecīgi 2015. gada 3., 9., 13. un 21. jūlijā, Norvēģijas Karaliste, Zviedrijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste un Dānijas Karaliste lūdza atļauju iestāties lietā
ECHA
prasījumu atbalstam. Šie lūgumi tika apmierināti, uzklausot galvenos lietas dalībniekus šajā ziņā.
Replika un atbilde uz repliku Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegtas attiecīgi 2015. gada 20. jūlijā un 10. septembrī.
Nīderlandes Karaliste un Zviedrijas Karaliste savus iestāšanās rakstus iesniedza attiecīgi 2015. gada 3. un 16. decembrī. Dānijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste savus iestāšanās rakstus iesniedza 2015. gada 17. decembrī.
Ar dokumentiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2016. gada 4. aprīlī,
ECHA
iesniedza savus apsvērumus par iestāšanās rakstiem. Prasītāja savukārt neiesniedza apsvērumus par šiem rakstiem.
Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros atbilstoši Reglamenta 89. pantam Vispārējā tiesa deva rīkojumu
ECHA
iesniegt “Vadlīniju par informācijas prasībām un ķīmiskās drošības novērtējumu” kopiju, kas ir dokuments, uz kuru tā bija atsaukusies atbildē uz repliku. 2016. gada 30. novembrī
ECHA
Vispārējās tiesas kancelejā iesniedza šī dokumenta kopiju.
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir atjaunināts un papildināts kandidātvielu sarakstā pastāvošais ieraksts attiecībā uz vielu
DEHP
tās iespējamai iekļaušanai Regulas Nr. 1907/2006 XIV pielikumā;
—
piespriest
ECHA
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ECHA
prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Dānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste lūdz Vispārējo tiesu apmierināt
ECHA
prasījumus noraidīt šo prasību.
Turklāt Nīderlandes Karaliste lūdz Vispārējo tiesu piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par pieņemamību
Prasītāja uzskata, ka tai ir
locus standi
. Citu starpā atsaucoties uz 2013. gada 7. marta spriedumu Bilbaína de Alquitranes u.c./ECHA (
T‑93/10
,
EU:T:2013:106
), prasītāja būtībā uzskata, ka Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punktā paredzētais apstrīdētais lēmums ir Eiropas Savienības tiesību akts, kas to skar tieši, kaut arī tā nav tā adresāte. Visbeidzot, apstrīdētais lēmums esot reglamentējošs akts LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
ECHA
un Dānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste nav paudušas nostāju par prasības pieņemamību.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu jebkura fiziska vai juridiska persona ar šī panta pirmajā un otrajā daļā minētajiem nosacījumiem var celt prasību par tiesību aktu, kas adresēts šai personai vai kas viņu skar tieši un individuāli, un par reglamentējošu aktu, kurš viņu skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem.
Šajā gadījumā prasītāja nav apstrīdētā lēmuma adresāte. Šādos apstākļos šī prasība atcelt tiesību aktu saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu ir pieņemama tikai tad, ja prasītāju apstrīdētais lēmums ir skāris tieši un individuāli (otrā LESD 263. panta ceturtajā daļā minētā hipotēze) vai ja prasītāju apstrīdētais lēmums ir skāris tieši un šis pēdējais minētais lēmums ir reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem (trešā LESD 263. panta ceturtajā daļā minētā hipotēze).
Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka neatkarīgi no lietas dalībnieku izvirzītā jautājuma, vai apstrīdētajā lēmumā ir noteikts papildinājums saistībā ar kandidātvielu sarakstā jau pastāvošu ierakstu, šajā lēmumā būtībā katrā ziņā ir paredzēts
DEHP
apzināt kā vielu, kas rada ļoti lielas bažas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē. Kā tas izriet no šī lēmuma preambulas 11. apsvēruma un tā rezolutīvās daļas 2. punkta, tas ir pieņemts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punktu un saskaņā ar minētās regulas 59. panta 3.–5. un 7. punktā paredzēto procedūru.
Runājot par prasību atcelt
ECHA
lēmumu par kādas vielas apzināšanu kā tādu, kas rada ļoti lielas bažas, tāpēc, ka tā atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā paredzētajiem kritērijiem, ir atzīts, ka šāds lēmums tieši ietekmē attiecīgās vielas piegādātāja tiesisko situāciju. Tas tā ir tāpēc, ka vielas apzināšana atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktam ir jauna informācija, kas piegādātājam uzliek pienākumu atjaunināt attiecīgās vielas drošības datu lapu saskaņā ar minētās regulas 31. panta 9. punkta a) apakšpunktu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 30. aprīlis, Polynt un Sitre/ECHA,
T‑134/13
, nav publicēts,
EU:T:2015:254
,
30.
,
36.
un
37.
punkts).
Šajā gadījumā no dubultā apstākļa izriet, ka, pirmkārt, prasītāja ir
DEHP
piegādātāja un ka, otrkārt, apstrīdētais lēmums, kā tas ir norādīts iepriekš 29. punktā, attiecas uz šīs vielas apzināšanu kā vielu, kas ir paredzēta Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā, un ka apstrīdētais lēmums tieši ietekmē prasītājas tiesisko stāvokli, konkrētāk, šīs regulas 31. panta 9. punkta a) apakšpunktā paredzētā pienākuma dēļ.
Attiecībā uz citiem LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētajiem nosacījumiem pietiek atgādināt, ka saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru lēmums, ar ko kāda viela ir apzināta kā tāda, kura rada ļoti lielas bažas atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktam, ir reglamentējošs akts LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē (spriedums, 2015. gada 30. aprīlis, Polynt un Sitre/ECHA,
T‑134/13
, nav publicēts,
EU:T:2015:254
,
40.
punkts).
Faktiski šis lēmums ir vispārpiemērojams, jo tas ir piemērojams objektīvi noteiktām situācijām un rada tiesiskas sekas attiecībā uz vispārēji un abstrakti definētu personu kategoriju, proti, attiecībā uz ikvienu fizisku vai juridisku personu, kurai ir piemērojams Regulas Nr. 1907/2006 31. panta 9. punkta a) apakšpunkts. Turklāt tas nav leģislatīvs akts, jo tas nav pieņemts ne saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, ne saskaņā ar īpašo likumdošanas procedūru LESD 289. panta 1.–3. punkta izpratnē, bet gan, pamatojoties uz Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 7. marts, Bilbaína de Alquitranes u.c./ECHA,
T‑93/10
,
EU:T:2013:106
,
55.
–
58.
punkts).
Tādējādi apstrīdētais lēmums ir jāuzskata par reglamentējošu aktu LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
Turklāt vielas kā tādas, kas rada ļoti lielas bažas, apzināšana, kura izriet no Regulas Nr. 1907/2006 59. pantā paredzētās procedūras, rada informēšanas pienākumu, un nav nepieciešami nekādi citi pasākumi. Konkrēti, nākamais licencēšanas procedūras posms, kas izpaužas tādējādi, ka Regulas Nr. 1907/2006 XIV pielikumā, proti, to vielu sarakstā, kurām ir vajadzīga licence, prioritārā kārtībā tiek iekļautas kandidātvielas, nav uzskatāms par tā lēmuma īstenošanas pasākumu, kura mērķis ir vielu iekļaut kandidātvielu sarakstā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 7. marts, Bilbaína de Alquitranes u.c./ECHA,
T‑93/10
,
EU:T:2013:106
,
63.
un
64.
punkts).
Ņemot vērā visus šos elementus, ir jāsecina, ka prasītāju apstrīdētais lēmums skar tieši un ka pēdējais minētais ir reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem, līdz ar to prasītājai ir tiesības celt prasību.
Tā kā netrūkst citu atbilstošu elementu saistībā ar prasības pieņemamību, šī prasība ir jāuzskata par pieņemamu.
Par lietas būtību
Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza četrus pamatus.
Ar pirmo pamatu prasītāja pārmet
ECHA
, kā tā ir pieņēmusi “ultra vires” lēmumu, nedefinējot tomēr šo jēdzienu. Otrais pamats attiecas uz paredzamības, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu, trešais – uz pārliecinošu un objektīvu zinātnisko atziņu neesamību, kā arī uz
ECHA
norādījumu neievērošanu. Ar ceturto pamatu prasītāja atsaucas uz to tiesību un principu pārkāpumu, kas ir nostiprināti Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”), un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (turpmāk tekstā – “Harta”), proti, tiesiskās noteiktības principa, tās tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu ECPAK 6. panta un Hartas 47. panta izpratnē, kā arī tās tiesību netraucēti lietot savu īpašumu ECPAK 1. papildprotokola 1. panta un Hartas 17. panta izpratnē pārkāpumu.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz tāda lēmuma esamību, kurš pieņemts
“ultra vires
”
No visiem prasītājas apsvērumiem izriet, ka pirmā pamata mērķis ir norādīt uz trim dažādiem elementiem, proti, pirmkārt, to, ka Regulā Nr. 1907/2006 nav noteikuma, ar kuru
ECHA
būtu piešķirtas tiesības papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz ķīmisku vielu, otrkārt, to, ka esot pārkāpti Regulas Nr. 1907/2006 59. pantā ietvertie procesuālie noteikumi, kā arī, treškārt, esot apietas procedūras, kuras Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments ir paredzējuši, lai apzinātu vielas kā tādas, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē. Šie trīs elementi ir jāpielīdzina trim atsevišķām daļām.
–
Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz
ECHA
tiesībām papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz ķīmisku vielu
Prasītāja uzskata, ka no Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 10. punkta izriet, ka
ECHA
var publicēt un atjaunināt kandidātvielu sarakstu tikai tad, ja šajā sarakstā tiek ietverta viela, kas tajā vēl nav iekļauta vai kas vēl nav apzināta kā Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā paredzēta viela.
Savukārt nevienā Regulas Nr. 1907/2006 normā neesot paredzēts, ka
ECHA
būtu tiesības atjaunināt kandidātvielu sarakstu un tā varētu esošu ierakstu attiecībā uz vielu, kas ir apzināta atbilstoši kādam no Regulas Nr. 1907/2006 57. panta noteikumiem, papildināt ar jaunu šīs vielas apzināšanu atbilstoši kādam citam šī paša panta noteikumam. Prasītāja uzskata, ka
ECHA
šajā ziņā nevarot pamatoties uz Regulas Nr. 1907/2006 61. panta 2. punktu. Šis noteikums esot saistīts ar Komisijas, nevis
ECHA
kompetenci pārskatīt licences, kas jau ir piešķirtas kādas Regulas Nr. 1907/2006 XIV pielikumā iekļautas ķīmiskas vielas izmantošanai. Prasītāja piebilst, ka, ja likumdevējam būtu bijis nodoms pilnvarot
ECHA
papildināt jau esošu ierakstu, tas to būtu darījis, skaidri paredzot šo kompetenci Regulā Nr. 1907/2006, kā tas to tieši ir darījis šīs regulas 58. panta 8. punktā, Komisijai skaidri piešķirot kompetenci XIV pielikumā grozīt kādu ierakstu attiecībā uz kādu ķīmisku vielu.
Dānijas Karaliste pati esot skaidri apstiprinājusi šos secinājumus, ciktāl savos apsvērumos par komentāriem par dokumentāciju, ko tā ir iesniegusi saskaņā ar XV pielikumu, tā esot norādījusi, ka “procedūra, kuras mērķis ir papildināt kandidātvielu sarakstu un XIV pielikumu, nav paredzēta Regulā Nr. 1907/2006”, bet ka “[tā ievēroja] [..] princip[u], ka Komisija minēto pielikumu papildina atbilstošā veidā”. Pārbaudē, kas tika veikta dalībvalstu komitejas sanāksmes laikā, vairāki dalībnieki arī esot izvirzījuši iebildumus pret priekšlikumu papildināt kandidātvielu sarakstā esošu ierakstu saistībā ar vielām
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
. Katrā ziņā tas, ka pašā regulā
ECHA
nav piešķirta atļauja, nevarot tikt novērsts ar faktu, ka dalībvalstu komiteja galīgi ir paudusi savu piekrišanu jaunajam priekšlikumam.
Turklāt prasītāja apgalvo, ka – pretēji tam, ko norāda
ECHA
, – šīs aģentūras kompetence papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz kādu ķīmisku vielu nevarot izrietēt no doktrīnas par “netieši piešķirtām pilnvarām”. Saskaņā ar LES 13. panta 2. punktu pamatprincips, kas reglamentē Savienības iestāžu kompetenču apjomu, ir nevis princips par “netieši piešķirtām pilnvarām”, bet gan “kompetenču piešķiršanas” princips. Doktrīna par netieši piešķirtām pilnvarām esot tikai izņēmums no šī principa. Atkāpe no minētā principa netieši piešķirtu pilnvaru formā būtu jānovērtē strikti, jo šī atkāpe varot tikt piemērota tikai izņēmuma kārtā.
