CELEX: 62016TJ0062
EU-tavaramerkki
Väitemenettely
Hakemus kuviomerkin PUMA rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi
Aiemmat kansainväliset PUMA kuviomerkit
Suhteellinen hylkäysperuste
Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 5 kohta)

Asian tausta
Doosan Infracore Co. Ltd, jonka sijaan väliintulija Doosan Machine Tools Co. Ltd on tullut, teki 27.11.2012 EU-tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (
EUVL 2009, L 78, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna (korvattuna Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/1001 (
EUVL 2017, L 154, s. 1
)), nojalla.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on seuraava kuviomerkki:
Tavarat, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 7, ja ne ovat seuraavat: ”Sorvit; (numeerisesti ohjatut) CNC-sorvit; työstökeskukset; sorvauskeskukset; sähkövarauksen purkulaitteet”.
Tavaramerkkihakemus julkaistiin 17.1.2013 Yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 12/2013.
Kantaja Puma SE teki 16.4.2013 asetuksen N:o 207/2009 41 artiklan (josta on tullut asetuksen 2017/1001 46 artikla) nojalla väitteen haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan kaikkien edellä 3 kohdassa mainittujen tavaroiden osalta.
Väite perustui seuraaviin aikaisempiin tavaramerkkeihin:
–
aikaisempi kansainvälinen kuviomerkki, joka on rekisteröity 22.7.1991 numerolla 582886 ja uudistettu 22.7.2021 asti, ja jonka rekisteröinti on voimassa Saksassa, Itävallassa, Benelux-maissa, Bulgariassa, Kyproksella, Tanskassa, Espanjassa, Virossa, Ranskassa, Suomessa, Kreikassa, Unkarissa, Italiassa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Portugalissa, Tšekissä, Romaniassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Slovakiassa ja Sloveniassa, ja joka on esitetty seuraavassa:
–
aikaisempi kansainvälinen kuviomerkki, joka on rekisteröity 12.4.1978 numerolla 437626 ja uudistettu 12.4.2028 asti, ja jonka rekisteröinti on voimassa Saksassa, Itävallassa, Benelux-maissa, Ranskassa, Espanjassa, Unkarissa, Italiassa, Portugalissa, Tšekissä, Romaniassa, Slovakiassa ja Sloveniassa, ja joka on esitetty seuraavassa:
Aikaisempi kansainvälinen kuviomerkki nro 582886 kattaa muun muassa luokkiin 7, 18, 25 ja 28 kuuluvia tavaroita, jotka vastaavat kunkin luokan osalta seuraavaa kuvausta:
–
Luokka 7: ”Koneet puun, nahan ja muovin työstämiseen; ompelukoneet, paperikoneet, kiillotuskoneet (ei kotikäyttöön), puristimet (koneet), taonta- ja meistokoneet, teroitus- ja hiomakoneet, leikkurit teollisiin tarkoituksiin, tekstiilikoneet, pakkauskoneet, murskauskoneet; työstökoneet; moottorit (paitsi maa-ajoneuvoihin); kytkimet ja käyttöhihnat voimansiirtoon (paitsi maa-ajoneuvoihin); mekaanisesti käytettävät maatalouden kojeet ja laitteet; maatalouskoneet”;
–
luokka 18: ”Tuotteet, jotka on valmistettu nahasta ja/tai nahan jäljitelmistä (tässä luokassa); käsilaukut ja muut kotelot, joita ei ole mukautettu tuotteisiin, joita varten ne on tarkoitettu sekä pienet nahkatuotteet, muun muassa kukkarot, lompakot, avainkotelot; käsilaukut, asiakirjakotelot, varastointi- ja ostoskassit, koulukassit ja ‑laukut, leirintälaukut, selkäreput, pussit, urheilulaukut, kuljetuslaukut ja varastointilaukut jatkuvaan käyttöön ja matkalaukut nahasta, synteettisestä materiaalista ja/tai kankaasta ja tekstiilikudoksesta; matkarasiat (nahkatavara); olkahihnat (vyöt); eläinten nahat, vuodat; matka-arkut ja ‑laukut; avainkotelot nahasta ja nahan korvikkeista; sateenvarjot, päivävarjot ja kävelykepit; piiskat, satulat; polkupyörälaukut”;
–
