CELEX: 62015TJ0462
Dumping
Importuri de biciclete expediate din Cambodgia, din Pakistan și din Filipine
Extinderea la aceste importuri a taxei antidumping definitive instituite pentru importurile de biciclete originare din China
Regulamentul (UE) 2015/776
Circumvenție
Transbordare
Articolul 13 alineatele (1) și (2) și articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 [devenite articolul 13 alineatele (1) și (2) și articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2016/1036]

)
Istoricul cauzei
Prin Regulamentul (CEE) nr. 2474/93 din 8 septembrie 1993 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile în Comunitate de biciclete originare din Republica Populară Chineză și de colectare definitivă a taxei antidumping provizorii (
JO 1993, L 228, p. 1
), Consiliul Uniunii Europene a instituit o taxă antidumping definitivă de 30,6 % la importurile de biciclete originare din China.
În urma unei reexaminări efectuate în temeiul expirării măsurilor, inițiată în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (
JO 1996, L 56, p. 1
, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223) [înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (
JO 2009, L 343, p. 51
, rectificare în
JO 2010, L 7, p. 22
, denumit în continuare „regulamentul de bază”), care la rândul său a fost înlocuit cu Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (
JO 2016, L 176, p. 21
)], în special în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 384/96 [devenit articolul 11 alineatul (2) din regulamentul de bază], Consiliul a decis, prin Regulamentul (CE) nr. 1524/2000 din 10 iulie 2000 de instituire a unui drept antidumping definitiv pentru importurile de biciclete originare din Republica Populară Chineză (
JO 2000, L 175, p. 39
, Ediție specială, 11/vol. 21, p. 31), să mențină taxa antidumping menționată mai sus.
În urma unei reexaminări intermediare efectuate în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul nr. 384/96 [devenit articolul 11 alineatul (3) din regulamentul de bază], Consiliul a decis, prin Regulamentul (CE) nr. 1095/2005 din 12 iulie 2005 de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de biciclete originare din Vietnam și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1524/2000 de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de biciclete originare din Republica Populară Chineză (
JO 2005, L 183, p. 1
, Ediție specială, 11/vol. 41, p. 131), majorarea la 48,5 % a taxei antidumping la importurile de biciclete originare din China.
În urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 384/96, Consiliul, prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 din 3 octombrie 2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de biciclete originare din Republica Populară Chineză (
JO 2011, L 261, p. 2
), a decis să mențină taxa antidumping în vigoare la 48,5 %.
În luna mai a anului 2013, în urma unei reexaminări intermediare în temeiul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază [devenit articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul 2016/1036], Consiliul a adoptat Regulamentul (UE) nr. 502/2013 din 29 mai 2013 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare nr. 990/2011 (
JO 2013, L 153, p. 17
) și a decis să mențină taxa antidumping în vigoare la 48,5 %, cu excepția bicicletelor exportate de trei întreprinderi, pentru care au fost atribuite rate de taxe individuale.
În urma unei anchete privind circumvenția, desfășurată în temeiul articolului 13 din regulamentul de bază (devenit articolul 13 din Regulamentul 2016/1036), Consiliul a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 501/2013 din 29 mai 2013 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 la importurile de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia, indiferent dacă acestea sunt sau nu declarate ca fiind originare din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia (
JO 2013, L 153, p. 1
).
Sesizată cu o nouă plângere în anul 2014, privind de această dată eventuala circumvenție a taxelor antidumping care implică producători‑exportatori de biciclete stabiliți în Cambodgia, în Pakistan și în Filipine, Comisia Europeană a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 938/2014 din 2 septembrie 2014 de deschidere a unei anchete privind eventuala eludare a măsurilor antidumping instituite prin Regulamentul (UE) nr. 502/2013 al Consiliului asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză prin importul de biciclete expediate din Cambodgia, Pakistan și Filipine declarate sau nu ca fiind originare din Cambodgia, Pakistan și Filipine și de supunere a acestor importuri înregistrării (
JO 2014, L 263, p. 5
, rectificare în
JO 2014, L 341, p. 31
). În cursul acestei anchete privind perioada 1 ianuarie 2011-31 august 2014, reclamanta, Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd, a primit de la Comisie un „[f]ormular pentru societățile care solicită scutirea de la aplicarea unei eventuale taxe extinse” (denumit în continuare „formularul”), pe care l‑a completat și l‑a expediat la 10 octombrie 2014.
Reiese din dosar că reclamanta este o întreprindere unipersonală cu răspundere limitată de drept cambodgian, constituită în luna mai a anului 2013 și deținută integral de către Cronus International Co Ltd, o societate cu sediul în Hong Kong, deținută la rândul ei în proporție de 100 % de un producător chinez de biciclete, Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd. Această din urmă societate deține în proporție de 100 % și societatea chineză Guangzhou Cronus Bicycles Co. Ltd, un producător de biciclete, de cadre și de cadre vopsite, și este afiliată altui producător de biciclete chinez, Shine Wheel Bicycle Co. Ltd, care și‑ar fi încetat producția la 1 iunie 2014. Întrucât reclamanta nu a specificat în tabelele D 5 și D 6 anexate la formular că era de asemenea afiliată Shine Wheel Bicycle, aceasta nu a transmis date privind acest furnizor decât la 27 octombrie 2014, respectiv drept răspuns la cererea de informații suplimentare adresată de Comisie la 16 octombrie 2014.