Pretēji tam, ko apgalvo
ECHA
, šīs aģentūras kompetence papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz ķīmisku vielu neesot būtiska, lai sasniegtu Regulas Nr. 1907/2006 mērķus. Prasītāja uzskata, ka saskaņā ar šo regulu pastāvot arī iespēja saskaņā ar tās VIII sadaļu veikt ierobežojošus pasākumus. Attiecībā uz lielāko daļu no kandidātvielu sarakstā iekļautajām vielām neesot īstenota licencēšanas procedūra. Pati
ECHA
attiecībā uz lielāko daļu no šīm ķīmiskajām vielām esot izvēlējusies citu reglamentēšanas veidu, proti, Regulas Nr. 1907/2006 VIII sadaļā paredzēto ierobežošanas procesu.
Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka no Regulas Nr. 1907/2006 69. panta 2. punkta izriet, ka XIV pielikumā iekļautu vielu
ECHA
var pārskatīt tikai pēc Regulas Nr. 1907/2006 58. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētā datuma, kas šajā gadījumā ir 2015. gada 21. februāris, proti, datums pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Šajā gadījumā
ECHA DEHP
esot pārskatījusi pirms šī datuma, pamatojoties uz dokumentāciju, ko tā pati nebija izstrādājusi.
ECHA
, kuru atbalsta Dānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste, apstrīd šo argumentāciju.
Šajā ziņā īsumā ir jākonstatē, ka prasītāja būtībā apstrīd
ECHA
kompetenci
DEHP
apzināt kā vielu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, ņemot vērā, ka
DEHP
jau bija apzināta kā viela, kura rada ļoti lielas bažas šīs regulas 57. panta c) punkta izpratnē.
Šajā kontekstā ir jāatgādina, kā tas ir norādīts šī sprieduma 29. punktā, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punktu.
Saskaņā ar šīs tiesību normas pirmo teikumu, ja trīsdesmit dienu laikā pēc dokumentācijas nodošanas dalībvalstu komitejai šī komiteja panāk vienprātīgu vienošanos par kādas vielas kā šīs pašas regulas 57. pantā paredzētas vielas apzināšanu,
ECHA
šo vielu iekļauj kandidātvielu sarakstā.
Kā izriet no Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkta noteikumiem, šāds lēmums tādējādi ir pamatots, ja šīs regulas 57. pantā ir ļauts vielu apzināt kā tādu, kas rada ļoti lielas bažas, zinot, ka vielas apzināšana, kā jau tas ir norādīts šīs pašas regulas 58. panta 1. punkta b) apakšpunktā, vienmēr tiek veikta, norādot minētās regulas 57. pantā paredzētās vielas būtiskāko vai būtiskākās īpašības. Kandidātvielu sarakstā iekļautās vielas nosaukums un tajā norādītais iekļaušanas iemesls veido vienotu veselumu, līdz ar to lēmumā par apzināšanu var atsaukties tikai uz norādīto iemeslu.
Protams, Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punktā ietvertā frāze “aģentūra iekļauj vielu sarakstā” vispirms jau attiecas uz situāciju, kad dalībvalstu komitejai tiek nosūtīta dokumentācija, kura ir izstrādāta saskaņā ar šīs regulas XV pielikumu un kas attiecas uz vielu, kura vēl nav tikusi tai nodota. Ja komiteja panāk vienprātīgu vienošanos par šādas vielas apzināšanu kā šīs regulas 57. pantā paredzētu vielu,
ECHA
šī viela ir jāiekļauj kandidātvielu sarakstā.
Tomēr no šiem noteikumiem nevar secināt, ka dalībvalstu komitejas kompetencē ir tikai apzināt vielas, kas vēl nav bijušas iekļautas kandidātvielu sarakstā.
Situācijā, kad tāpēc, ka vielai piemīt būtiskas īpašības kāda no Regulas Nr. 1907/2006 57. panta a)–f) punktiem izpratnē, konkrēta viela tiek iekļauta kandidātvielu sarakstā kā tāda, kas rada ļoti lielas bažas, ne Regulas Nr. 1907/2006 57. panta un šīs regulas 59. panta 8. punkta formulējums, ne citu tās tiesību normu formulējums neliedz
ECHA
pārbaudīt, vai šai vielai nepiemīt tādas būtiskas īpašības, kas nav tās, kuras izraisīja šīs vielas sākotnējo iekļaušanu minētajā sarakstā.
No šāda aspekta vielas kā tādas, kas atbilst tāda kāda no Regulas Nr. 1907/2006 57. panta punktiem nosacījumiem, kurš nav tas, kas izraisīja sākotnējo iekļaušanu kandidātvielu sarakstā, apzināšana no tehniskā viedokļa kļūst par jau esoša ieraksta papildinājumu. Turklāt šādā nozīmē ir jāsaprot
ECHA
arguments, saskaņā ar kuru tai ir “netieši piešķirtas pilnvaras” papildināt kādu jau esošu ierakstu.
Šāda Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkta interpretācija ir jāveic saskaņā ar to noteikumu mērķi, kas attiecas uz vielas kā tādas, kura rada ļoti lielas bažas, apzināšanu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka ar Regulu Nr. 1907/2006 tika ieviests režīms, kas attiecas uz ķīmisko vielu reģistrāciju, novērtēšanu un licencēšanu, kā arī šīm vielām piemērojamajiem ierobežojumiem, kuru mērķis saskaņā ar tās preambulas 1. apsvērumu un 1. panta 1. punktu ir nodrošināt augstu cilvēku veselības un vides aizsardzības līmeni. Saskaņā ar šīs pašas regulas preambulas 69. apsvērumu, lai nodrošinātu pietiekami augstu cilvēku veselības aizsardzības līmeni, tostarp saistībā ar attiecīgām iedzīvotāju grupām un, iespējams, atsevišķām neaizsargātām iedzīvotāju apakšgrupām, un vides aizsardzības līmeni, atbilstoši piesardzības principam īpaša uzmanība ir jāpievērš vielām, kas rada ļoti lielas bažas.
Ņemot vērā apstākli, ka dažādas vielas īpašības var izraisīt dažādu veidu riskus un ka tāpēc nav izslēgts, ka kādas vielas būtiskās īpašības var atbilst vairākiem Regulas Nr. 1907/2006 57. panta a)–f) punktā paredzētiem iemesliem, tikai tāda Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkta interpretācija, ar kuru kandidātvielu saraksta ietvaros ir ļauts ņemt vērā visas kādas vielas būtiskās īpašības, var pienācīgi atbilst visiem iepriekš minētajiem mērķiem.
Šī sprieduma 53.–55. punktā paustie apsvērumi ir piemērojami, ņemot vērā arī licencēšanas procedūras posmus, it īpaši ņemot vērā posmus, kas seko kādas vielas iekļaušanai kandidātvielu sarakstā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 1907/2006 59. pantā ir aprakstīta to vielu apzināšanas procedūra, kuras atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, lai tās iekļautu kandidātvielu sarakstā, kas ir pamats XIV pielikuma izstrādei.
Kā tas izriet no Regulas Nr. 1907/2006 56. panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumiem, tiklīdz attiecīgā viela ir iekļauta XIV pielikumā, šo vielu vairs nedrīkst izmantot vai laist tirgū, izņemot gadījumu, kad saskaņā ar šīs pašas regulas 60. pantu licence ir piešķirta konkrētam lietošanas veidam.
Tikai visu vielas īpašību iekļaušana kandidātvielu sarakstā atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. pantam garantē to iekļaušanas šīs regulas XIV pielikumā ietvertajā sarakstā lietderīgo iedarbību. Tādējādi tikai tāda Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkta interpretācija, kurā ir ņemtas vērā visas kādas vielas īpašības šīs regulas 57. panta izpratnē un kura ļauj visas šīs īpašības iekļaut kandidātvielu sarakstā, garantē, ka iespējamai atļaujai izmantot vielu ir tāda piemērojamība, kas pienācīgi atbilst regulas mērķiem.
Šī sprieduma 53.–55. punktā pausto secinājumu turklāt apstiprina normatīvais konteksts, kādā iekļaujas Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkts.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka saskaņā ar šīs regulas 61. panta 2. punkta a) apakšpunktu Komisija jebkurā brīdī, precīzāk, ja sākotnējās licencēšanas apstākļi ir mainījušies tā, ka tie ietekmē apdraudējumu cilvēku veselībai vai videi, var pārskatīt piešķirto licenci. Kā to pamatoti ir norādījusi
ECHA
, tas var attiekties tieši uz gadījumu, kad ir apzinātas jaunas bīstamas kādas jau XIV pielikumā iekļautas vielas īpašības.
Komisijas kompetences pārskatīt licenci īstenošana ir cieši saistīta ar un ir tieši atkarīga no
ECHA
kompetences kandidātvielu sarakstā – attiecībā uz vielām, kas tajā jau ir iekļautas, – iekļaut jaunus iemeslus, piemēram, tos, kas ir paredzēti Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā. Faktiski, neņemot vērā jaunu iemeslu kāda no šīs regulas 57. panta punktiem izpratnē, kas ir atklājies pēc jaunas informācijas iegūšanas, un šo iemeslu saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantā paredzēto procedūru neiekļaujot kandidātvielu sarakstā, Komisija nevarētu ne vielu iekļaut XIV pielikumā, ne piešķirt licenci, ne arī grozīt licenci, pamatojoties uz Regulas Nr. 1907/2006 61. panta 2. punkta a) apakšpunktu. Tādējādi, ja
ECHA
nebūtu kompetenta pārbaudīt, vai uz vielu kādas no jauna apzinātas bīstamas īpašības dēļ neattiecas kāds papildu apzināšanas iemesls Regulas Nr. 1907/2006 57. panta izpratnē, licences pārskatīšanas procedūra būtu traucēta.
Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 10. punktā, uz kuru atsaucas lietas dalībnieki, savukārt
ECHA
ir atļauts tikai atjaunināt kandidātvielu sarakstu pēc lēmuma, kas ir pieņemts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punktu, kurš aplūkots kopā ar tās 57. pantu.
Secinājums, ka
ECHA
ir tiesības kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu papildināt ar kādu citu iemeslu kāda no Regulas Nr. 1907/2006 57. panta punktiem izpratnē, nevar tikt apšaubīts ar citiem prasītājas argumentiem.
Tādējādi, pirmkārt, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, tas, ka dalībvalstu komiteja ir paudusi savu piekrišanu Dānijas Karalistes “jaunajam priekšlikumam”, šajā gadījumā nav “mainījis” apstākli, ka Regulā Nr. 1907/2006
ECHA
nav piešķirta “atļauja”. Dalībvalstu komitejai ir jāapzina vielas kā tādas, kas rada ļoti lielas bažas atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktam, jo
ECHA
izpilddirektora lēmumi, kā tas ir šajā lietā, tiek pieņemti tikai pēc minētajā komitejā panāktas vienprātīgas vienošanās.
Otrkārt, ir jānoraida arī prasītājas arguments, saskaņā ar kuru, ja likumdevējam būtu bijis nodoms pilnvarot
ECHA
papildināt kādu jau esošu ierakstu, tas to būtu darījis, skaidri paredzot šo kompetenci Regulā Nr. 1907/2006, kā tas to ir darījis Regulas Nr. 1907/2006 58. panta 8. punktā, Komisijai skaidri piešķirot kompetenci XIV pielikumā grozīt kādu ierakstu attiecībā uz kādu ķīmisku vielu.
Šajā ziņā, ja ir tā, ka nevienā tiesību normā nav skaidri un formāli paredzēts, ka
ECHA
ir pilnvarota kandidātvielu sarakstā esošos ierakstus papildināt ar jauniem iemesliem Regulas Nr. 1907/2006 57. panta izpratnē, šāds skaidrs
ECHA
pilnvarojums nevar tikt uzskatīts par nepieciešamu, ciktāl tās kompetence šādi rīkoties izriet no Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkta, kas aplūkots, ņemot vērā šīs regulas noteikumu vispārējo struktūru, kā arī mērķi saistībā ar kādas vielas kā tādas, kas rada ļoti lielas bažas, apzināšanu, kā tas ir aprakstīts šī sprieduma 56.–65. punktā.
Treškārt, prasītājas arguments, ka
ECHA
kompetence papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz kādu ķīmisku vielu neesot vajadzīga, lai sasniegtu Regulas Nr. 1907/2006 mērķus, jo pastāv arī iespēja saskaņā ar šīs regulas VIII sadaļu veikt ierobežojošus pasākumus, arī nav pārliecinošs.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka tas vien, ka kāda viela ir iekļauta kandidātvielu sarakstā, neliedz šai vielai zināmos apstākļos drīzāk izvirzīt ierobežojumus, nevis to pakļaut licencēšanai. Kā tas izriet no Regulas Nr. 1907/2006 58. panta 5. punkta un 69. panta, Komisija vai dalībvalsts vienmēr var ierosināt, lai vielas kā tādas vai maisījuma vai preces sastāvā ražošana, laišana tirgū vai lietošana tiktu kontrolēta, drīzāk izmantojot ierobežojumus, nevis licencēšanu (spriedums, 2015. gada 30. aprīlis, Hitachi Chemical Europe u.c./ECHA,
T‑135/13
,
EU:T:2015:253
,
124.
punkts).
