CELEX: 62015CJ0649
Обжалване
Държавни помощи
Член 107, параграф 1 ДФЕС
Обществена услуга по разпространение на радио- и телевизионни програми
Мерки, взети от датските органи за датския радио- и телевизионен оператор TV2/Danmark
Понятие за помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка
Решение Altmark

С жалбата си TV2/Danmark A/S иска частична отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 24 септември 2015 г., TV2/Danmark/Комисия (T‑674/11, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2015:684
), с което същият, от една страна, отменя Решение 2011/839/ЕС на Комисията от 20 април 2011 година относно мерките, приведени в действие от Дания (C 2/03) за TV2/Danmark (
ОВ L 340, 2011 г., стр. 1
, наричано по-нататък „спорното решение“), в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, са държавни помощи, и от друга страна, отхвърля жалбата му в останалата ѝ част.
Фактическа обстановка
TV2/Danmark е датско дружество за разпространение на радио- и телевизионни програми, създадено през 1986 г. Учредено в правната форма на самостоятелно държавно предприятие, то е преобразувано в акционерно дружество с действие в счетоводен и данъчен план, считано от 1 януари 2003 г. TV2/Danmark е втората обществена телевизия в Дания, като първата е Danmarks Radio.
Задачата на TV2/Danmark е да създава и разпространява национални и регионални телевизионни програми. Разпространението може да се осъществява по-специално чрез радиооборудване, чрез сателитни или кабелни системи. Министърът на културата определя задълженията за обществена услуга на TV2/Danmark.
Освен обществените радио- и телевизионни оператори, на датския национален телевизионен пазар извършват дейност и търговски оператори. Това са по-специално Viasat Broadcasting UK Ltd (наричано по-нататък „Viasat“), от една страна, и обединението, създадено от SBS TV A/S и SBS Danish Television Ltd (наричано „SBS“), от друга страна.
TV2/Danmark е създадено първоначално с помощта на държавен лихвен заем и подобно на Danmarks Radio, дейността му трябва да се финансира от приходи от лицензионната такса, плащана от всички телевизионни зрители в Дания. Законодателят обаче решава, че за разлика от Danmarks Radio, TV2/Danmark ще има възможност да получава и приходи от рекламна дейност.
В резултат на жалба, подадена на 5 април 2000 г. от SBS Broadcasting SA/Tv Danmark, системата за финансиране на TV2/Danmark е анализирана от Комисията с Решение 2006/217/ЕО от 19 май 2004 година относно мерките, взети от Дания в полза на TV2/Danmark (
OВ L 85, 2006 г., стр. 1
и поправка в
OВ L 368, 2006 г., стр. 112
, наричано по-нататък „решение TV2 I“). Това решение обхваща периода от 1995 г. до 2002 г. и се отнася до следните мерки: средствата, получени от лицензионната такса, прехвърлянията от фондовете, натоварени с финансирането на TV2/Danmark (фондове TV2 и Radiofonden), суми, предоставени ad hoc, освобождаването от корпоративен данък, освобождаването от лихви и от връщане на главницата на заемите, предоставени на TV2/Danmark при учредяването му, държавната гаранция за оперативните заеми, както и благоприятните условия за плащане на таксата, дължима от TV2/Danmark, за използването на честота с национално покритие (наричани по-нататък общо „разглежданите мерки“). Накрая, разследването на Комисията обхваща и предоставеното на TV2/Danmark разрешение да излъчва на честоти с локално покритие, както и задължението на всички собственици на общински станции да излъчват програмите, свързани с предоставяната от TV2 обществена услуга, чрез своите съоръжения.
След анализа на разглежданите мерки Комисията приема, че те представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като схемата за финансиране на TV2/Danmark, чиято цел е да компенсира разходите за предоставяната от това предприятие обществена услуга, не отговаря на второто и четвъртото от четирите условия, установени от Съда в решение от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, наричани по-нататък „условията Altmark“).