Reclamanta arată că, având în vedere data creării și demararea activității sale efective în luna ianuarie a anului 2014, indicațiile furnizate în formular și în tabelele anexate la acesta vizau direct mai degrabă perioada cuprinsă între 1 septembrie 2013 și 31 august 2014 (denumită în continuare „perioada de referință”) decât perioada de anchetă (a se vedea punctul 7 de mai sus). Reiese din formular că reclamanta și‑a stabilit activitatea ca fiind producția și vânzarea de biciclete și de cadre de bicicletă, în special pentru comenzile mici, sub marca Cronus.
În tabelul F 2, care enumeră toate achizițiile de produse semifinite realizate de solicitantul scutirii și este anexat la formular, reclamanta a desemnat drept furnizor cvasiexclusiv societatea „Shine Wheel Bicycle Co. Ltd (Guangzhou)”, alături de o societate vietnameză pentru vopsirea cadrelor și de o altă societate chineză.
În răspunsul său din 27 octombrie 2014, reclamanta a prezentat un tabel F 2 revizuit. Shine Wheel Bicycle apărea ca o societate afiliată reclamantei, ale cărei vânzări către aceasta din urmă pe parcursul perioadei de referință au reprezentat marea majoritate a achizițiilor reclamantei în această perioadă. Guangzhou Cronus Bicycles este menționată de asemenea drept întreprindere afiliată reclamantei pentru anumite tranzacții în perioada de referință.
Investigația a permis Comisiei să identifice șase companii care exportau biciclete din Cambodgia. Una dintre ele a părăsit această țară și s‑a mutat în Pakistan la sfârșitul anului 2013, iar ceilalți cinci producători de biciclete, reprezentând 94 % din importurile Uniunii Europene provenite din țara respectivă pentru acest tip de produs, au cooperat și au prezentat o cerere de scutire.
Comisia a analizat informațiile furnizate de aceste cinci societăți, printre care se număra și reclamanta. La 11 noiembrie 2014, Comisia a informat‑o pe reclamantă cu privire la intenția sa de a efectua o vizită de verificare la fața locului. Aceasta a avut loc la 8 și la 9 decembrie 2014 în incintele reclamantei la Tai Seng (Cambodgia).
În urma verificării la fața locului și a controalelor care i‑au vizat și pe ceilalți patru producători care au cooperat, Comisia a constatat că trei societăți au dreptul la o scutire în temeiul articolului 13 alineatul (4) din regulamentul de bază [devenit articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2016/1036], iar două, printre care și reclamanta, nu pot beneficia de aceasta.
În cursul acestei vizite, Comisia a constatat o serie de anomalii, cu privire la care a ascultat explicațiile suplimentare oferite de reclamantă și a analizat documentele prezentate de aceasta.
Comisia a observat, în primul rând, că reclamanta nu dispunea de software de contabilitate, care era ținută în fișiere informatice de tip Excel. Abia începând din luna octombrie a anului 2014, reclamanta ar fi început să întocmească rapoarte detaliate de producție.
În continuare, potrivit Comisiei, reiese din formular și din tabelele anexate la acesta că reclamanta nu a fost în măsură să producă biciclete decât de la 1 ianuarie 2014 în atelierele sale de sudură și de vopsitorie și că, la începutul perioadei respective, aceasta nu a fabricat cadre. Prin urmare, Comisia a pus la îndoială originea celor 1099 de biciclete exportate în Uniune (în speță, în Grecia) la 27 ianuarie 2014, care au fost descrise în factura CI‑15295‑PM prezentată de reclamantă după cum urmează: 380 de biciclete cu cadru din aluminiu de 26 de inchi, 240 de biciclete cu cadru din oțel tot de 26 de inchi, 120 de biciclete cu cadru din oțel de 24 de inchi, 119 biciclete cu cadru din oțel denumit „hi‑ten 700C”, 130 de biciclete cu cadru pliant din oțel de 20 de inchi și 120 de biciclete cu cadru din oțel de 20 de inchi. Întrebată cu privire la împrejurările în care a avut loc un asemenea export, reclamanta a prezentat factura KYD‑CN‑F01, datată 17 ianuarie 2014, din care reieșea că a achiziționat 1098 de cadre de bicicletă din oțel de 26 de inchi de la societatea vietnameză Kim Y Dinh Trading Service One Member Co. Ltd. Constatând că aceasta din urmă nu era ea însăși un producător de biciclete și de cadre de bicicletă, ci un simplu comerciant, Comisia și‑a exprimat în plus surprinderea cu privire la faptul că ar fi fost cumpărate numai cadre de bicicletă din oțel, în timp ce factura CI‑15295‑PM menționa vânzarea a 380 de biciclete cu cadru din aluminiu și că dimensiunile acestor cadre (26 de inchi) corespundeau numai parțial dimensiunii bicicletelor exportate în Uniune.