Turklāt, kā tas izriet no Regulas Nr. 1907/2006 XVII pielikuma, ierobežojumi, kas ir noteikti saskaņā ar minētās regulas VIII pielikumā paredzēto procedūru un kas ir piemērojami dažu bīstamu vielu un dažu bīstamu maisījumu un izstrādājumu ražošanai, laišanai tirgū un lietošanai, var izpausties gan kā īpaši nosacījumi, kas ir noteikti kādas vielas ražošanai vai laišanai tirgū, gan kā pilnīgs kādas vielas lietošanas aizliegums (spriedums, 2015. gada 30. aprīlis, Hitachi Chemical Europe u.c./ECHA,
T‑135/13
,
EU:T:2015:253
,
125.
punkts).
Tomēr tāda ierobežojumu procedūra, kāda ir paredzēta Regulas Nr. 1907/2006 VIII sadaļā, ir instruments, kas atšķiras no šīs regulas VII sadaļā paredzētās licencēšanas procedūras (spriedums, 2013. gada 7. marts, Rütgers Germany u.c./ECHA,
T‑94/10
,
EU:T:2013:107
,
149.
punkts).
Tādējādi vielu, kas rada ļoti lielas bažas, apzināšanas procedūra saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu, kurš aplūkots kopā ar šīs regulas 57. pantu, ieskaitot kandidātvielu saraksta atjaunināšanas procedūru, nevar tikt apšaubīta ar to vien, ka atsevišķos gadījumos ir iespējams izmantot arī ierobežošanas pasākumus.
Ceturtkārt, runājot par prasītājas argumentu, ka attiecībā uz lielāko daļu no vielām, kas ir iekļautas kandidātvielu sarakstā un kas turklāt netiks iekļautas XIV pielikumā,
ECHA
izmanto ierobežojumu procedūru, pietiek atgādināt, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 preambulas 77. apsvērumu, ņemot vērā efektivitātes un praktiskuma apsvērumus, licencēšanas procedūrai vienlaikus būtu jāpakļauj tikai ierobežots skaits vielu (spriedums, 2013. gada 7. marts, Rütgers Germany u.c./ECHA,
T‑96/10
,
EU:T:2013:109
,
93.
punkts). Turklāt Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā paredzēto vielu apzināšana un kandidātvielu saraksta sagatavošana ir tikai iepriekšējs posms pirms lēmuma iekļaut vielu XIV pielikumā. Šādus lēmumus var pieņemt tikai laika gaitā atkarībā no
ECHA
un Komisijas administratīvās kapacitātes.
Piektkārt, prasītājas arguments, saskaņā ar kuru no Regulas Nr. 1907/2006 69. panta 2. punkta izriet, ka minētās regulas XIV pielikumā iekļautu vielu
ECHA
var atkārtoti pārbaudīt tikai pēc šīs pašas regulas 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punktā paredzētā datuma, kas nozīmējot, ka
ECHA
šajā gadījumā nav ievērojusi šo datumu, arī ir jānoraida kā neefektīvs.
Jautājums par atkārtotu pārbaudi saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 69. panta 2. punktu pēc šīs pašas regulas 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punktā paredzētā datuma var rasties tikai saistībā ar vielas īpašībām, kas jau ir iekļautas XIV pielikumā. Turpretim šim jautājumam nav nozīmes gadījumā, kad kandidātvielu sarakstā tiek iekļauts jauns iemesls, kas ir norādīts minētās regulas 57. pantā.
Sestkārt, nevar piekrist arī prasītājas argumentam, ka pati Dānijas Karaliste savos apsvērumos par komentāriem par dokumentāciju, kas iesniegta saskaņā ar XV pielikumu, esot norādījusi, ka “procedūra, kuras mērķis ir papildināt kandidātvielu sarakstu un XIV pielikumu, Regulā Nr. 1907/2006 nav paredzēta”, bet ka “[tā ievēroja] [..] princip[u], ka Komisija minēto pielikumu [papildina] atbilstošā veidā”. Līdzīgiem apsvērumiem, ko pauduši dalībvalstu komitejā notiekošās procedūras dalībnieki, nav nekāda juridiski saistoša spēka, un tādējādi tiem nevar būt nekādas ietekme uz Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkta interpretāciju.
Septītkārt, tas pats ir jāsaka par prasītājas argumentu, ka vairāki dalībvalstu komitejas dalībnieki arī esot izvirzījuši iebildumus pret priekšlikumu “papildināt” kandidātvielu sarakstā esošo ierakstu, kas attiecas uz vielu
DEHP
.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, ir jāsecina, ka
ECHA
bija tiesības pieņemt apstrīdēto lēmumu.
Līdz ar to pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
–
Par pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz Regulas Nr. 1907/2006 59. pantā paredzētās procedūras pārkāpumu
Prasītāja norāda, ka konkrēta saskaņā ar XV pielikumu iesniegtas dokumentācijas nodalīšana ir absolūti noteicoša saistībā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 3.–5. punktā paredzēto komentāru iesniegšanas procedūru un saistībā ar dalībvalstu komitejas novērtējuma veikšanu un lēmuma pieņemšanu. Šajā gadījumā, ņemot vērā Dānijas Karalistes rīcību, dalībvalstu komiteja, kas nav panākusi vienošanos par to, ka četras Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikumā minētās ķīmiskās vielas atbilst nosacījumiem to iekļaušanai kandidātvielu sarakstā saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu saistībā gan ar to ietekmi uz cilvēku veselību, gan to ietekmi uz vidi, tomēr esot paudusi kopēju nostāju par jaunā priekšlikuma daļu, kas attiecās uz
DEHP
kā tādu vielu, kura noārda endokrīno sistēmu un kurai var būt nopietna ietekme uz vidi. Prasītāja uzskata, ka, lai gan jau ir norisinājušās dalībvalstu komitejas debates, 2014. gada 8.–11. decembrī notikušajā sanāksmē Dānijas Karalistes sākotnējo priekšlikumu “apzināti un prettiesiski” neaizstājot ar citu priekšlikumu, šī komiteja neesot vienprātīgi nolēmusi
DEHP
apzināt kā vielu, kas rada ļoti lielas bažas, ņemot vērā tās iespējamo ietekmi uz vidi, un tādējādi apstrīdētā lēmuma saturs esot bijis būtiski atšķirīgs vai pat neesot vispār ticis pieņemts. Turklāt “jaunajā priekšlikumā” neesot ievērota procedūra Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 3.–5. punktā paredzēto komentāru iesniegšanai. Šis “jaunais priekšlikums” pat neesot ticis iekļauts dalībvalstu komitejas sanāksmes dienas kārtībā. Turklāt tikai pēc balsošanas saistībā ar “jauno priekšlikumu” esot minēti “daži jauni fakti”, proti, fakti, kas ir saistīti ar četru attiecīgo ķīmisko vielu novērtēšanu
ECHA
Riska novērtēšanas komitejā. Tādējādi dalībvalstu komiteja neesot varējusi organizēt padziļinātas zinātniskas diskusijas par šiem jaunajiem faktiem.
ECHA
, ko atbalsta Dānijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste, apstrīd šo argumentāciju.
Vispirms ir jākonstatē, ka no Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 2.–5. punkta formulējuma izriet, ka šīs regulas 57. pantā paredzēto vielu apzināšanas procedūras mērķis ir nodrošināt, lai dalībvalstis un šajā procedūrā ieinteresētās personas varētu tikt uzklausītas, pirms tiek izstrādāts lēmums par kādas vielas iekļaušanu kandidātvielu sarakstā.
Tomēr Regulas Nr. 1907/2006 59. pantā nav precizēts veids, kādā ir jāiesniedz vairāki priekšlikumi kādas vielas kā tādas, kas rada ļoti lielas bažas minētās regulas 57. panta izpratnē, apzināšanai, neatkarīgi no tā, vai runa ir par dažādām vielām vai vienas un tās pašas šajā pēdējā pantā paredzētas vielas dažādām īpašībām. It īpaši tajā nav precizēts, vai katrs priekšlikums, kas attiecas uz kādu no minētās regulas 57. pantā paredzētajiem iemesliem, ir jāiesniedz atsevišķi vai arī vairāki šāda veida priekšlikumi var tikt iesniegti vienā dokumentā. Katrā ziņā nekas šajās abās tiesību normās neļauj secināt, ka pastāv pienākums priekšlikumus apvienot vienā un tajā pašā dokumentā, ja šos priekšlikumus vienā un tajā pašā laikā ir iesniedzis viens un tas pats pieteikuma iesniedzējs. Tāpat arī nav noteikuma, kas aizliegtu procedūras laikā atsaukt vienu vai vairākus priekšlikumus, pat ja šie priekšlikumi sākotnēji ir iesniegti vienā dokumentā.
Šajā gadījumā ir skaidrs, ka attiecībā uz katru no Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikumā ietvertajām vielām, proti,
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
,
ECHA
tika iesniegta atsevišķa dokumentācija saskaņā ar XV pielikumu.
Pretēji tam, ko, šķiet, apgalvo prasītāja, no Vispārējās tiesas lietas materiālos iekļautajiem dokumentiem neizriet, ka šī dalībvalsts pilnībā atteicās no sava sākotnējā priekšlikuma un ka bija jāiesniedz jauns priekšlikums. Tieši pretēji, Dānijas Karaliste savu sākotnējo priekšlikumu tikai sadalīja astoņās atsevišķas daļās. Šai sadalīšanai sekoja daļēja priekšlikumu atsaukšana saistībā ar
DBP
,
BBP
un
DIBP
, ciktāl šie priekšlikumi attiecās uz būtisku ietekmi uz vidi, savukārt priekšlikums attiecībā uz
DEHP
tika saglabāts.
Runājot par to priekšlikuma daļu, kas attiecas uz
DEHP
, ir jākonstatē, pirmkārt, ka prasītāja nav pierādījusi, ar ko Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikuma materiāltiesiskais saturs atšķīrās no tā priekšlikuma satura, par kuru notika balsojums 2014. gada 8.–11. decembrī notikušajā dalībvalstu komitejas sanāksmē.
Otrkārt, prasītāja neapšauba, ka attiecībā uz dokumentāciju par
DEHP
tika īstenota Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 4. un 5. punktā paredzētā komentāru iesniegšanas procedūra. Tādējādi netiek apstrīdēts, ka visām ieinteresētajām personām, tostarp prasītājai, faktiski bija iespēja savus komentārus par
DEHP
iesniegt pirms Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikuma sadalīšanas.
No tā izriet, ka, runājot par balsošanu dalībvalstu komitejas debatēs par vielu
DEHP
, kas notika pēc tam, kad Dānijas Karaliste savus komentārus par šo vielu, kuri ir ietverti saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 3. un 5. punktu iesniegtajā dokumentācijā, nodalīja no saviem apsvērumiem, kas attiecās uz trim citiem priekšlikumiem, proti, priekšlikumiem par
DBP
,
BBP
un
DIBP
, nevar konstatēt nekādu Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. un 9. punkta vai pat prasītājas tiesību tikt uzklausītai pārkāpumu.
Ar pārējiem prasītājas argumentiem nevar tikt atspēkots šis secinājums.
Pirmkārt, pretēji tam, uz ko atsaucas prasītāja, dalībvalstu komitejas vienprātīga vienošanās par
DEHP
nav saistīta ar pretlikumību tikai tāpēc, ka tā ir balstījusies tikai uz “nopietnu ietekmi uz vidi”, lai gan sākotnējais apzināšanas priekšlikums un saskaņā ar XV pielikumu iesniegtā dokumentācija bija pamatoti ar “nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību un vidi”.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu paredzētās īpašības ir tās, kam var būt būtiska ietekme uz cilvēku veselību vai apkārtējo vidi. Tā kā šie kritēriji ir alternatīvi, tad, lai būtu piemērojams minētās regulas 57. panta f) punkts, pietiek, ka ir izpildīts tikai viens no tiem. Dānijas Karalistes sākotnējā priekšlikumā bija ietverts arī kritērijs, kas ir saistīts ar ietekmi uz vidi, t.i., kritērijs, kurš dalībvalstu komitejai lika balsot vienprātīgi.