Освен това Комисията решава, че горепосочените помощи, предоставени от Кралство Дания на TV2/Danmark в периода между 1995 г. и 2002 г., са съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 106, параграф 2 ДФЕС, с изключение на сумата от 628,2 милиона датски крони (DKK) (около 85 милиона евро), която тя квалифицира като „свръхкомпенсация“. Така тя разпорежда на Кралство Дания да събере тази сума заедно с лихвите от TV2/Danmark.
Срещу решение TV2 I са подадени четири жалби за отмяна, от една страна, от TV2/Danmark (дело T‑309/04) и от Кралство Дания (дело T‑317/04), и от друга страна, от конкурентите на TV2/Danmark, а именно Viasat (дело T‑329/04) и SBS (дело T‑336/04).
С решение от 22 октомври 2008 г., TV2/Danmark и др./Комисия (
T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 и T‑336/04
,
EU:T:2008:457
), Общият съд отменя посоченото решение. В решението си Общият съд приема, че Комисията основателно е стигнала до извода, че задачата за обществена услуга, поверена на TV2/Danmark, съответства на определението за услуги по разпространение на радио- и телевизионни програми от общ икономически интерес. Той обаче констатира и наличието на редица нарушения, които опорочават решение TV2 I.
Така, първо, като анализира въпроса дали мерките, посочени в решение TV2 I, са финансирани с държавни ресурси, Общият съд констатира, че с оглед на възможното квалифициране като ресурси на държава членка Комисията не е мотивирала преценката си относно вземането предвид de facto на приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г. Второ, Общият съд е констатирал, че анализът на Комисията относно това дали са изпълнени второто и четвъртото условие Altmark не се основава на сериозен анализ на конкретните юридически и икономически условия, с оглед на които е определена сумата от лицензионната такса, която се полага на TV2/Danmark. Ето защо решение TV2 I било опорочено от липсата на мотиви по този въпрос. Трето, Общият съд е констатирал, че преценката на Комисията относно съвместимостта на помощта от гледна точка на член 106, параграф 2 ДФЕС, и по-специално относно наличието на свръхкомпенсация, също е опорочена от липсата на мотиви. Според Общия съд тази липса на мотиви произтича от липсата на сериозен анализ по време на разследването на конкретните юридически и икономически условия, въз основа на които е определена сумата от лицензионната такса, която се полага на TV2/Danmark.
След отмяната на решение TV2 I Комисията преразглежда въпросните мерки. По този повод тя провежда консултации с Кралство Дания и с TV2/Danmark, а също така получава становища от трети лица.
След приключване на този анализ Комисията приема спорното решение.
Това решение се отнася до мерките, приведени в действие спрямо TV2/Danmark между 1995 г. и 2002 г. В анализа си обаче Комисията взема предвид и мерките за рекапитализация, приети през 2004 г. в резултат на решение TV2 I.
В спорното решение Комисията запазва позицията си относно квалификацията на разглежданите мерки като „държавни помощи“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. На първо място, тя приема, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г. представляват ресурси на държавата, и на второ място, проверявайки наличието на селективно предимство, тя заключава, че разглежданите мерки не отговарят на второто и четвъртото условие Altmark. За разлика от това, докато в решение TV2 I Комисията приема, че сумата от 628,2 милиона датски крони (около 85 милиона евро) представлява свръхкомпенсация, несъвместима с член 106, параграф 2 ДФЕС, в спорното решение тя приема, че тази сума представлява подходящ резерв от собствени средства за TV2/Danmark. В разпоредителната част на това решение тя посочва следното:
„Член 1
Мерките, приведени в действие от Дания в полза на TV2/Danmark в периода между 1995 г. и 2002 г. под формата на ресурси от лицензионни такси и другите мерки, разгледани в настоящото решение, са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 106, параграф 2 [ДФЕС]“.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 30 декември 2011 г. TV2/Danmark подава в секретариата на Общия съд жалба за частична отмяна на спорното решение.