Reclamanta a fost invitată să explice aceste contradicții și a prezentat în timpul vizitei un formular A/certificat de origine emis de Ministerul Comerțului vietnamez în numele comerciantului respectiv pentru cadrele de bicicletă care făceau obiectul facturii KYD‑CN‑F01. Cu toate acestea, Comisia a constatat că acest certificat de origine nu menționa nici el decât cadre din oțel, în timp ce exportul către Uniune menționat la punctul 17 de mai sus privea și cadre din aluminiu, aspect admis ulterior de reclamantă, aceasta afirmând că acest certificat menționează în mod greșit numai cadre din oțel. În plus, reclamanta nu a fost în măsură să prezinte niciun formular A/certificat de origine pe numele său pentru bicicletele exportate către Uniune care făceau obiectul facturii CI‑15295‑PM.
Prin urmare, Comisia a considerat că, având în vedere faptul că reclamanta nu a fabricat ea însuși cadre pentru biciclete la începutul demarării operațiunilor sale, singura explicație posibilă era că bicicletele respective nu au fost asamblate de către reclamantă, ci pur și simplu transbordate, provenind de la societățile chineze afiliate acesteia.
În plus, Comisia a subliniat neconcordanțe și o lipsă de fiabilitate presupuse, în cursul vizitei de verificare, cu privire la anumite elemente care figurau în formular. Potrivit acestei instituții, anumite costuri de fabricație declarate nu corespundeau unei valori adăugate pieselor încorporate în cursul asamblării sau al finalizării producției și au fost majorate artificial pentru a atinge cele două praguri prevăzute la articolul 13 alineatul (2) litera (b) din regulamentul de bază [devenit articolul 13 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2016/1036]. Astfel, imputarea anumitor costuri (amortizarea, chiriile, costul energiei electrice) asupra fabricării cadrelor de biciclete nu corespundea cu volumul de biciclete produse, consumul de vopsea folosită în această producție era supraestimat, având în vedere indicațiile furnizate de producători de biciclete reali, iar costurile cu forța de muncă erau de asemenea prea ridicate, având în vedere volumul de cadre de biciclete produse și de biciclete asamblate, tot în comparație cu salariile plătite de producători reali. Prin urmare, Comisia a reconstituit pe această bază costurile de producție ale reclamantei și a concluzionat, pe de o parte, că piesele de biciclete originare din China au reprezentat peste 60 % din valoarea totală a pieselor produsului asamblat (77 %) și, pe de altă parte, că valoarea adăugată pieselor încorporate în cursul operațiunii de asamblare a fost mult inferioară valorii de 25 % (2 %).
La 13 martie 2015, Comisia a comunicat reclamantei concluziile sale, în primul rând, privind existența unor practici de circumvenție în Cambodgia (concluzii generale) și, în al doilea rând, privind rolul reclamantei în aceste practici (concluzii specifice).
Drept răspuns la această comunicare, reclamanta a formulat, la 31 martie 2015, o serie de obiecții în scris și în cadrul unei audieri. În primul rând, aceasta a contestat concluzia potrivit căreia a fost implicată în practici de transbordare. În această privință, a susținut că decurge din informațiile colectate cu ocazia verificării la fața locului că explicația cea mai plauzibilă era că respectivele cadre de biciclete erau originare din Vietnam. Ea a furnizat o documentație justificativă suplimentară în legătură cu factura CI‑15295‑PM, în scopul de a stabili originea vietnameză a cadrelor de biciclete. Astfel, reclamanta afirmă că a prezentat printre altele factura de cumpărare pentru oțelul și aluminiul utilizate pentru producerea cadrelor de bicicletă, cea provenită de la societatea vietnameză care a prelucrat oțelul și a fabricat cadrele, cea de la furnizorii cadrelor de bicicletă, cu referința KYD‑CN‑F01, datată 17 ianuarie 2014, lista de colisaj a acestor cadre, datând din aceeași zi, și dovada plății acestei facturi, precum și mențiunea masei totale a cadrelor de bicicletă livrate (aproximativ 3 tone), care corespundea datelor prezentate în tabelul F 2. Reclamanta a explicat lipsa unui cadru de bicicletă din bicicletele exportate (1098 față de 1099) prin faptul că un cadru de bicicletă a fost luat de aceasta drept eșantion de la furnizor. În al doilea rând, a contestat ajustarea costurilor de fabricație realizată de Comisie pentru calcularea pragului de 25 % din valoarea adăugată, prevăzut la articolul 13 alineatul (2) litera (b) din regulamentul de bază.