Otrkārt, runājot par prasītājas argumentu, saskaņā ar kuru tā priekšlikuma daļa, kas attiecas uz
DEHP
, neesot bijusi iekļauta dalībvalstu komitejas sanāksmes dienas kārtībā, pietiek konstatēt, ka attiecīgās dienas kārtības 9. punkta b) apakšpunktā skaidri bija paredzēts mērķis panākt vienošanos par priekšlikumu
DEHP
apzināt kā vielu, kura noārda endokrīno sistēmu un rada ļoti lielas bažas. Tādējādi, tā kā Dānijas Karalistes sākotnējais priekšlikums attiecībā uz
DEHP
nav aizstāts ar atšķirīga rakstura priekšlikumu, šim prasītājas argumentam nevar piekrist.
Treškārt, runājot par prasītājas apgalvojumu, ka pēc balsojuma par Dānijas Karalistes priekšlikumu esot minēti “daži jauni fakti”, konkrētāk, fakti, par kuriem dalībvalstu komiteja neesot varējusi debatēt padziļināti, ir jānorāda, ka prasītāja neprecizē ne to, kādi ir šie jaunie fakti, ne arī to, kā tiem būtu varējusi būt jebkāda nozīme apstrīdētā lēmuma pieņemšanā.
Turklāt prasītāja neapstrīd
ECHA
argumentu, ka “jauni fakti” ir saistīti ar nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību, nevis nopietnu ietekmi uz vidi, kas ir minēta apstrīdētajā lēmumā. No tā izriet, ka šo apgalvojumu nevar pieņemt.
Ņemot vērā šos apsvērumus, pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida.
–
Par pirmā pamata trešo daļu, kas attiecas uz Padomes un Parlamenta noteiktās procedūras pārkāpumu
Ar virkni argumentu, kas ir pausti gan pirmā pamata trešās daļas pamatojumam, gan otrā pamata pamatojumam, prasītāja norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta pilnvaru nepareiza izmantošana. Padome un Parlaments esot uzdevis Komisijai visos Savienības tiesību aktos noteikt vispārpiemērojamus kritērijus tādu vielu apzināšanai, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, lai šos kritērijus varētu piemērot horizontāli visās Savienības tiesiskā regulējuma jomās saistībā ar minētajām vielām, tostarp saistībā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu. Šis Komisijas pienākums izrietot, pirmkārt, no 5. panta 3. punkta, kas aplūkots kopā ar 83. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulā (ES) Nr. 528/2012 par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (
OV 2012, L 167, 1. lpp.
), ar grozījumiem, kā arī, otrkārt, no II pielikuma 3.6.5. punkta Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulā (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (
OV 2009, L 309, 1. lpp.
), ar grozījumiem. Šāds Komisijas pienākums turklāt izrietot no Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 20. novembra Lēmuma Nr. 1386/2013/ES par vispārējo Savienības vides rīcības programmu līdz 2020. gadam “Labklājīga dzīve ar pieejamajiem planētas resursiem” (
OV 2013, L 354, 171. lpp.
). Vajadzība pieņemt saskaņotus kritērijus galu galā izrietot no Komisijas 2014. gada jūnija ceļveža par to kritēriju noteikšanu, kas ļauj apzināt vielas, kuras izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, augu aizsardzības līdzekļu un biocīdu jomā. Neraugoties uz šo pienākumu, Komisija vēl neesot noteikusi saskaņotus kritērijus. Turklāt Regulā Nr. 1907/2006 neesot noteikts neviens pārejas kritērijs tādu vielu apzināšanai, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, un pārejas kritēriji, kuri ir paredzēti Regulas Nr. 528/2012 5. panta 3. punkta otrajā un trešā daļā, neesot piemērojami gadījumiem, kas ir reglamentēti Regulā Nr. 1907/2006.
Apzinot
DEHP
kā vielu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, pamatojoties pati uz saviem kritērijiem, kuri ir balstīti uz zinātniskām atziņām, kas esot ne visai pārliecinošas un ne visai objektīvas,
ECHA
esot acīmredzami apgājusi juridiski saistošas procedūras, kuras Padome un Parlaments esot paredzējuši, lai noteiktu iepriekš minētos saskaņotos kritērijus.
Vajadzību piemērot šādus saskaņotus kritērijus vismaz netieši esot atzinušas dažas dalībvalstis un vairākas citas organizācijas, kas esot iesniegušas savus atzinumus komentāru iesniegšanas procedūras laikā, kā arī pati Komisija. Patiesībā tā esot gaidījusi šādu kritēriju izstrādi, lai paustu savu priekšlikumu par
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
kā tādu vielu apzināšanu, kam var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē. Šajā gadījumā Komisija būtu jāaicina norādīt iemeslus, kuru dēļ trīs mēnešu termiņā pēc dalībvalstu komitejas atzinuma saņemšanas tā nebija izstrādājusi priekšlikumu par vielu
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
kā tādu apzināšanu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un kam var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 9. punkta izpratnē.
Turklāt prasītāja norāda, ka Dānijas Karaliste jau esot centusies apiet procedūras un Regulas Nr. 1907/2006 noteikumus, vienpusēji aizliedzot šo vielu izmantošanu tās teritorijā, izmantojot valsts tiesisko regulējumu. Pēc brīdinājuma, ko Komisija nosūtīja 2012. gada 4. jūnijā, šī dalībvalsts no tā esot atteikusies.
Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka
ECHA
pieeja esot pretrunā Regulas Nr. 1907/2006 95. pantam, kurā esot definēta procedūra, kas ir piemērojama konfliktu novēršanai starp
ECHA
atzinumiem un citu ar Savienības tiesībām izveidotu struktūru atzinumiem.
ECHA
, ko atbalsta Dānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste, apstrīd šo prasītājas argumentāciju.
Šajā ziņā, konkrētāk, runājot par apstākļiem, kas ļauj secināt, ka lēmumā ir pieļauta pilnvaru nepareiza izmantošana, vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesību akts ir saistāms ar pilnvaru nepareizu izmantošanu vienīgi tad, ja, pamatojoties uz objektīvām, atbilstošām un saskanīgām pazīmēm, tiek pierādīts, ka tas ir pieņemts tikai vai vismaz galvenokārt tāpēc, lai sasniegtu citus mērķus, nevis tos, kuru sasniegšanai attiecīgās pilnvaras ir tikušas piešķirtas, vai tādēļ, lai apstākļos, kādi ir konkrētajā gadījumā, varētu izvairīties no LESD īpaši paredzētas procedūras piemērošanas (spriedumi, 1990. gada 13. novembris, Fedesa u.c.,
C‑331/88
,
EU:C:1990:391
,
24.
punkts, un 2013. gada 16. aprīlis, Spānija un Itālija/Padome,
C‑274/11 un C‑295/11
,
EU:C:2013:240
,
33.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Nekas neļauj secināt, ka
ECHA
šajā gadījumā ir nepareizi izmantojusi pilnvaras.
No vienas puses, prasītāja nesniedz nekādas objektīvas norādes, pamatojoties uz kurām varētu secināt, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts tikai vai vismaz galvenokārt tāpēc, lai sasniegtu citus mērķus, nevis tos, kuru sasniegšanai attiecīgās pilnvaras
ECHA
ir tikušas piešķirtas.
No otras puses, nevar arī atzīt, ka
ECHA
rīkojās tā, lai apietu procedūru, kas LESD ir īpaši paredzēta, lai rīkotos tādos apstākļos, kādi pastāv šajā gadījumā.
Šajā ziņā, pirmkārt, runājot par Regulu Nr. 528/2012, ir jānorāda, pirmām kārtām, kā tas izriet no šīs regulas 2. panta 3. punkta j) apakšpunkta, ka tā ir piemērojama, neskarot Regulu Nr. 1907/2006. No tā izriet, ka Regulā Nr. 1907/2006, konkrētāk, tās 57. panta f) punktā, nav liegts piemērot Regulu Nr. 528/2012. Ir spēkā arī pretējs apgalvojums.
Otrām kārtām, ir jākonstatē, ka Regulā Nr. 528/2012 tieši nav paredzēts, ka tādas vielas apzināšana, kurai piemīt tādas būtiskas īpašības kā tās, kas ir paredzētas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā, nav iespējama, pirms Komisija nav pieņēmusi saskaņotus kritērijus to vielu noteikšanai, kurām piemīt īpašības, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus.
Trešām kārtām, prasītājas argumentācija acīmredzami ir balstīta uz Regulas Nr. 528/2012 5. panta 1. punkta d) apakšpunktu un šīs regulas 5. panta 3. punktu, saskaņā ar kuru tas, ka Komisija pieņem saskaņotus zinātniskus kritērijus, lai identificētu īpašības, kas traucē endokrīnās sistēmas darbību, aizstāj šādu īpašību noteikšanu dažās vielās saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantā paredzēto procedūru.
No Regulas Nr. 528/2012 5. panta 1. punkta d) apakšpunkta formulējuma izriet, ka šajā tiesību normā paredzētās vielas kā tādas, kas traucē endokrīnās sistēmas darbību, var tikt identificētas, izmantojot divus alternatīvus un neatkarīgus mehānismus, proti, pirmkārt, atkarībā no saskaņotiem zinātniskiem kritērijiem, kuri ir paredzēti Regulas Nr. 528/2012 5. panta 3. punkta pirmajā daļā, vai gaidot, kad tiks pieņemti šie kritēriji, pamatojoties uz šīs regulas 5. panta 3. punkta otrajā un trešajā daļā sniegtajām norādēm, un, otrkārt, kā vielas, kam piemīt Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā paredzētās būtiskās īpašības saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 1. punktu.
Tādējādi Komisijas pienākums noteikt saskaņotus zinātniskus kritērijus attiecas tikai uz pirmo gadījumu, kas ir minēts Regulas Nr. 528/2012 5. panta 1. punkta d) apakšpunktā, šim pienākumam nekādi neietekmējot otrā šajā tiesību normā paredzētā gadījuma piemērošanu, proti, Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta un 59. panta 1. punkta piemērošanu.
Citiem vārdiem sakot, Komisijas pienākums, kas izriet no Regulas Nr. 528/2012 5. panta 3. punkta pirmās daļas, pieņemt saskaņotus zinātniskus kritērijus neietekmē Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā paredzēto vielu apzināšanu katrā atsevišķā gadījumā.
Tāpēc prasītājas arguments, ka Regulā Nr. 1907/2006 nav noteikts neviens pārejas kritērijs tādu vielu apzināšanai, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, un arguments, ka Regulas Nr. 528/2012 5. panta 3. punkta otrajā un trešajā daļā paredzētie pārejas kritēriji nav piemērojami Regulai Nr. 1907/2006, ir neefektīvi. Tā kā Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā paredzētā vielu apzināšana var tikt veikta katrā atsevišķā gadījumā, neatkarīgi no kritērijiem, kas tiks izstrādāti, pamatojoties uz Regulu Nr. 528/2012, iespējamiem pārejas kritērijiem, kas izriet no šīs pēdējās minētās regulas, neesot nekādas ietekmes uz Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta piemērošanu.
Otrkārt, runājot par prasītājas argumentu, kas ir saistīts ar Regulas Nr. 1107/2009 II pielikuma 3.6.5. punktu, vispirms ir jākonstatē, ka arī šajā punktā skaidri nav liegts piemērot Regulu Nr. 1907/2006, it īpaši tās 57. un 59. pantu.
Turklāt no šī punkta izriet, ka ir lietderīgi pārbaudīt, vai vielai piemīt endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisošas īpašības, kas var izraisīt nelabvēlīgu ietekmi, ne tikai “balstoties uz [Savienības] novērtējumu vai starptautiski pieņemtām pētījumu pamatnostādnēm”, bet arī balstoties uz “citiem pieejamiem datiem un informāciju, arī zinātniskās literatūras pārskatiem, ko izskata [Eiropas Pārtikas nekaitīguma] iestāde”.
Minētajā 3.6.5. punktā ietvertais vārds “arī” norāda, ka piemērs, kas ir saistīts ar Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (
EFSA
) pārskatiem, ir tikai ilustratīvs, jo arī citi pieejamie dati un informācija var būt pamats, lai izskatītu jautājumu, vai vielai ir nelabvēlīga ietekme uz endokrīno sistēmu.
ECHA
atzinums, kas ir pamatots ar pārbaudi katrā atsevišķā gadījumā, ir šāds informācijas avots.
Tāpēc Regulas Nr. 1107/2009 II pielikuma 3.6.5. punkts nevar likt šķēršļus tam, ka
ECHA
katrā atsevišķā gadījumā veic analīzi, lai apzinātu vielu kā tādu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē.
Treškārt, runājot par Lēmumu Nr. 1386/2013, ir jākonstatē, ka neviena no šī lēmuma tiesību normām neļauj secināt, ka
ECHA
nedrīkst izstrādāt pati savus kritērijus, lai vielu apzinātu kā tādu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē.