Като главно искане TV2/Danmark иска от Общия съд да отмени спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че разглежданите мерки са държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
При условията на евентуалност TV2/Danmark иска от Общия съд да отмени спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че:
–
всички разглеждани мерки представляват нови помощи,
–
приходите от лицензионна такса, които за периода от 1997 г. до 2002 г. са преведени на TV2/Danmark и впоследствие прехвърлени на регионалните станции на TV2/Danmark, представляват държавни помощи за TV2/Danmark,
–
приходите от реклама, които през 1995 г. и 1996 г. и при закриването на фонд TV2 през 1997 г. са били преведени от последния на TV2/Danmark, представляват държавни помощи за TV2/Danmark.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отменя спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи, и отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
Искания на страните
С жалбата си TV2/Danmark иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която се отхвърля основното искане по жалбата му пред Общия съд, да се произнесе по същата и да отмени спорното решение в частта му, в която се приема, че разглежданите мерки представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, или при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд,
–
да отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която се отхвърля втората част от искането по жалбата му пред Общия съд, направено при условията на евентуалност, да се произнесе по същата и да отмени спорното решение в частта му, в която се приема, че приходите от лицензионна такса, които за периода от 1997 г. до 2002 г. са преведени на TV2/Danmark и впоследствие прехвърлени на регионалните станции, представляват държавни помощи за TV2/Danmark, или при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд, и
–
да отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която дружеството е осъдено да понесе направените от него съдебни разноски, както и три четвърти от съдебните разноски на Комисията, и да осъди последната да заплати съдебните разноски, направени от TV2/Danmark в производствата пред Общия съд и пред Съда, или, ако делото бъде върнато на Общия съд, да отнесе въпроса до него, за да се произнесе по съдебните разноски.
Комисията иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата, и
–
да осъди TV2/Danmark да заплати съдебните разноски.
Кралство Дания иска от Съда да уважи изцяло жалбата.
Viasat иска от Съда:
–
да отхвърли изцяло жалбата,
–
при условията на евентуалност, ако Съдът отмени обжалваното съдебно решение изцяло или частично, да се произнесе по същество и да потвърди спорното решение по оспорените от TV2/Danmark аспекти, и
–
да осъди TV2/Danmark да заплати съдебните разноски, направени от Viasat в производствата пред Общия съд и пред Съда.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си TV2/Danmark изтъква две основания.
По първото основание
Доводи на страните
С първото си основание TV2/Danmark поддържа, че като е отхвърлил главното искане в жалбата му въз основа на неправилно тълкуване и прилагане на четвъртото условие Altmark, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
TV2/Danmark счита по-специално че предвид особеното естество на изпълняваната от него задача за предоставяне на обществена услуга и прилагането с обратно действие на условията Altmark, Общият съд не е трябвало да тълкува и прилага строго буквално четвъртото условие Altmark, а е следвало да се ограничи до проверка дали в случая е постигната целта на това условие.
Всъщност според TV2/Danmark такова прилагане е невъзможно, тъй като секторът, в който извършва дейността си, няма конкурентно и пазарно измерение и поради това не съществува „референтно предприятие“, с което би могло да бъде направено сравнението, изисквано въз основа на това условие.
При това положение TV2/Danmark смята, че Общият съд е трябвало да приложи четвъртото условие Altmark с оглед на неговата цел и да констатира, че предвид одита на счетоводните отчети на TV2/Danmark, извършен от Rigsrevisionen (Сметна палата, Дания), тази цел е постигната. Въз основа на това е трябвало да приеме, че посоченото условие е изпълнено.
TV2/Danmark добавя, че тази преценка се потвърждава от обстоятелството, че в случая условията Altmark са приложени с обратно действие, както и от произтичащото от това засягане на правната сигурност.
Кралство Дания споделя доводите на TV2/Danmark.