La 18 mai 2015, Comisia a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/776 de extindere a taxei antidumping definitive instituite prin Regulamentul (UE) nr. 502/2013 al Consiliului asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Cambodgia, Pakistan și Filipine, indiferent dacă acestea sunt sau nu declarate ca fiind originare din Cambodgia, Pakistan sau Filipine (
JO 2015, L 122, p. 4
, denumit în continuare „regulamentul atacat”).
Comisia a constatat în special în considerentele (69), (71), (73) și (74) ale regulamentului atacat următoarele:
„(69)
Una dintre cele cinci societăți cooperante nu a putut reconcilia datele privind tipul de cadre achiziționate din China cu datele referitoare la tipul de biciclete vândute în Uniune, iar societatea în cauză nu a fabricat cadre în perioada respectivă. Prin urmare, s‑a concluzionat că bicicletele au fost transbordate.
[…]
(71)
Se reamintește faptul că, în cursul verificării la fața locului, informațiile furnizate de societate nu au permis Comisiei să reconcilieze tipul de cadre achiziționate cu tipul de biciclete exportate către Uniune, deoarece societatea a prezentat achiziții de cadre de oțel, dar a exportat biciclete cu cadre de oțel și aluminiu de diferite dimensiuni. Acest lucru ar indica faptul că bicicletele exportate nu au fost asamblate în Cambodgia. În plus, singurele elemente de probă prezentate de către societate în cursul verificării la fața locului pentru a dovedi originea acestor cadre a fost formularul A/certificatul de origine emis de către autoritățile vietnameze pentru un comerciant vietnamez. În urma comunicării concluziilor, societatea a susținut că formularul A/certificatul de origine indica în mod eronat faptul că toate cadrele erau din oțel, căci în realitate acestea erau și din aluminiu. Noile documente prezentate de societate în urma comunicării concluziilor, în limbile vietnameză și chineză, cu o traducere limitată în limba engleză, conțineau mai multe incoerențe (cantitatea de cadre achiziționate nu a putut fi reconciliată cu numărul de biciclete exportate, astfel cum a fost stabilit în timpul verificării la fața locului; un document a fost prezentat drept factură, dar acesta nu a inclus niciun preț; nu a fost prezentată nicio dovadă pentru celelalte etape de fabricație a cadrelor, precum tăierea, formarea, perforarea și vopsirea). Prin urmare, aceste noi documente au fost considerate incomplete și insuficiente pentru a demonstra că respectivele cadre au fost fabricate în Vietnam.
[…]
(73)
În plus, societatea nu a fost în măsură să furnizeze formularul A/certificatul de origine din partea Ministerului Comerțului din Cambodgia pentru bicicletele în cauză. Prin urmare și în absența oricăror alte informații disponibile, s‑a concluzionat că respectivele componente au provenit din China. […]
(74)
Prin urmare, pe baza elementelor de probă enumerate mai sus, s‑a stabilit că în Cambodgia au existat practici de transbordare a produselor de origine chineză, în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază.”
De asemenea, Comisia a respins, în considerentul (80) și următoarele ale regulamentului atacat, obiecțiile reclamantei în ceea ce privește ajustările costurilor sale de producție pentru calcularea pragului de 25 % din valoarea adăugată, prevăzut la articolul 13 alineatul (2) litera (b) din regulamentul de bază.
Prin urmare, Comisia a respins cererea de scutire prezentată de reclamantă [considerentul (161) al regulamentului atacat]. Aceasta a decis, la articolul 1 din regulamentul atacat, extinderea taxei antidumping definitive de 48,5 % aplicabile la importurile de biciclete originare din China și menționate la punctul 3 de mai sus la importurile de biciclete expediate în special din Cambodgia, fără a o include pe reclamantă printre societățile scutite de taxă. Conform alineatului (3) al articolului menționat, „[t]axa extinsă prin dispozițiile alineatului (1) de la prezentul articol se aplică importurilor expediate din Cambodgia, Pakistan și Filipine, indiferent dacă sunt sau nu declarate ca fiind originare din Cambodgia, Pakistan sau Filipine, înregistrate în conformitate cu articolul 2 din Regulamentul (UE) nr. 938/2014 și cu articolul 13 alineatul (3) și cu articolul 14 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009, cu excepția celor produse de societățile enumerate la alineatul (1)”.
Procedura și concluziile părților
Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 11 august 2015, reclamanta a introdus prezenta acțiune.
[
omissis
]
Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 9 noiembrie 2017.
În ședință, reclamanta și Comisia au prezentat anumite observații privind raportul de ședință, în legătură cu care s‑a luat act în procesul‑verbal de ședință.