Protams, saskaņā ar šī lēmuma pielikuma 50. punkta trešās daļās otro teikumu, lai pārbaudītu ķīmisko vielu kombinēto ietekmi un bažas par endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošo vielu drošību, Savienība “izstrādās saskaņotu pieeju uz apdraudējumu pamatotiem kritērijiem, lai noteiktu endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošās vielas”. Tomēr nekas šajā lēmumā neļauj secināt, ka tikai saskaņoti zinātniski kritēriji ļaus apzināt endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošās vielas nolūkā piemērot Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu. Citiem vārdiem sakot, Lēmums Nr. 1386/2013 nekādi neietekmē Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta piemērošanu, kuras mērķis ir ļaut
ECHA
apzināt šīs vielas katrā atsevišķā gadījumā.
Ceturtkārt, runājot par Komisijas 2014. gada jūnija ceļvedi, vispirms ir jānorāda, ka šim dokumentam nav nekāda juridiski saistoša spēka. Kā izriet no tajā ietvertās deklarācijas par atbildības nepiemērošanu, “šis orientējošais ceļvedis ir izmantojams tikai informatīvos nolūkos un tas jebkurā brīdī var tikt grozīts”. Tas “nenosaka Komisijas galīgo lēmumu par šīs iniciatīvas turpmāko likteni ne tā galīgā satura, ne struktūras ziņā”.
Tāpat arī šajā dokumentā nav ietverts neviens elements, kas ļautu secināt, ka endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošu vielu apzināšana atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktam būtu jāaptur, līdz Komisija noteiks saskaņotus zinātniskus kritērijus.
Piektkārt, runājot par argumentu, ka dažas dalībvalstis un citas struktūras, kas ir iesaistītas komentāru iesniegšanas procedūrā, uzskata, ka ir vajadzīgi saskaņoti kritēriji, lai apzinātu vielas atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktam, pietiek norādīt, ka šādam uzskatam nav nekādas juridiski saistošas vērtības un tāpēc tam nevar būt izšķiroša ietekme uz šīs regulas interpretāciju.
Sestkārt, runājot par prasītājas argumentu, ka pati Komisija esot gaidījusi, līdz tiks noteikti saskaņoti zinātniski kritēriji, pirms izteikt priekšlikumu
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
apzināt kā vielas, kam var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, ir jākonstatē, ka šī iespējamā Komisijas gaidīšana nevar būt pamats, lai interpretētu Regulas Nr. 1907/2006 noteikumus vai kādus citus noteikumus, kas ir piemērojami šajā gadījumā. Turklāt, kā to ir norādījusi Norvēģijas Karaliste, prasītājai to neapstrīdot, Komisija pa to laiku iesniedza priekšlikumu
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
apzināt kā vielas, kam var būtu nopietna ietekme uz cilvēku veselību, kaut arī nebija noteikti saskaņoti zinātniski kritēriji.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, nevar tikt apmierināts prasītājas lūgums, kurā Komisija ir aicināta norādīt iemeslus, kuru dēļ trīs mēnešu termiņā pēc dalībvalstu komitejas atzinuma saņemšanas tā neizstrādāja priekšlikumu vielas
DEHP
,
DBP
,
BBP
un
DIBP
apzināt kā tādas, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un kam var būt nopietna ietekme uz cilvēku veselību Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 9. punkta izpratnē.
Septītkārt, apstāklim – pat pieņemot, ka tas būtu pierādīts –, ka Dānijas Karaliste iepriekš ir centusies veikt valsts pasākumus, lai traucētu
DEHP
izmantošanu tās teritorijā, nav nozīmes saistībā ar to, vai
ECHA
varēja
DEHP
apzināt kā vielu Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, pamatojoties pati uz saviem kritērijiem, vai arī tai bija jāgaida, kad Komisija noteiks saskaņotus kritērijus.
Astotkārt, runājot par prasītājas argumentu, ka apstrīdētais lēmums esot pretrunā Regulas Nr. 1907/2006 95. pantam, pietiek atgādināt, ka šajā tiesību normā
ECHA
ir paredzēts pienākums novērst un attiecīgā gadījumā atrisināt tās un citu Savienības struktūru starpā radušās domstarpības un uzskatu atšķirības. Šīm struktūrām ir pieskaitāmas citas aģentūras, it īpaši Eiropas Zāļu aģentūra (
EMA
) un
EFSA
. Šīm aģentūrām ir pilnvaras, kas ir līdzīgas
ECHA
pilnvarām, un saistībā ar kādu vielu tās principā var pieņemt atzinumus, kuri atšķiras no
ECHA
atzinuma.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 95. panta 3. punktu, ja zinātniskos vai tehniskos jautājumos pastāv būtiskas domstarpības un ja attiecīgā struktūra ir Savienības aģentūra vai zinātniska komiteja,
ECHA
un attiecīgā struktūra sadarbojas, vai nu lai atrisinātu domstarpības, vai lai iesniegtu kopīgu dokumentu Komisijai, kurā ir izskaidroti zinātniskie vai tehniskie domstarpību aspekti.
Šajā gadījumā prasītāja neprecizē, kāda cita Savienības struktūra jautājumā par vielu
DEHP
būtu sniegusi zinātnisku atzinumu, kas atšķirtos no
ECHA
paustā atzinuma.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, pirmā pamata trešajā daļā izvirzītie argumenti ir jānoraida.
Tādējādi pirmais pamats ir jānoraida kopumā.
Par otro pamatu, kas attiecas uz paredzamības, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu
Sava otrā pamata pamatojumam prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpti paredzamības, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, jo, pirmkārt,
ECHA DEHP
esot apzinājusi kā vielu, kas izraisa endokrīnās sistēmas traucējumus, lai gan Savienības tiesībās nav definēta šāda viela, ne arī paredzēts juridiski saistošs kritērijs šādas vielas apzināšanai. Otrkārt,
ECHA
neesot bijis tiesību papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz ķīmisku vielu. Treškārt, apstrīdētais lēmums varot apdraudēt vielas
DEHP
, kas ir apzināta kā reproduktīvajai funkcijai toksiska viela Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punkta izpratnē, licencēšanas procedūru, t.i., procedūru, kura norisinoties jau kopš 2013. gada 12. augusta, kad prasītāja iesniedza licences pieteikumu. Ceturtkārt, ar apstrīdēto lēmumu netiekot regulētas tiesiskās sekas, kas rastos, ja Komisija savu pilnvaru ietvaros izstrādātu vispārpiemērojamus tādus kritērijus endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisošu vielu apzināšanai, kuri atšķirtos no tiem, ko šajā gadījumā ir piemērojusi
ECHA
. Piektkārt, prasītāja neesot varējusi paredzēt attiecīgo
ECHA
regulatīvo darbību, ne arī iepriekš sagatavoties pienākumiem, kas noteikti apstrīdētajā lēmumā citu Savienības regulatīvo procedūru kontekstā, ne arī attiecīgi pielāgot sava uzņēmuma darbību. Apstrīdētais lēmums liekot apšaubīt un padarot nenoteiktu vielu apzināšanas veidu no to ietekmes uz endokrīno sistēmu viedokļa un radot pilnīgu apjukumu attiecībā uz to, kāda regulatīvā saistība pastāv starp kādas vielas iekļaušanu kandidātvielu sarakstā, vielas iekļaušanu Regulas Nr. 1907/2006 XIV pielikumā un šīs regulas VII sadaļā paredzētās atļaujas piešķiršanu.
ECHA
apstrīd šo argumentāciju.
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesiskās noteiktības princips, kas ir viens no vispārējiem Savienības tiesību principiem, it īpaši pieprasa, lai noteikumi būtu skaidri, precīzi un to sekas būtu paredzamas, īpaši tad, ja tie var radīt negatīvas sekas personām un uzņēmumiem (spriedums, 2014. gada 16. jūlijs, National Iranian Oil Company/Padome,
T‑578/12
, nav publicēts,
EU:T:2014:678
,
112.
punkts). Šis princips prasa, lai jebkurš akts, ar kuru ir paredzēts radīt tiesiskas sekas, iegūtu saistošu spēku no Savienības tiesību normas, kas ir skaidri jānorāda kā juridiskais pamats un kurā ir noteikta juridiskā forma, kādā akts ir jāpieņem (skat. spriedumu, 2015. gada 19. jūnijs, Itālija/Komisija,
T‑358/11
,
EU:T:2015:394
,
123.
punkts un tajā minētā judikatūra). Paredzamības princips ir daļa no tiesiskās noteiktības principa (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 16. jūlijs, National Iranian Oil Company/Padome,
T‑578/12
, nav publicēts,
EU:T:2014:678
,
111.
un
112.
punkts).
Šajā gadījumā apstrīdētajā lēmumā ir norādīts ne tikai juridiskais pamats, proti, Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkts, bet arī visi vajadzīgie parametri, kas ļauj skaidri un precīzi apzināt tā tiesiskās sekas, tādējādi ļaujot prasītājai nepārprotami par tām uzzināt. No šī lēmuma skaidri izriet, ka tā mērķis ir kandidātvielu sarakstā esošo ierakstu attiecībā uz
DEHP
atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punktam papildināt ar šīs vielas kā tādas apzināšanu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un attiecībā uz kuru esot zinātniski pierādīts, ka tā var nopietni ietekmēt apkārtējo vidi Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē.
Otrkārt, runājot par tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka tiesības atsaukties uz šo principu ir ikvienam, kam Savienības iestāde ir radījusi pamatotas cerības, un neviens nevar atsaukties uz šī principa pārkāpumu, ja administrācija viņam nav devusi konkrētus solījumus (skat. rīkojumu, 2013. gada 4. jūlijs, Menidzherski biznes reshenia,
C‑572/11
, nav publicēts,
EU:C:2013:456
,
30.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Par solījumiem, kas var radīt šādas cerības, lai arī kādā formā tie būtu pausti, ir uzskatāma precīza, beznosacījumu un saskaņota informācija no pilnvarotiem un ticamiem avotiem (skat. spriedumu, 2013. gada 14. marts, Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
,
25.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā prasītāja nav ne pierādījusi, ne pat apgalvojusi, ka
ECHA
tai būtu sniegusi precīzus solījumus saistībā ar jebkādas vielas iekļaušanu kandidātvielu sarakstā vai saistībā ar kritērijiem, kas šajā ziņā ir jāpiemēro.
Šo secinājumu neatspēko pārējie prasītājas argumenti.
Pirmkārt, runājot par argumentu, ka
ECHA DEHP
ir apzinājusi kā vielu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, lai gan Savienības tiesībās šāda viela neesot definēta, ne arī tajās esot paredzēts juridiski saistošs kritērijs šīs vielas apzināšanai, ir jāatgādina, kā izriet no šī sprieduma 105.–114. punkta, ka, tā kā nebija saskaņotu kritēriju to vielu apzināšanai, kurām piemīt endokrīnās sistēmas darbību traucējošas īpašības,
ECHA
saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu bija tiesības apzināt
DEHP
, veicot pārbaudi katrā atsevišķā gadījumā, pat pamatojoties pati uz saviem kritērijiem.
Turklāt, ņemot vērā šī sprieduma 137. un 138. punktā sniegtos precizējumus, runājot par tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, tas vien, ka prasītāja gaidīja, ka Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta piemērošana attiecībā uz vielām, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, tiks apturēta līdz brīdim, kad Komisija saskaņos kritērijus šī veida vielu apzināšanai, nevar būt pamats, lai varētu atsaukties uz šo principu. Pēc definīcijas tiesiskās paļāvības aizsardzības princips neattiecas uz šādām cerībām. Turklāt prasītāja nav pierādījusi, ka
ECHA
ir rīkojusies tādā veidā, kas tai varēja ļaut secināt, ka šī aģentūra
DEHP
neapzinās kā vielu, kura izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un kura rada ļoti lielas bažas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē. Tieši pretēji, kā to ir norādījusi Nīderlandes Karaliste, pastāv vairāki precedenti, kas ir saistīti ar vielām, kuras ir tikušas apzinātas kā tādas, kas rada ļoti lielas bažas, pamatojoties uz vairākām īpašībām šīs regulas 57. panta izpratnē, piemēram, kadmija fluorīds, kas ir apzināts atbilstoši četrām īpašībām, proti, minētās regulas 57. panta a)–c un f) punktā paredzētajām īpašībām. Antracēneļļa, t.i., viela, kas ir apzināta kā tāda, kura rada ļoti lielas bažas un atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. panta a), d) un e) punktā paredzētajiem kritērijiem, veido vēl vienu precedentu šajā ziņā (spriedums, 2013. gada 7. marts, Rütgers Germany u.c./ECHA,
T‑94/10
,
EU:T:2013:107
,
7.
un
77.
punkts).
Otrkārt, runājot par prasītājas argumentu, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts, lai gan
ECHA
nebija tiesību papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz ķīmisku vielu, kas arī veidojot tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu, ir jāatgādina, kā tas izriet no šī sprieduma 81. punktā izdarītā secinājuma, ka
ECHA
, pamatojoties uz Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punktu, bija tiesības papildināt kandidātvielu sarakstā jau esošu ierakstu attiecībā uz vielu
DEHP
. Līdz ar to šis arguments ir jānoraida.