Комисията и Viasat оспорват допустимостта на първото основание на TV2/Danmark и поддържат, че твърдението за неговото наличие е във всички случаи неоснователно.
В писмената си реплика TV2/Danmark оспорва доводите на Комисията и Viasat срещу допустимостта на жалбата му, като по същество поддържа, че съдържащите се в жалбата му основания и доводи повдигат правни въпроси.
В писмената си дуплика Кралство Дания поддържа, че жалбата TV2/Danmark е допустима. По-конкретно според посочената дуплика въпросът за тълкуването и прилагането четвъртото условие Altmark е правен въпрос и съображенията на Общия съд по този въпрос представляват правни съображения, които могат да бъдат предмет на контрол от Съда в производството по обжалване пред него.
Съображения на Съда
Следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда от член 256 ДФЕС, член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз и от член 168, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на Съда следва, че жалбата трябва да посочва точно пороците на съдебното решение или определение, чиято отмяна се иска, както и конкретните правни доводи, с които по специфичен начин се подкрепя такова искане, тъй като в противен случай жалбата или съответното основание ще бъдат недопустими (вж. по-специално решение от 20 септември 2016 г., Ledra Advertising и др./Комисия и ЕЦБ,
C‑8/15 P—C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
, т.
и цитираната съдебна практика).
Жалба, която не съдържа доводи, насочени към конкретно установяване на грешка при прилагане на правото, опорочаваща обжалваното съдебно решение или определение, а само повтаря или възпроизвежда вече изложени пред Общия съд основания и доводи, включително тези, които се основават на изрично отхвърлени от същата юрисдикция факти, не отговаря на произтичащите от тези разпоредби изисквания за мотивиране. Всъщност подобна жалба представлява в действителност само искане за преразглеждане на представената пред Общия съд искова молба или жалба, което е извън компетентността на Съда (вж. по-специално решение от 20 септември 2016 г., Ledra Advertising и др./Комисия и ЕЦБ,
C‑8/15 P—C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това трябва да се припомни и че съгласно член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС и член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз обжалването се ограничава само до правни въпроси. При това положение единствено Общият съд е компетентен да установява и да преценява относимите факти и представените пред него доказателства. Следователно преценката на тези факти и на тези доказателства, освен в случай на тяхното изопачаване, не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (вж. по-специално решение от 15 юни 2017 г., Испания/Комисия,
C‑279/16 P
, непубликувано
EU:C:2017:461
, т.
).
Впрочем с първото си основание TV2/Danmark по същество само повтаря или възпроизвежда доводите, които вече е представило пред Общия съд, с цел преразглеждане от Съда на жалбата му за отмяна, разгледана в първоинстанционното производство.
От друга страна, това основание не формулира ясно правните доводи, насочени към конкретно установяване на грешка при прилагане на правото, с която да е опорочено в това отношение обжалваното съдебно решение, а почива на оспорване на направената от Общия съд преценка на фактите по-специално относно конкурентното и пазарното измерение на сектора на разпространение на радио- и телевизионни програми, съществуването на средно предприятие, което е добре управлявано и подходящо оборудвано, с което да могат да се сравнят разходите на TV2/Danmark, както и естеството на извършения от Сметната палата одит на счетоводните отчети на TV2/Danmark. В това отношение обаче TV2/Danmark изобщо не се позовава на явно изопачаване на фактите или на доказателствата.
Освен това TV2/Danmark не доказва, че една различна преценка на фактите или едно телеологично тълкуване на четвъртото условие Altmark би довела или довело до преценка, различаваща се от тази, до която е стигнал Общият съд.
Впрочем, доколкото Общият съд е приел в точки 132—148 от обжалваното съдебно решение и че при всички положения, дори в случая четвъртото условие Altmark да е трябвало да се приложи по същество или не толкова стриктно, представените от TV2/Danmark доводи остават недостатъчни, за да се докаже, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото с оглед на това четвърто условие, първото основание е неотносимо.