În drept
[
omissis
]
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază care rezultă dintr‑o „eroare vădită de apreciere în fapt și în drept” pe care ar fi săvârșit‑o Comisia în ceea ce privește constatarea unei circumvenții și natura datelor disponibile
În cadrul primului motiv, reclamanta susține că constatarea existenței unor practici de transbordare practică este incorectă, astfel cum sunt și implicațiile juridice ale acestei constatări. În opinia sa, bicicletele în cauză au fost fabricate din cadre și materiale de origine vietnameză, deoarece Comisia nu are nicio dovadă că acest lucru nu este adevărat. Nici regulamentul de bază, nici jurisprudența nu i‑ar permite să concluzioneze în mod implicit în sensul unei practici de transbordare. Ea consideră că a dovedit corespunzător cerințelor legale originea vietnameză a pieselor, cu ajutorul unor elemente de probă pe care Comisia nu le putea respinge, astfel cum a procedat. Aceasta precizează că factura CI‑15295‑PM include numerele de referință specifice ale fiecărui model, ceea ce ar permite determinarea materialului din care este produs cadrul. Aceasta adaugă că a prezentat documentele suplimentare menționate la punctul 22 de mai sus. Aceasta contestă, în plus, modul în care Comisia a evaluat formularul A/certificatul de origine emis de către autoritățile vietnameze, întrucât acesta din urmă indica numărul facturii furnizorului, data acestei facturi, numărul de unități vizate, masa brută a încărcăturii și faptul că aceasta din urmă a fost inspectată în momentul trecerii frontierei dintre Vietnam și Cambodgia. Prin urmare, numai trimiterea la „cadre de bicicletă din oțel” ar fi incorectă în certificatul respectiv, aspect pe care reclamanta l‑ar fi explicat deja, referindu‑se la o simplă eroare din partea furnizorului.
Aceasta adaugă că unica incoerență existentă în elementele de probă pe care le‑a prezentat privea descrierea diferită a bicicletelor din factura CI‑15295‑PM, cadrele de biciclete făcând obiectul facturii de cumpărare KYD‑CN‑F01 și al formularului A/certificatului de origine, toate celelalte elemente de probă arătând că a achiziționat cadre de biciclete de origine vietnameză. Analiza Comisiei ar echivala astfel cu a aplica tuturor producătorilor din afara Chinei care sunt afiliați cu producători de biciclete chinezi ipoteza că se fac vinovați de practici de transbordare, indiferent de situația de fapt din speță.
Prin urmare, Comisia ar fi săvârșit o eroare de apreciere, „în fapt și în drept”, în aplicarea articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază.
Comisia solicită respingerea primului motiv.
Considerații introductive
[
omissis
]
Potrivit articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, existența unei circumvenții a măsurilor antidumping este stabilită atunci când sunt îndeplinite patru condiții. În primul rând, trebuie să existe o modificare a configurației schimburilor comerciale dintre o țară terță și Uniune sau dintre societăți din țara supusă măsurilor respective și Uniune. În al doilea rând, această modificare trebuie să rezulte din practici, din operațiuni sau din prelucrări pentru care nu există o motivație suficientă sau o justificare economică alta decât impunerea taxei. În al treilea rând, trebuie să existe elemente care să demonstreze că industria Uniunii suferă un prejudiciu sau că efectele corective ale taxei antidumping sunt compromise. În al patrulea rând, trebuie să existe elemente de probă privind existența unui dumping (Hotărârile din 26 ianuarie 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P și C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punctul
, precum și Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P și C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, punctul
).
În plus, reiese din termenii și din economia articolului 13 din regulamentul de bază că, în scopul stabilirii existenței unei circumvenții, revine acestor instituții sarcina de a realiza o analiză globală cu privire la țara terță vizată de ancheta privind circumvenția, în ansamblul ei. În schimb, nu le incumbă, în scopul de a proba o astfel de circumvenție, obligația să realizeze o analiză a situației fiecărui producător‑exportator individual, această analiză revenind în sarcina producătorilor‑exportatori individuali menționați, în cadrul cererilor formulate în temeiul articolului 13 alineatul (4) din acest regulament (Hotărârile din 26 ianuarie 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P și C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punctul
, precum și Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P și C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, punctul
).
Astfel, conform articolului 13 alineatul (1) din regulamentul citat anterior, constatarea existenței unei circumvenții a măsurilor antidumping se realizează de instituțiile Uniunii pentru ansamblul țării terțe menționate, însă revine fiecărui producător‑exportator individual sarcina de a demonstra că situația sa specifică justifică acordarea unei scutiri în temeiul articolului 13 alineatul (4) din acest regulament (Hotărârile din 26 ianuarie 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P și C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punctul
, precum și Maxcom/City Cycle Industries,
C‑248/15 P, C‑254/15 P și C‑260/15 P
,
EU:C:2017:62
, punctul
).