Treškārt, runājot par prasītājas argumentu, ka apstrīdētais lēmums varot apdraudēt vielas
DEHP
, kas apzināta kā reproduktīvajai funkcijai toksiska viela Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punkta izpratnē, licencēšanas procedūru, t.i., procedūru, kura norisinoties kopš 2013. gada 12. augusta, kad prasītāja iesniedza licences pieteikumu, ir jānorāda sekojošais.
Pat ja ar tādām būtiskajām papildu īpašībām, kādas ir paredzētas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā, tika papildināts kandidātvielu sarakstā esošais ieraksts attiecībā uz
DEHP
, licencēšanas procedūra, kas šobrīd joprojām norisinās, nav “apdraudēta”. Kā to pamatoti norāda
ECHA
, licences pieteikuma iesniedzējs savā pieteikumā drīkst ņemt vērā tikai bīstamās īpašības, kuru dēļ šī viela ir iekļauta XIV pielikumā. Tādējādi kāda kandidātvielu sarakstā iekļautas vielas būtiskā īpašība, kas neietilpst XIV pielikumā esošajā ierakstā attiecībā uz šo vielu, nekādi neietekmē licencēšanas procedūru.
Protams, ja jau esošs ieraksts attiecībā uz kādu vielu XIV pielikumā tiek papildināts, kā tas ir norādīts Regulas Nr. 1907/2006 62. panta 4. punkta d) apakšpunktā, licences pieteikums ir jāgroza tā, lai tiktu ņemts vērā šis vērtējums. Citiem vārdiem sakot, ja Komisija XIV pielikumā esošo ierakstu attiecībā uz
DEHP
papildina ar šīs regulas 57. panta f) punktā paredzētu īpašību, t.i., ka viela izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas, prasītājai būs jāņem vērā šis XIV pielikuma grozījums.
Tomēr līdzīgā gadījumā prasītāja šādā situācijā būtu tikai tad, ja visas Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā paredzētās vielas
DEHP
būtiskās īpašības būtu identificētas un iekļautas XIV pielikumā vienlaikus.
Ceturtkārt, runājot par argumentu, ka ar apstrīdēto lēmumu nav regulētas tiesiskās sekas, kas rastos, ja Komisija savu pilnvaru ietvaros izstrādātu vispārpiemērojamus kritērijus endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisošu vielu apzināšanai, kuri atšķirtos no tiem, ko šajā gadījumā ir piemērojusi
ECHA
, ir jānorāda, kā tas izriet no šī sprieduma 112.–114. punkta, ka vielas kā tādas apzināšana, kura izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas, pamatojoties uz pārbaudi katrā atsevišķā gadījumā saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu, nevar tikt izslēgta tāpēc, ka Komisijai ir jāpieņem saskaņoti kritēriji to īpašību noteikšanai, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus.
Piektkārt, runājot par prasītājas argumentu, ka, apšaubot un padarot nenoteiktu “vielu apzināšanas veidu no to ietekmes uz endokrīno sistēmu viedokļa”, apstrīdētais lēmums radot pilnīgu apjukumu attiecībā uz to, kāda regulatīvā saistība pastāv starp
DEHP
iekļaušanu kandidātvielu sarakstā, šīs vielas iekļaušanu XIV pielikumā un atļaujas piešķiršanu attiecībā uz šo vielu, vispirms ir jāatgādina, ka pamats apstrīdētā lēmuma pieņemšanai bija spēkā esošais tiesiskais regulējums, it īpaši Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 8. punkts, kas aplūkots kopā ar šīs regulas 57. panta f) punktu.
Prasītājas pārmetums, ka tā neesot varējusi paredzēt apstrīdēto lēmumu, ne arī iepriekš sagatavoties ar to noteiktajiem pienākumiem, ne arī tam pielāgot sava uzņēmuma darbību, ir jāaplūko kā arguments, kura mērķis būtībā ir atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tā kā šis princips ir viens no Savienības pamatprincipiem, uzņēmējiem nav pamata tiesiski paļauties, ka tiks saglabāta pastāvošā situācija, kas var tikt grozīta, Savienības iestādēm īstenojot savu rīcības brīvību (spriedums, 2012. gada 26. jūnijs, Polija/Komisija,
C‑335/09 P
,
EU:C:2012:385
,
180.
punkts). Tādējādi prasītājai nebija pamata tiesiski paļauties, ka
ECHA
neapzinās
DEHP
kā vielu, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktam.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jānoraida argumenti, kuru mērķis ir norādīt uz paredzamības, tiesiskās noteiktības, kā arī tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu.
Līdz ar to otrais pamats kopumā ir jānoraida kā nepamatots.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz pārliecinošu un objektīvu zinātnisku atziņu neesamību, kā arī uz
ECHA
norādījumu neievērošanu
Trešais pamats sastāv no divām daļām.
Pirmā daļa attiecas uz to, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, kas pat varot tikt kvalificēta kā pilnvaru nepareiza izmantošana, jo tas neesot balstīts uz zinātniskām atziņām, kuras objektīvi un pārliecinoši pierādītu, ka
DEHP
atbilst visiem Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā paredzētajiem kritērijiem.
Otrā daļa attiecas uz to, ka
ECHA
neesot ievērojusi pašas sniegtos tehniskos norādījumus.
–
Par trešā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz acīmredzamu kļūdu vai pat pilnvaru nepareizu izmantošanu, jo nav objektīvu un pietiekami pārliecinošu zinātnisku pierādījumu
Pirmkārt, prasītāja norāda, ka no zinātniskā viedokļa ar konstatējumu, ka viela izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, nepietiekot, lai secinātu, ka šī viela atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā paredzētajiem kritērijiem. Endokrīnās sistēmas darbības traucējumi neesot apdraudējums, bet tikai iedarbības veids. Tomēr apstrīdētais lēmums esot balstīts uz šo kļūdaino pieņēmumu. Savukārt
DEHP
ietekmes uz vidi zinātniskajam vērtējumam esot bijis jāļauj pierādīt cēloņsakarību starp
DEHP
iedarbības veidu un ietekmi uz vidi.
DEHP
dokumentācija neesot atbildusi šai pamatprasībai, jo vielas
DEHP
iespējamā negatīvā ietekme esot tikusi uzskatīta tikai par “iespējamu”.
Otrkārt, kā to esot norādījušas vairākas dalībvalstis un vairāki citi dalībnieki komentāru sniegšanas procedūrā,
DEHP
dokumentācijā ietvertā argumentācija nepamatojot vienu no kritērijiem, kas noteikti ir būtisks kādas vielas apzināšanai saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu un tās iekļaušanai kandidātvielu sarakstā, proti, kritēriju, saskaņā ar kuru attiecīgajai vielai arī ir jārada zināmas bažas, kas ir līdzvērtīgas tām, kādas rada citu minētās regulas 57. panta a)–e) punktā uzskaitīto vielu izmantošana.
Treškārt, to pētījumu zinātniskā ticamība, ar kuriem ir pamatota
DEHP
dokumentācija, informatīvais dokuments un tādējādi arī apstrīdētais lēmums, neesot pamatota un esot ar nodomu pārāk augstu novērtēta. Turklāt šie specializētie pētījumi neesot pārliecinoši.
Runājot par pētījumiem attiecībā uz zivīm, ar kuriem ir pamatots gan informatīvais dokuments, gan
DEHP
dokumentācija, no 2008. gada zinātniskā ziņojuma ar nosaukumu “European Union Risk Assessment Report”, kuru ir izdevis Komisijas Kopīgais pētniecības centrs (
JRC
), izrietot, ka nav “iespējams nešaubīgi noteikt, vai viela
DEHP
ir viela, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus zivīm”. Savukārt jaunie pētījumi, kas ir veikti pēc 2008. gada attiecībā uz vielas
DEHP
ietekmi uz zivīm, esot tikai “non‑guideline stud[ies]”, proti, pētījumi, kuri nav veikti saskaņā ar Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) standartiem. Šie pētījumi būtu jānovērtē, pamatojoties uz starptautiski atzītu metodoloģiju, kas tiek saukta par Klīmiša [
Klimisch
] skalu (Klimisch H. J., Andreae M. un Tillmann U., “A Systematic Approach for Evaluating the Quality of Experimental Toxicological and Ecotoxicological Data”,
Regulatory Toxicology and Pharmacology
, 1997, 25. sēj., 1. – 5. lpp.). Pat ja, veicot klasifikāciju pēc Klīmiša skalas, “non‑guideline” pētījumiem būtu jāpiešķir atzīme 3, kas atbilst “neuzticamiem” pētījumiem (
Klimisch Score 3
), informatīvajā dokumentā iepriekš minētie pētījumi, neievērojot Klīmiša skalu, esot klasificēti 2. kategorijā, kas atbilst pētījumiem, kuri ir “uzticami ar ierobežojumiem” (
Klimisch Score 2
). Pats informatīvā dokumenta autors apšaubot pētījumu
Carnevali
u.c. (2010) un
Corradetti
u.c. (2013) ticamību, kvalificējot tos kā “būtībā neuzticamus” pētījumus (
Klimisch Score 2/4
). Dažos pētījumos, uz kuriem ir izdarīta atsauce informatīvajā dokumentā,
DEHP
negatīvā ietekme uz endokrīnās sistēmas darbību pilnībā neesot pierādīta. Tā tas it īpaši esot pētījumu
Zanotelli
u.c. (2010),
Wang
u.c. (2013) vai
Uhren-Webster
u.c. (2010) gadījumā. Turklāt pētījuma
Zanotelli
u.c. (2010), saskaņā ar kuru zivju “augšanas palēnināšanās” (
reduction in growth
) pēc
DEHP
ievadīšanas varētu tikt uzskatīta par šīs vielas “iedarbības uz endokrīno sistēmu” izpausmi, bet nekādā ziņā par pierādījumu par tās “negatīvo ietekmi”, rezultāti esot atspēkoti ar citiem specializētiem pētījumiem, it īpaši pētījumu
Norman
u.c. (2007).
Runājot par pētījumiem ar žurkām, prasītāja uzskata, ka tie ir veikti, lai pārbaudītu ietekmi uz cilvēku veselību, nevis uz vidi. Turklāt to ticamība esot diskutējama, jo šo pētījumu ietvaros viela
DEHP
esot tikusi ievadīta tieši un ļoti lielās devās, kas nenotiktu dabiskā ceļā, jo šīs vielas izplatība dabā esot tūkstoti vai pat desmitiem tūkstošu reižu zemāka.
ECHA
, ko atbalsta Norvēģijas Karaliste, apstrīd šo argumentāciju.
Vispirms ir jāuzsver, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, gadījumā, kad Savienības iestādēm ir plaša rīcības brīvība, it īpaši attiecībā uz ļoti sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktu izvērtēšanu, lai noteiktu veicamo pasākumu veidu un apmēru, Savienības tiesai vienīgi ir jāpārbauda, vai šīs izvērtēšanas pilnvaras nav īstenotas, acīmredzami kļūdaini vai nepareizi izmantojot pilnvaras, kā arī vai šīs iestādes nav acīmredzami pārsniegušas savas rīcības brīvības robežas. Šādā kontekstā Savienības tiesa ar savu vērtējumu par zinātniskiem un tehniskiem faktiem nevar aizstāt Savienības iestāžu vērtējumu, jo tām vienīgajām LESD ir uzticēts šis uzdevums (skat. spriedumu, 2015. gada 30. aprīlis, Polynt un Sitre/ECHA,
T‑134/13
, nav publicēts,
EU:T:2015:254
,
52.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr ir jāprecizē, ka Savienības iestāžu plašā rīcības brīvība, uz kuras īstenošanu attiecas ierobežota pārbaude tiesā, attiecas ne tikai uz pieņemamo tiesību normu raksturu un piemērojamību, bet zināmā mērā arī uz pamata faktu konstatēšanu. Šāda pārbaude tiesā, pat ja tā ir ierobežota, tomēr ir saistīta ar nosacījumu, ka Savienības iestādēm, kas ir pieņēmušas attiecīgo tiesību aktu, ir jāspēj Savienības tiesā pierādīt, ka tiesību akts ir pieņemts, efektīvi īstenojot savu rīcības brīvību, kas nozīmē, ka ir ņemti vērā visi atbilstošie pierādījumi un apstākļi, kas pastāvēja situācijā, kādu ir paredzēts reglamentēt ar šo tiesību aktu (skat. spriedumu, 2015. gada 30. aprīlis, Polynt un Sitre/ECHA,
T‑134/13
, nav publicēts,
EU:T:2015:254
,
53.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā šos apsvērumus, šajā gadījumā ir jāpārbauda, vai
ECHA
vērtējumā attiecībā uz
DEHP
kā vielas, kas atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta noteikumiem, īpašībām ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā vai pat ir nepareizi tikušas izmantotas pilnvaras.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka saskaņā ar informatīvā dokumenta 6.3. punktu var secināt, ka ir iespējams, ka vielas
DEHP
darbības mehānismam, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, ir negatīva ietekme uz vidi. Dalībvalstu komiteja ir izdarījusi šādu secinājumu, novērtējot vairākus pētījumus par zivīm un žurkām. It īpaši, kā tas izriet no informatīvā dokumenta 5.1.6. punkta, saskaņā ar izmantoto pētījumu daļas vispārējo vērtējumu ir ļoti iespējams, ka
DEHP
estrogēniskās iedarbības veidam ir negatīva ietekme uz zivju tēviņu un mātīšu seksuāli fenotipiskajām un reproduktīvajām īpašībām. Ar šo apstākli, kā arī vielas
DEHP
ietekmi, kas ir novērota pētījumos ar žurkām, t.i., ietekmi, kas ir minēta informatīvā dokumenta 4. nodaļā, pietiek, lai secinātu, ka
DEHP
var būt negatīva ietekme uz vidi.