Това се отнася и за довода за прилагането с обратно действие на условията Altmark, тъй като тези условия позволяват да се изключат от приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС мерките, които в отсъствието на решението от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
), биха попадали преди всичко в обхвата на посоченото в тази разпоредба понятие за помощ. Следователно неприлагането на посочените условия не може да бъде в подкрепа на исканията на TV2/Danmark.
Ето защо твърдението за наличието на това основание трябва да се отхвърли като отчасти недопустимо и отчасти неоснователно.
По второто основание
Доводи на страните
С второто си основание TV2/Danmark поддържа, че като е разгледал по същество и е отхвърлил второто му искане, направено при условията на евентуалност, въпреки че между TV2/Danmark и Комисията не е имало спор относно квалифицирането на приходите от лицензионната такса, превеждана от TV2/Danmark на неговите регионални станции, Общият съд се е произнесъл ultra petita, превишил е границите на своя контрол за законосъобразност и е нарушил принципа на състезателност.
Освен това TV2/Danmark твърди, че преценката по същество на Общия съд се основава на явно неправилно тълкуване на датското право.
TV2/Danmark поддържа по-конкретно че националната правна уредба не му налага задължение да плаща възнаграждение на регионалните си станции за предоставянето на излъчваните от него регионални програми. От тази правна уредба не следвало и че превеждането в полза на тези станции на приходите от лицензионната такса представлява задължение за заплащане на възнаграждение, което самото TV2/Danmark е поело спрямо посочените станции срещу предоставянето на тези програми.
Кралство Дания споделя доводите на TV2/Danmark.
Комисията и Viasat оспорват допустимостта на второто основание и поддържат, че твърдението за неговото наличие е във всички случаи неоснователно.
Съображения на Съда
Тъй като второто основание се състои по същество в оспорване на тълкуването на датското право от Общия съд, следва да се отбележи преди всичко, че този въпрос е фактически и по принцип не подлежи на контрол от Съда.
По този начин, що се отнася до анализа на преценката на Общия съд на националното право в рамките на обжалването пред Съда, последният е компетентен единствено да провери дали това право е било изопачено (вж. решения от 3 април 2014 г., Франция/Комисия,
C‑559/12 P
,
EU:C:2014:217
, т.
и от 10 ноември 2016 г., DTS Distribuidora de Televisión Digital/Комисия,
C‑449/14 P
,
EU:C:2016:848
, т.
).
В това отношение следва да се припомни, че изопачаването трябва ясно да личи от доказателствата по делото, без да е необходимо да се прибягва до нова преценка на фактите и на доказателствата (вж. решения от 3 април 2014 г., Франция/Комисия,
C‑559/12 P
,
EU:C:2014:217
, т.
и от 10 ноември 2016 г., DTS Distribuidora de Televisión Digital/Комисия,
C‑449/14 P
,
EU:C:2016:848
, т.
).
В случая обаче не се установява подобно изопачаване, тъй като TV2/Danmark не посочва ясно кои факти и доказателства евентуално са изопачени от Общия съд, нито доказва наличието на грешки, допуснати от последния, които да могат да доведат до изопачаване на факти и доказателства.
По-конкретно TV2/Danmark не е доказало, че Общият съд е направил констатации, които явно противоречат на съдържанието на разпоредбите от посоченото законодателство или че е придал на последните значение, каквото те явно нямат.
Налага се изводът, че под предлог че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при упражняване на своя съдебен контрол върху спорното решение и че е изопачил посочените разпоредби, в действителност TV2/Danmark само отправя критика срещу преценката от Общия съд на доказателствата, които представляват тези разпоредби, анализирани внимателно в точки 169—173 от обжалваното съдебно решение, с цел да се стигне до ново, по-подробно разглеждане на датското право и да се направи нова преценка на фактите и доказателствата в производството по обжалване пред Съда.