Pe de altă parte, astfel cum a amintit avocatul general Mengozzi în Concluziile prezentate în cauzele conexate Maxcom și alții/Chin Haur Indonesia (
C‑247/15 P, C‑253/15 P și C‑259/15 P
,
EU:C:2016:712
, punctele
și
), articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf din regulamentul de bază [devenit articolul 13 alineatul (1) al patrulea paragraf din Regulamentul nr. 2016/1036] conține o listă neexhaustivă de practici, operațiuni sau prelucrări menționate în primul paragraf, care cuprind printre altele „expedierea via țări terțe a produsului care face obiectul măsurilor” și, „în cazurile prevăzute la alineatul (2), operațiunile de asamblare efectuate în [Uniune] sau într‑o țară terță”. Astfel cum arată în mod justificat Comisia în răspunsul din 13 octombrie 2017 la măsura de organizare a procedurii din 22 septembrie 2017 (a se vedea punctele 38 și 39 de mai sus), diferitele tipuri de practici de circumvenție enumerate în articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf menționat au fost incluse doar în scopuri ilustrative, astfel cum indică expresia „printre altele”.
Rezultă că este suficient ca un singur tip de practici de circumvenție să fie stabilit pentru ca a doua condiție menționată la punctul 53 de mai sus să fie îndeplinită, ceea ce nu se opune ca instituțiile în cauză să stabilească de asemenea alte tipuri de practici de circumvenție în cazul în care consideră că acestea sunt prezente.
Aplicarea la cazul în discuție
Reiese din regulamentul atacat că Comisia a examinat cele patru condiții menționate la punctul 53 de mai sus la scară din Cambodgia înainte, pe de o parte, să acorde o cerere individuală de scutire prezentată de trei dintre cele cinci societăți cooperante din Cambodgia și, pe de altă parte, să respingă acțiunea introdusă de alte două societăți, printre care și reclamanta.
În primul rând, în ceea ce privește prima, a treia și a patra condiție, Comisia a constatat că acestea erau îndeplinite, ceea ce reclamanta nu contestă.
În continuare, în ceea ce privește cea de a doua condiție, și anume existența unor practici de circumvenție în Cambodgia, respectiv a unor practici, operațiuni sau prelucrări pentru care nu există o motivație suficientă sau o justificare economică alta decât impunerea taxei, Comisia a constatat existența atât a unor operațiuni de transbordare, cât și a unor operațiuni de asamblare care nu îndeplinesc criteriile stabilite la articolul 13 alineatul (2) din regulamentul de bază.
Desigur, reiese din considerentele (69)-(74) ale regulamentului atacat că constatarea existenței unor practici de transbordare în Cambodgia se bazează exclusiv pe situația individuală a reclamantei. Cu toate acestea, trebuie să se arate că Comisia a observat de asemenea existența unor operațiuni de asamblare în Cambodgia care nu îndeplinesc criteriile de la articolul 13 alineatul (2) din regulamentul de bază în ceea ce privește două societăți cambodgiene, printre care reclamanta, astfel cum reiese din considerentele (75)-(88) ale regulamentului atacat.
În consecință, chiar presupunând că reclamanta nu este implicată în practici de transbordare, ceea ce ar avea drept consecință infirmarea existenței unor astfel de practici la nivelul Cambodgiei, constatarea practicilor de circumvenție privind această țară ar rămâne valabilă pe baza motivelor menționate în regulamentul atacat pentru operațiunile de asamblare care nu îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din regulamentul de bază în ceea ce privește, cel puțin, societatea cambodgiană, concluziile cu privire la aceasta care figurează în regulamentul atacat nefăcând obiectul prezentei proceduri.
Primul motiv nu este, așadar, de natură să invalideze constatarea reținută în regulamentul atacat privind existența unor practici de circumvenție la nivelul Cambodgiei, în sensul articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază.
Este necesar să se verifice, în prezent, dacă primul motiv este fondat, în măsura în care acesta urmărește să demonstreze inexistența unor practici de transbordare din partea reclamantei.
În această privință, reiese din regulamentul atacat că Comisia a respins cererea de scutire a reclamantei pentru motivul existenței atât a unor practici de transbordare, cât și a unor operațiuni de asamblare care nu îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 13 alineatul (2) din regulamentul de bază.
Este important să se sublinieze că, astfel cum reiese din jurisprudența amintită la punctul 55 de mai sus, revine fiecărui producător‑exportator individual sarcina de a demonstra că situația sa specifică justifică o exceptare în temeiul articolului 13 alineatul (4) din regulamentul de bază. Conform acestei dispoziții, cererile de scutire trebuie să fie „argumentate corespunzător prin elemente de probă” și, în cazul în care practicile, operațiunile sau prelucrările care constituie o circumvenție se află în afara Uniunii, să permită persoanelor în cauză să „demonstr[eze] că nu sunt afilia[te] cu un producător care face obiectul măsurilor” și că „nu sunt angaja[te] în practici de circumvenție astfel cum sunt acestea definite la alineatele (1) și (2) ale [acestui] articol”.
În consecință, în cazul în care solicitantul scutirii nu reușește să demonstreze că situația sa specifică justifică acordarea scutirii menționate, de exemplu din cauza existenței unor elemente care demonstrează practici de transbordare, Comisia refuză în mod întemeiat această scutire.