Viss informatīvā dokumenta 4. un 5. nodaļā minēto zinātnisko pētījumu vērtējums nevar tikt atspēkots ar prasītājas argumentiem.
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jākonstatē, ka – pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, – apstrīdētais lēmums nav pamatots ar tēzi, saskaņā ar kuru kādas vielas vienkāršai ietekmei uz kāda atsevišķa indivīda endokrīno sistēmu noteikti būtu negatīva ietekme uz vidi.
Kā izriet no informatīvā dokumenta 5.1.1. punkta, kas aplūkots kopā ar minētā dokumenta 4.2.1. punktu, zinātniska pieeja, pamatojoties uz kuru
ECHA
secināja, ka
DEHP
piemīt tādas būtiskās īpašības, kādas ir paredzētas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā, bija tā, ko piedāvāja kāda konsultatīvā ekspertu grupa. Saskaņā ar šo pieeju viela var tikt apzināta kā tāda, kas izraisa endokrīnās sistēmas traucējumus un kam var būt negatīva ietekme uz vidi, ja, pirmkārt, šai vielai ir negatīva ietekme uz veselību, otrkārt, tai ir raksturīgs kāds iedarbības uz endokrīno sistēmu mehānisms, treškārt, pastāv “ticama” saikne starp minēto negatīvo ietekmi un iedarbības uz endokrīno sistēmu mehānismu un, ceturtkārt, šai cēloņsakarībai ir arī nozīme attiecībā uz vidi. Kā tas izriet no informatīvā dokumenta 4.2.1. punkta, šī pieeja ir pamatota ar plaši atzītu definīciju, kas ir atbalstīta Pasaules Veselības organizācijas (PVO) programmā saistībā ar vielām, kuras izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus.
Tādējādi ir jānoraida prasītājas arguments, saskaņā ar kuru apstrīdētais lēmums esot balstīts uz pieņēmumu, ka tad, ja kāda ķīmiska viela izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, tas noteikti nozīmē, ka runa ir par vielu, kam var būt negatīva ietekme uz vidi.
Runājot par prasītājas argumentu, ka
DEHP
ietekmes uz vidi zinātniskajam vērtējumam esot bijis jāļauj pierādīt cēloņsakarību starp
DEHP
iedarbības veidu un tās ietekmi uz vidi tādā ziņā, ka tieši
DEHP
, izņemot visas citas vielas, esot ļoti negatīva ietekme uz vidi, kas ļaujot secināt, ka
DEHP
ir endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisoša viela, kura rada ļoti lielas bažas Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē, ir jānorāda sekojošais.
Jāuzskata, ka ar šo argumentu prasītāja būtībā vēlas apšaubīt pierādījumu standartu, ko informatīvā dokumenta autors ir piemērojis, lai pierādītu cēloņsakarību.
Šajā ziņā, runājot par pierādījumu standartu, kas ir jāievēro atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktam, vispirms ir jākonstatē, ka saskaņā ar šo tiesību normu XIV pielikumā citu starpā var tikt iekļautas vielas, kuras izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas un attiecībā uz kurām ir zinātniski pierādīts, ka tām “var” būt būtiska ietekme uz vidi. Jāprecizē, ka dažās šīs tiesību normas valodu redakcijās, piemēram angļu, vācu, itāļu un rumāņu valodas redakcijās, ietekmei uz vidi ir jābūt “iespējamai”, savukārt citās valodu redakcijās vielām ir jābūt “spējīgām” ietekmēt vidi. No tā izriet, ka ar iespējamību, ka vielai, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, varētu būt negatīva ietekme uz vidi, pietiek, lai pierādītu cēloņsakarību šīs tiesību normas izpratnē. Šī Savienības likumdevēja pieeja turklāt atbilst piesardzības principam, kas citu starpā ir minēts Regulas Nr. 1907/2006 1. panta 3. punktā.
Kā tas, starp citu, izriet no informatīvā dokumenta 6.3. punkta pirmā teikuma, šī dokumenta autors savā zinātniskajā argumentācijā ievēro Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā minēto pierādījumu standartu. Faktiski tajā ir izdarīta atsauce uz iespējamību, ka
DEHP
varētu būt negatīva ietekme uz vidi.
Ņemot vērā to, kas ir norādīts šī sprieduma 105., 163. un 164. punktā saistībā ar pārbaudi par to, vai tiesību aktos nav pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā vai pilnvaru nepareiza izmantošana, ir jāsecina, ka apstrīdētajā lēmumā nav pieļauts pārkāpums tādēļ, ka informatīvā dokumenta autors ir tikai pierādījis, ka ir “ļoti ticams”, ka
DEHP
iedarbības uz endokrīno sistēmu mehānismam ir negatīva ietekme uz vidi.
Otrkārt, runājot par prasītājas argumentu, ka
DEHP
dokumentācija nepamatojot, ka šī viela tiek uzskatīta par tādu, kas rada bažas, kuras ir līdzvērtīgas tām, kādas rada citu Regulas Nr. 1907/2006 57. panta a)–e) punktā uzskaitīto vielu izmantošana, pietiek atsaukties uz informatīvā dokumenta 6.2. punktu.
Minētajā šī dokumenta punktā tā autors pārbauda ne tikai raksturīgās īpašības, zinātniskos pierādījumus un
DEHP
būtisko ietekmi, bet arī līdzvērtīgu bažu līmeni (
equivalent level of concern
) Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punkta izpratnē. Īsumā, četrās šī punkta daļās ir arī norādīts, ka šīs vielas ekotoksiskā iedarbība ir potenciāli būtiska un neatgriezeniska un ka tai ir būtiska ietekme uz vidi.
No tā izriet, ka, ņemot vērā šī sprieduma 102., 164. un 165. punktā sniegtos precizējumus, acīmredzamas kļūdas vērtējumā vai arī pilnvaru nepareizas izmantošanas esamība nevar tikt konstatēta tādēļ, ka
ECHA
ir ignorējusi kādu no Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktā paredzētajiem pamatkritērijiem.
Treškārt, runājot par prasītājas argumentu, ka
DEHP
dokumentācijā izmantotie pētījumi nav ticami, ir jānorāda sekojošais.
Apstrīdētā lēmuma zinātnisko pamatojumu veido arī pētījumi ar zivīm, kas daļēji tika veikti pirms 2008. gada. Šie pētījumi tika pārņemti un aprakstīti
JRC
2008. gada ziņojumā. Protams, kā izriet no informatīvā dokumenta 5.1.2. punkta, saskaņā ar šo ziņojumu nebija iespējams neapšaubāmi secināt, ka
DEHP
ir viela, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus zivīm.
Šajā ziņojumā tomēr ir ietverti arī vairāki pēc 2008. gada veikti pētījumi.
Kā izriet no informatīvā dokumenta 5.1.2.1. punkta,
ECHA
šo pētījumu ticamību vērtēja, izmantojot Klīmiša skalu. Tā tas bija tāpēc, ka saskaņā ar
ECHA
Vadlīniju par informācijas prasībām un ķīmiskās drošības novērtējumu R.4.2. nodaļu Klīmiša vērtēšanas sistēma ir jāpiemēro arī saistībā ar vērtējumu, kas tiek veikts attiecībā uz pētījumiem par kādas vielas sekām un darbības veidu vidē.
It īpaši atbilstoši šai skalai novērtējums “2 = uzticams ar ierobežojumiem” (
Klimisch Score 2
) tiek piešķirts “pētījumiem vai datiem [..], kas nav veikti vai iegūti saskaņā ar labas laboratorijas prakses principiem, kuros dokumentētie testēšanas parametri pilnībā neatbilst konkrētām vadlīnijām, bet ir pietiekami, lai dati būtu pieņemami, vai kuros ir aprakstītas pārbaudes, kuras nevar attiecināt uz kādām testēšanas vadlīnijām, bet kuras tomēr ir labi dokumentētas un zinātniski pieņemamas”.
Savukārt novērtējums “3 = nav uzticams” (
Klimisch Score 3
) tiek piešķirts “pētījumiem vai datiem [..], kuros ir vērojama mērīšanas sistēmas un testējamās vielas interference vai kuros ir lietoti ar iedarbību nesaistīti organismi/testēšanas sistēmas (piemēram, citi, nevis fizioloģiski iedarbības ceļi) vai kuri tika veikti vai sagatavoti saskaņā ar nepieņemamu metodi, kuru dokumentācija nav pietiekama novērtēšanas vajadzībām un nepietiekami pārliecinoša eksperta slēdzienam”.
Pretēji prasītājas argumentam, saskaņā ar kuru pētījums, kurā nav ievēroti
ESAO
standarti, ir “non‑guideline” pētījums, no Klīmiša vērtēšanas sistēmas neizriet, ka ikvienam “non‑guideline” pētījumam būtu jāiegūst novērtējums “3 = neuzticams”. Tieši pretēji, novērtējums “2 = uzticams ar ierobežojumiem” var tikt piešķirts tieši pētījumiem, kuros dokumentētie testēšanas parametri pilnībā neatbilst konkrētām vadlīnijām. Tādējādi – pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, – tas vien, ka ekspertīze tiek kvalificēta kā “non guideline” pētījums, nevar izraisīt, ka šis pētījums nav uzticams.
Turklāt ir arī jāuzsver, ka prasītāja nesniedz konkrētus pierādījumus, kas ļautu, pamatojoties uz individuālu pētījumu pārbaudi, pamatoti apšaubīt novērtējumu, kas piešķirts dažādiem informatīvā dokumenta 5. nodaļā minētajiem pētījumiem.
Vēl prasītāja nav precizējusi, kurš pētījumu ar zivīm novērtējums būtu nepareizs un būtu varējis ietekmēt dalībvalstu komitejas vispārējā vērtējuma rezultātu.
Turklāt prasītājas argumentācija, saskaņā ar kuru, pirmkārt, pats informatīvā dokumenta autors apšaubot pētījumu
Carnevali
u.c. (2010) un
Corradetti
u.c. (2013) uzticamību un, otrkārt,
DEHP
negatīvā ietekme uz endokrīno sistēmu pētījumos ar nosaukumu
Zanotelli
u.c. (2010),
Wang
u.c. (2013) vai
Uhren
-
Webster
u.c. (2010) neesot pierādīta, nebūt nepārliecina.
Protams, no informatīvā dokumenta 5.1.2.1.2. punkta izriet, ka pētījums ar nosaukumu
Zanotelli
u.c. (2010) jautājumā par
DEHP
kā vielas, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, kvalifikāciju nebija pārliecinošs. Šajā pētījumā skaidri nebija redzams, vai zivīm novērotā “augšanas palēnināšanās” (
reduction in growth
) kā
DEHP
ietekme bija saistīta ar endokrīno sistēmu (
it is not clear whether the effect is endocrine mediated or not
). Tāpat arī saskaņā ar pētījumu
Wang
u.c. (2013) netika ne pārbaudīta, ne novērota kāda negatīva ietekme, kas būtu saistīta ar endokrīno sistēmu vai kas būtu sistēmiska (
no endocrine related or systemic adverse effects were investigated nor observed
).
Tomēr no 5.1.2.1.2. punkta izriet, ka pētījumi
Carnevali
u.c. (2010) un
Corradetti
u.c. (2013) pierādīja, ka
DEHP
ir negatīva ietekme uz zebras zivju vairošanos un ka, neraugoties uz zināmām šaubām, šiem pētījumiem tomēr ir zināma nozīme minētās ietekmes novērtējumā (
are therefore considered of some relevance
).