Обстоятелството, че пред Общия съд между TV2/Danmark и Комисията не е имало спор относно тълкуването на спорното решение във връзка с квалифицирането на приходите от лицензионната такса, превеждана от TV2/Danmark на неговите регионални станции, е ирелевантно по отношение на правилното упражняване на посочения контрол от Общия съд.
Всъщност съгласно съдебната практика юрисдикциите на Съюза следва да тълкуват решенията на Комисията с оглед на съдържащите се в тях мотиви, при това евентуално независимо от доводите, които е развила тази институция в хода на производството (вж. в този смисъл решения от 19 юли 2012 г., Alliance One International и Standard Commercial Tobacco/Комисия,
C‑628/10 P и C‑14/11 P
,
EU:C:2012:479
, т.
—
, от 19 март 2013 г., Bouygues и Bouygues Télécom/Комисия и др. и Комисия/Франция и др.,
C‑399/10 P и C‑401/10 P
,
EU:C:2013:175
, т.
—
и от 30 ноември 2016 г., Комисия/Франция и Orange,
C‑486/15 P
,
EU:C:2016:912
, т.
—
).
От друга страна, както е видно от точки 154, 157 и 173 от обжалваното съдебно решение, в това отношение е изслушано становището на TV2/Danmark и последното не е оттеглило жалбата си в тази ѝ част.
Ето защо твърдението за наличието на второто основание трябва да се отхвърли отчасти като недопустимо и отчасти по същество.
При това положение жалбата следва да се отхвърли в нейната цялост.
По поисканото от Комисията заместване на мотиви
С искането си Комисията поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че в случая е изпълнено второто условие Altmark, и приканва Съда да замени мотивите в това отношение. Интерес от това искане би бил налице, ако бъде уважено първото основание на TV2/Danmark, отнасящо се до прилагането на четвъртото условие Altmark.
TV2/Danmark оспорва допустимостта на това искане.
Съгласно постоянната практика на Съда, за да е допустимо искането за заместване на мотиви, е необходимо да е налице правен интерес, в смисъл че искането трябва да може с резултата си да донесе полза на страната, която го е направила. Това би могло да е така, когато искането за заместване на мотиви съставлява защита срещу твърдение на жалбоподателя, че е налице основание за отмяна (вж. решения от 11 юли 2013 г., Ziegler/Комисия,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, т.
и от 22 юни 2016 г., DK Recycling und Roheisen/Комисия,
C‑540/14 P
,
EU:C:2016:469
, т.
).
Тъй като обаче условията Altmark са кумулативни и първото основание на TV2/Danmark следва да бъде отхвърлено, Комисията няма изисквания интерес от предявяване на искането си.
Освен това с такова искане, което е формулирано от Комисията в писмения ѝ отговор на настоящата жалба и което не е насочено нито към уважаването ѝ, нито към нейното частично или цялостно отхвърляне, не може се да разширява предметът на последната (вж. по аналогия решение от 10 ноември 2016 г., DTS Distribuidora de Televisión Digital/Комисия,
C‑449/14 P
,
EU:C:2016:848
, т.
и
).
Следователно искането на Комисията е недопустимо.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
В съответствие с член 138, параграф 1 от този правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
След като Комисията и Viasat са поискали TV2/Danmark да бъде осъдено да понесе съдебните разноски и исканията на последното са отхвърлени, то следва да бъде осъдено да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и всички съдебни разноски, направени от Комисията и Viasat, както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по обжалване.
Член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, който също се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, предвижда, че държавите членки и институциите, които са встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
Кралство Дания, което има качеството на встъпила страна в първоинстанционното производство, понася направените от него съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
TV2/Danmark A/S понася, наред с направените от него съдебни разноски, и всички съдебни разноски, направени от Комисията и Viasat Broadcasting UK Ltd, както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по обжалване.

3)
Кралство Дания понася направените от него съдебни разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: датски.