În speță, în primul rând, Comisia a constatat că reclamanta era, în luna ianuarie a anului 2014, doar în stadiul de început al operațiunilor sale de producție și că nu a produs ea însăși cadrele de biciclete exportate către Uniune la 27 ianuarie 2014 care au făcut obiectul facturii CI‑15295‑PM, fapt care nu este contestat de reclamantă.
În al doilea rând, Comisia a constatat, pe baza unei comparații între factura CI‑15295‑PM, care cuprinde numărul și tipul de biciclete exportate către Uniune la 27 ianuarie 2014, și factura pentru achiziționarea de cadre de bicicletă care se presupune că au fost utilizate pentru producția de biciclete exportate către Uniune, cu referința KYD‑CN‑F01, două categorii de incoerențe. În primul rând, conform facturii KYD‑CN‑F01, cadrele achiziționate de la comercianți vietnamezi erau din oțel, în timp ce, potrivit facturii CI‑15295‑PM, unele biciclete exportate către Uniune aveau cadre din oțel, iar altele cadre din aluminiu. Pe de altă parte, în timp ce factura KYD‑CN‑F01 menționează că este vorba despre cadre de biciclete de 26 de inchi, bicicletele vândute în Uniune și care au făcut obiectul facturii CI‑15295‑PM erau de trei dimensiuni diferite, și anume de 26, de 24 și de 20 de inchi. Reclamanta nu contestă conținutul acestor incoerențe.
În al treilea rând, formularul A/certificatul de origine emis de către autoritățile vietnameze pentru respectivele cadre de bicicletă evidențiază de asemenea prima inconsecvență, deoarece menționează doar cadrele din oțel.
Astfel, trebuie să se constate că elementele prezentate de reclamantă nu sunt de natură să demonstreze că a fost în măsură să producă bicicletele exportate către Uniune care au făcut obiectul facturii CI‑15295‑PM folosind cadre de biciclete presupuse a fi achiziționate în Vietnam.
Reclamanta încearcă să explice inconsecvențele constatate printr‑o simplă „eroare” din partea furnizorului său vietnamez. Acest argument nu poate fi însă admis.
Astfel, este necesar să se arate că incoerențele respective privesc atât materialul și dimensiunile cadrelor, care constituie caracteristicile esențiale ale oricărei biciclete, determinând tipul și calitatea bicicletei, precum și prețul acesteia. Prin urmare, nu se poate susține că divergențe atât de mari pot fi explicate printr‑o simplă „eroare” din partea furnizorului, cu atât mai mult cu cât „eroarea” presupusă se dovedește multiplă, afectând nu numai materialul (oțel sau aluminiu), ci și trei dimensiuni diferite ale cadrelor.
În plus, anumite documente și informații prezentate de către reclamantă după comunicarea concluziilor Comisiei, precum și în cursul prezentei proceduri ridică și alte îndoieli cu privire la împrejurările în care a avut loc exportul de biciclete către Uniune în temeiul facturii CI‑15295‑PM.
Astfel, în primul rând, Tribunalul constată, la fel ca și Comisia, că factura CI‑15295‑PM astfel cum a fost prezentată, examinată și fotocopiată în cursul vizitei de verificare la fața locului, prezentată în anexa B 5, nu este conformă cu cea prezentată de reclamantă în prezenta procedură în anexa A 11 (p. 200). Același lucru este valabil și pentru lista de colisaj, care figurează în aceeași anexă A 11 (p. 201), care nu este o copie exactă a listei prezentate în cursul vizitei de verificare la fața locului.
În al doilea rând, reclamanta susține că autoritățile vamale au inspectat lotul de cadre de bicicletă în cauză în momentul trecerii frontierei dintre Vietnam și Cambodgia. Or, nu se poate afirma că aceste autorități nu au observat că lotul respectiv nu corespundea descrierii produselor în cauză reluate în formularul A/certificatul de origine, nici, de altfel, pe factura KYD‑CN‑F01, cu atât mai mult cu cât incoerențele în cauză privesc caracteristici esențiale ale acestor documente, respectiv materialul cadrelor și dimensiunea lor.
În al treilea rând, trebuie arătat, astfel cum a procedat Comisia, că bonul de comandă prezentat de către reclamantă în răspunsul la comunicarea concluziilor (a se vedea anexa A 12, p. 231) nu cuprinde prețul, ceea ce permite să apară dubii cu privire la fiabilitatea sa. Reclamanta explică, în această privință, că lipsa unui preț este legată de faptul că negocierile cu furnizorul său vietnamez privind prețul final erau în curs la momentul când aceasta a plasat bonul de comandă respectiv (punctul 43 din replică). Cu toate acestea, în același timp, reclamanta afirmă că l‑ar fi ales tocmai din cauza faptului că a prezentat „cea mai ieftină ofertă” (punctul 45 din replică). Astfel, aceste explicații par contradictorii.