Protams, pētījums
Uhren-Webster
u.c. (2010) ir pamatots ar eksperimentālu metodi, kura ir saistīta ar tādu vielas iedarbību, kas nenotiek dabiskā ceļā. Neatkarīgi no tā, vai šī metode ir uzticama un vai uz šo jautājumu ir jāsniedz tāda pati atbilde kā tā, kas ir sniegta šī sprieduma 198.–200. punktā saistībā ar
DEHP
ievadīšanu lielās devās testos ar žurkām, atliek vien secināt, ka no pētījuma
Uhren-Webster
u.c. (2010) izriet, ka augstas koncentrācijas
DEHP
iedarbība traucē zebras zivju spermatoģenēzi.
Runājot par prasītājas kritizētajiem pētījumiem, ir jānorāda, ka tie ir tikai daļa no pierādījumu kopuma, ko pārbaudīja dalībvalstu komiteja.
Citi pētījumi ar zivīm, piemēram, tie, kas ir paredzēti informatīvā dokumenta 5.1.2.1.2. punktā, veido papildu pierādījumus attiecībā uz
DEHP
negatīvo ietekmi uz vidi.
Šos pētījumus papildina testi ar žurkām, kas ir minēti informatīvā dokumenta 4.2.2. punktā. Šie testi ļāva konstatēt, ka viela
DEHP
zīdītāju endokrīnajai sistēmai rada dažādas negatīvas sekas.
Prasītāja šiem pārējiem pētījumiem nepievērš nekādu īpašu uzmanību.
It īpaši ir jāuzsver, kā tas izriet no informatīvā dokumenta 4.2.2. punkta otrās daļas b) apakšpunkta, ka pētījumi ar žurkām pat ir kvalificēti kā “uzticami” pētījumi Klīmiša skalas 1. vai 2. novērtējuma izpratnē. Prasītāja, kas, šķiet, atzīst, ka Klīmiša skala ir pārliecinoša pētījumu novērtēšanas metode, nesniedz nekādus pierādījumus, kas ļautu atspēkot informatīvā dokumenta 4.2.2. punktā paredzēto pētījumu uzticamību.
Turklāt prasītāja arī konkrēti neapstrīd informatīvā dokumenta 6.3. punkta trešajā daļā ietverto vērtējumu, saskaņā ar kuru vielas
DEHP
ietekmei uz zīdītāju reproduktīvo funkciju ir nozīme saistībā ar vidi. Faktiski prasītāja neapšauba secinājumu, ka, pirmkārt, nevēlamā ietekme, kas ir novērota žurkām, izraisa ļoti lielas bažas saistībā ar savvaļas zīdītājiem, kuru reproduktīvās spējas ir dabiski zemas, un, otrkārt, negatīvajai ietekmei uz reproduktīvo funkciju var būt ilgtermiņa nelabvēlīga ietekme uz attiecīgā dzīvnieka populāciju.
Arī prasītājas argumentam, ka
DEHP
pārbaude, kas veikta testos ar žurkām, tika veikta, izmantojot ļoti lielas
DEHP
devas, kuras tieši iedarbojas uz dzīvniekiem, kas radīja situāciju, kāda nerastos dabiskā ceļā, nevar piekrist.
Šajā ziņā, pirmkārt, vispirms ir jānorāda, ka prasītāja nav pierādījusi, ka metode, atbilstoši kurai kāda viela tieši tiek ievadīta lielās devās, nebija zinātniski atzīta un pierādīta metode. Prasītāja šajā ziņā tikai izvirza vispārīgu apgalvojumu, nesniedzot konkrētus pierādījumus, kas atspēkotu tās metodes uzticamību, atbilstoši kurai kāda viela dzīvniekiem laboratorijas apstākļos tiek ievadīta lielās devās.
Otrkārt, saskaņā ar judikatūru bīstamības, kas ir saistīta ar vielu būtiskajām īpašībām, novērtējums nav jāierobežo, ņemot vērā konkrētus lietošanas apstākļus, un to var veikt atbilstīgi neatkarīgi no vielas izmantošanas vietas, veida, kādā ar to varētu notikt kontakts, un no iespējamā vielas iedarbības līmeņa (šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 21. jūlijs, Nickel Institute,
C‑14/10
,
EU:C:2011:503
,
82.
punkts).
Ņemot vērā šos apsvērumus un to, kas tika norādīts šī sprieduma 105., 163. un 164. punktā, nevar secināt, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta acīmredzama kļūda vai nepareizi izmantotas pilnvaras, tādējādi šajā ziņā paustie argumenti ir jānoraida.
Tādējādi trešā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
–
Par trešā pamata otro daļu, kas attiecas uz to, ka
ECHA
nav ievērojusi pati savus tehniskos norādījumus
Prasītāja norāda, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu,
ECHA
nav ievērojusi pati savus norādījumus, proti, dokumentu ar nosaukumu “Identification of substances as SVHCs due to equivalent level of concern to CMRs (Article 57(f)) – sensitisers as an example” (Vielu kā tādu, kas izraisa ļoti lielas bažas, apzināšana, ņemot vērā bažas, kuru līmenis ir līdzvērtīgs bažām attiecībā uz vielām
CMR
(57. panta f) punkts) – piemēram, sensibilizatoriem), kurā ir ietverti detalizēti norādījumi to priekšlikumu autoriem, kuru mērķis ir ķīmisku vielu iekļaušana kandidātvielu sarakstā saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta f) punktu. Saskaņā ar šiem norādījumiem “upuru dzīves kvalitāte”, proti, šajā gadījumā – attiecīgo dzīvnieku dzīves kvalitāte, “sociāla rakstura bažas” un “iespēja secināt, ka pastāv noteikta koncentrācija” vidē, esot faktori, kuri ir jāņem vērā, lai noskaidrotu, vai kāda viela izraisa tāda līmeņa bažas, kas ir līdzvērtīgas tām, kādas izraisa vielas, kuras ir apzinātas saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 57. panta a)–e) punktu. Šajā gadījumā
ECHA
šos faktorus neesot novērtējusi.
ECHA
apstrīd šo argumentāciju.
Prasītājas pārmetums, kas ir saistīts ar
ECHA
norādījumiem, ir papildu apgalvojums, kas pirmoreiz tika izvirzīts replikas raksta 72.–74. punktā. Šajā ziņā, citiem vārdiem sakot, prasītāja būtībā tiesvedības laikā izvirza jaunu pamatu.
No Reglamenta 84. panta izriet, ka tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tādiem tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā.
Tā kā tikai replikas raksta iesniegšanas stadijā prasītāja izvirzīja pamatu, kas ir saistīts ar
ECHA
vadlīnijām, un tā kā tas nav pamatots ar faktiskiem apstākļiem, kuri kļuvuši zināmi pēc prasības iesniegšanas, tas ir jānoraida kā novēlots un tādējādi kā nepieņemams.
Līdz ar to trešā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepieņemama.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz to prasītājas tiesību pārkāpumu, kuras izriet no ECPAK, kā arī no Hartas
Ar ceturto pamatu prasītāja atsaucas uz, pirmkārt, tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu, otrkārt, uz tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu Hartas 47. panta un ECPAK 6. panta izpratnē pārkāpumu un, treškārt, uz tiesību netraucēti izmantot savu īpašumu ECPAK 1. papildprotokola 1. panta un Hartas 17. panta izpratnē pārkāpumu, un, it īpaši, uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.
ECHA
šos argumentus apstrīd.
Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru Savienības tiesām atbilstoši tām piešķirtajām pilnvarām ir jānodrošina principā pilnīga visu Savienības tiesību aktu tiesiskuma kontrole no pamattiesību, kas ir Savienības tiesību sistēmas neatņemama sastāvdaļa, viedokļa. Šī prasība ir skaidri minēta LESD 275. panta otrajā daļā (skat. spriedumu, 2013. gada 28. novembris, Padome/Fulmen un Mahmoudian,
C‑280/12 P
,
EU:C:2013:775
,
58.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Pie šīm pamattiesībām pieder īpaši tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu tiesā, kas ir paredzētas Hartas 47. panta otrajā daļā un ECPAK 6. pantā, kā arī īpašumtiesību, kuras ir minētas Hartas 17. pantā un ECPAK 1. papildprotokola 1. pantā, ievērošana.
Tā kā
ECHA
nav tiesa Hartas 47. panta un ECPAK 6. panta izpratnē un pēdējās minētās tiesību normas tādējādi nav piemērojamas šajā gadījumā, prasītājai nav pamata saistībā ar apstrīdēto lēmumu atsaukties uz tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu.
Savukārt, ja prasītājas atsauce uz tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu būtu jāsaprot tā, ka tā attiecas uz tās tiesībām uz lietas objektīvu un taisnīgu izskatīšanu
ECHA
Hartas 41. panta 1. punkta izpratnē, ir jānorāda, ka prasītāja nekādā ziņā nav pierādījusi, ka
ECHA
nebūtu ievērojusi pienākumus, kas tai ir noteikti saskaņā ar šo tiesību normu.
Runājot par tiesībām netraucēti izmantot savu īpašumu, kas ir ietvertas Hartas 17. pantā un ECPAK 1. papildprotokola 1. pantā, prasītāja atsaucas, pirmkārt, uz finanšu līdzekļiem, kurus tā esot ieguldījusi licencēšanas pieteikuma
DEHP
izmantošanai izskatīšanas procedūras dēļ, un, otrkārt, risku neiegūt šādu licenci apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dēļ. Turklāt tiesas sēdē prasītāja precizēja, ka citi īpašumi, ko tā neesot varējusi izmantot tāpēc, ka tika pieņemts apstrīdētais lēmums, bija kāda uzņēmuma, kas izmanto un ražo
DEHP
, tiesības ražot šo vielu.
Šajā ziņā, runājot par finanšu līdzekļiem, ko prasītāja esot ieguldījusi, ņemot vērā licencēšanas pieteikuma izskatīšanas procedūru, pietiek norādīt, ka prasītāja nav pierādījusi, kā tieši apstrīdētais lēmums būtu apdraudējis šos ieguldījumus. Faktiski šie iespējamie ieguldījumi var būt saistīti tikai ar
DEHP
kā vielu, kas atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punktā paredzētajam kritērijam. Šādi ieguldījumi būtu bijuši veikti pat tad, ja šī viela nebūtu bijusi apzināta kā viela, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas atbilstoši šīs regulas 57. panta f) punktam.
Runājot par prasītājas risku neiegūt licenci atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 60. pantam, ir jākonstatē, ka prasītājas uzsāktā procedūra licences saņemšanai attiecas uz
DEHP
kā uz reproduktīvajai sistēmai toksisku vielu atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 57. panta c) punktam. Šādas licences piešķiršana nav izslēgta tāpēc vien, ka šī viela kā tāda, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un rada ļoti lielas bažas šīs pašas regulas 57. panta f) punkta izpratnē, ir iekļauta kandidātvielu sarakstā.
Visbeidzot, runājot par tiesībām ražot
DEHP
, ir jānorāda, ka šo tiesību esamība, apjoms vai juridiskais raksturs nav pierādīti, līdz ar to nav iespējams secināt, ka pastāv kāds šķērslis.
Turklāt neatkarīgi no to pierādījumu kvalifikācijas, ko prasītāja ir izvirzījusi, lai pierādītu, ka pastāv “īpašums” Hartas 17. panta un ECPAK 1. papildprotokola 1. panta izpratnē, ir jānorāda, ka saskaņā ar tiesas sēdē prasītājas sniegtajiem precizējumiem tās argumenti saistībā ar īpašumtiesībām nav uzskatāmi par tādiem, kuriem šīs prasības ietvaros ir autonoma piemērojamība, bet tie veido papildu argumentāciju salīdzinājumā ar to, ko prasītāja ir paudusi saistībā ar iepriekšējiem pamatiem. Konkrētāk, prasītāja uzskata, ka īpašumtiesības varētu tikt traucētas apstrīdētā lēmuma prettiesiskuma dēļ, ciktāl šis prettiesiskums izrietot no tā, ko prasītāja jau ir izklāstījusi saistībā ar citiem pamatiem.
Pārējo pamatu pārbaudē nav atklājies nekas, kas varētu ietekmēt apstrīdētā lēmuma likumību. Tādējādi ar īpašumtiesībām saistītie argumenti ir jānoraida, un šis secinājums ir spēkā arī attiecībā uz tiesībām, kas izriet no Hartas 41. panta 1. punkta un 47. panta, kā arī no ECPAK 6. panta.
Kā jau tas ir norādīts šī sprieduma 135.–153. punktā, ar apstrīdēto lēmumu nav pārkāpts arī tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi.
Tāpēc arī ceturtais pamats un prasība kopumā ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt
ECHA
tiesāšanās izdevumus atbilstoši tās prasījumiem, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.
Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. un 2. punktu dalībvalstis un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) puses, kas nav dalībvalstis, kuras ir iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas. Tādējādi Dānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
Deza, a.s
. sedz savus un atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (
ECHA
) tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

3)
Dānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Norvēģijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

Gratsias
Dittrich
Xuereb
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2017. gada 11. maijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.