În al patrulea rând, Comisia a apreciat în considerentul (71) al regulamentului atacat că „nu a fost prezentată nicio dovadă pentru celelalte etape de fabricație a cadrelor, precum tăierea, formarea, perforarea și vopsirea”. Deși în cererea introductivă reclamanta a susținut că respectivele cadre achiziționate au fost transformate în fabrica sa în biciclete finite, gata pentru export, aceasta nu prezintă niciun element de probă cu privire la diferitele etape de fabricație a cadrelor respective. Întrebată în ședință cu privire la acest aspect, reclamanta a confirmat că nu a prezentat astfel de probe, astfel cum a arătat și Comisia în considerentul (71) al regulamentului atacat.
În al cincilea rând, este cert că reclamanta nu a prezentat un formular A/certificat de origine pentru bicicletele exportate către Uniune care fac obiectul facturii CI‑15295‑PM.
În aceste condiții, este necesar să se constate că Comisia era îndreptățită să concluzioneze, fără a săvârși o eroare vădită de apreciere, că, având în vedere stadiul fabricii în luna ianuarie a anului 2014, în absența oricăror dovezi cu privire la celelalte etape de producție a cadrelor de bicicletă și în lipsa oricărei alte explicații plauzibile, cele 1099 de biciclete exportate către Grecia au fost transbordate din China, acestea neputând fi asamblate din cadre de biciclete care nu corespund caracteristicilor lor esențiale.
În această privință, reclamanta nu poate reproșa Comisiei că a concluzionat „în mod automat” că bicicletele exportate către Uniune care au făcut obiectul facturii CI‑15295‑PM au fost transbordate din China.
Într‑adevăr, potrivit jurisprudenței menționate la punctul 55 de mai sus, revine fiecărui producător‑exportator individual sarcina de a demonstra că situația sa specifică justifică acordarea unei scutiri în temeiul articolului 13 alineatul (4) din regulamentul de bază. Or, având în vedere considerațiile expuse la punctele 68-80 de mai sus, trebuie să se constate că reclamanta nu a reușit să demonstreze că a fabricat aceste biciclete folosind cadre de origine vietnameză.
Pe de altă parte, reiese din considerentul (72) al regulamentului atacat, precum și din informațiile prezentate de reclamantă în tabelul F 2 că aceasta a importat, în perioada de referință, marea majoritate a pieselor de biciclete de la producători chinezi de biciclete și de piese de biciclete cu care era afiliată sub aspectul capitalului (a se vedea punctul 11 de mai sus). În aceste condiții și în lipsa oricărei alte explicații plauzibile susținute prin elemente de probă fiabile, Comisia a putut să concluzioneze, fără a săvârși o eroare de drept, că bicicletele exportate către Uniune care au făcut obiectul facturii CI‑15295‑PM au fost transbordate din China.
Această constatare este suficientă pentru a se stabili că reclamanta nu a îndeplinit condițiile prevăzute la articolul 13 alineatul (4) din regulamentul de bază și că, prin urmare, Comisia a respins în mod întemeiat cererea sa de scutire.
Astfel, pe de o parte, după cum reiese din cuprinsul punctului 57 de mai sus, un singur tip de practici de circumvenție este suficient pentru a se stabili că solicitantul scutirii este angajat în astfel de practici, în sensul acestei dispoziții.
Pe de altă parte, Tribunalul constată că transbordarea în cauză nu privește decât exportul a 1099 de biciclete către Uniune care fac obiectul facturii CI‑15295‑PM, astfel cum au confirmat părțile în răspunsurile la măsurile de organizare a procedurii. Cu toate acestea, articolul 13 alineatul (4) din regulamentul de bază impune producătorului în cauză să demonstreze că „nu este angajat în practici de circumvenție”. Or, această dispoziție nu prevede nici condiții cantitative, nici cerințe calitative cu privire la astfel de practici. Acesta nu presupune în special ca aceste practici să fie constatate în ceea ce privește fiecare dintre exporturile către Uniune din perioada de referință.
În plus, trebuie să se constate că, în speță, acest export, departe de a fi neglijabil, reprezintă, astfel cum a afirmat Comisia, 18 % din volumul total al exporturilor reclamantei către Uniune din perioada de referință.
În consecință, întrucât Comisia a considerat în mod justificat că reclamanta s‑a implicat într‑o astfel de practică de transbordare, fie și numai în ceea ce privește exportul menționat la punctul 86 de mai sus, a putut, fără a săvârși o eroare de drept, să respingă cererea sa de scutire. Prin urmare, primul motiv trebuie respins ca nefondat.
[
omissis
]
Din toate cele de mai sus rezultă că acțiunea trebuie respinsă în întregime.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor Comisiei.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șaptea),
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd este obligată la plata cheltuielilor de judecată.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 19 aprilie 2018.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.
(
)	Nu sunt reproduse decât punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.