luokka 25: ”Vaatteet, jalkineet, päähineet; jalkineiden osat ja komponentit, kengänpohjat, pohjalliset ja korotuspohjalliset, kengän korot, saappaiden varret, jalkineiden liukuesteet, hakaset ja nastat; välivuorit, vaatteiden valmistaskut; korsettituotteet; saappaat, tohvelit ja tossut, tohvelit; viimeistellyt jalkinetuotteet, ulkokengät, urheilu-, vapaa-ajan-, harjoitus-, hölkkä-, voimistelu-, kylpy- ja terveyskengät (tässä luokassa), tennisjalkineet; leggingsit ja säärystimet, leggingsit ja säärystimet nahasta, leggingsit, saapasnauhat, säärystimet kenkiä varten; verryttelypuvut, voimistelualushousut ja ‑trikoot, jalkapalloalushousut ja ‑trikoot, tennispaidat ja ‑sortsit, uima- ja rantavaatteet ja ‑asut, uimasortsit ja ‑housut ja uimapuvut, mukaan lukien kaksiosaiset uimapuvut, urheilu- ja vapaa-ajanvaatteet ja ‑asut (mukaan lukien kudotut vaatteet ja asut ja neuleet) myös fyysiseen harjoitteluun, hölkkäämiseen tai kestävyysjuoksuun ja voimisteluun, urheilualushousut ja ‑housut, neuleet, villapuserot, T‑paidat, collegepaidat, tennis- ja hiihtovaatteet ja ‑asut; collegeasut ja vapaa-ajan puvut, päällysvaatteet ja joka sään asut, sukat (trikootuotteet), jalkapallosukat, käsineet vaatteina, mukaan lukien nahkakäsineet, myös nahan jäljitelmistä tai synteettisestä nahasta, lakit ja myssyt, pää- ja otsanauhat, hikinauhat, liinat, kaulaliinat, kaulahuivit, solmiot; vyöt, anorakit ja hupputakit, paksut merimiestakit ja sadetakit, takit, paitapuserot, pusakat ja pikkutakit, hameet, alushousut ja housut, mukaan lukien farkut, villapuserot ja useista vaatteista ja alusvaatteista koostuvat yhdistelmät; hiihto-, vaellus- ja pyöräilyhansikkaat”;
–
luokka 28: ”Pelit, lelut, myös sukkien ja pallojen pienoismallit (joita käytetään leluina), ilmapallot; voimistelu- ja urheilutuotteet (tässä luokassa); laitteet ja välineet fyysiseen harjoitteluun, voimisteluun ja urheiluun; hiihto-, tennis- ja kalastusvälineet; sukset, suksisiteet, suksisauvat; suksien reunat, suksisuojukset; pelipallot, myös urheilu- ja pelipallot; kahvakuulat, kuulat, kiekot, keihäänheittokeihäät; tennismailat ja niiden osat, muun muassa kahvat ja varret, jänteet, hihnat ja nauhat kahvoja ja varsia varten ja lyijynauhat tennismailoja varten, ping-pong-, pöytätennis-, sulkapallo- ja squashmailat, krikettimailat, golf- ja hockey-mailat; tennispallot ja niiden heittolaitteet; rullaluistimet ja luistimet, pöytätennispöydät; voimistelukepit, urheiluvanteet, urheiluverkot, maali- ja palloverkot; urheiluhansikkaat, erityisesti maalivahdin hansikkaat; nuket, nukenvaatteet, nukenkengät, nuken lippalakit ja myssyt, nukenvyöt, nukenesiliinat; urheilussa käytettävät polvisuojukset, kyynärpääsuojukset, nilkkasuojukset ja säärisuojukset; tuomarintuolit tenniskilpailuja varten; joulukuusenkoristeet; urheiluväline- ja urheilulaitekassit, jotka on suunniteltu tiettyjä tavaroita varten, golfbägit, kassit ja kotelot tennis-, pöytätennis- ja sulkapallomailoja sekä squash-, kriketti ja hockeymailoja varten; rullaluisteluun tarkoitetut kengät, myös vahvistetuilla ulkopohjilla”.
Aikaisempi kansainvälinen tavaramerkki nro 437626 kattaa luokkiin 18, 25 ja 28 kuuluvia tavaroita, jotka vastaavat kunkin luokan osalta seuraavaa kuvausta:
–
Luokka 18: ”Nahasta ja nahan jäljitelmistä valmistetut tuotteet, nimittäin laukut, arkut ja matkalaukut, kuljetuskassit, matkakassit, erityisesti urheiluvälineitä ja ‑vaatteita varten”;
–
luokka 25: ”Vaatteet, mukaan lukien saappaat, avokkaat, tohvelit ja huopakengät, erityisesti vaatteet ja jalkineet urheilua, vapaa-aikaa ja fyysistä harjoittelua varten”;
–
luokka 28: ”Pelit, lelut; välineet fyysistä harjoittelua varten, voimistelu- ja urheiluvälineet, mukaan lukien urheilupallot”.
Väitteen tueksi esitetyt perusteet olivat aiemman kansainvälisen kuviomerkin nro 582886 osalta asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa (josta on tullut asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) ja mainitun asetuksen 8 artiklan 5 kohdassa (josta on tullut asetuksen 2017/1001 8 artiklan 5 kohta) mainitut perusteet, ja aiemman kansainvälisen kuviomerkin nro 437626 osalta asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa mainittu peruste.
Väiteosasto hylkäsi väitteen kokonaisuudessaan 31.3.2015. Yhtäältä se hylkäsi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaan perustuvan väitteen sillä perusteella, että lukuun ottamatta luokkaan 7 kuuluvia tavaroita ja osaa luokkiin 18, 25 ja 28 kuuluvista tavaroista, joiden osalta kantaja ei ollut näyttänyt toteen aiemman kansainvälisen kuviomerkin nro 582886 käyttöä, mainitun tavaramerkin kattamat tavarat eivät ole samankaltaisia kuin muut haetun tavaramerkin kattamat tavarat. Toisaalta se hylkäsi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaan perustuvan väitteen sillä perusteella, että yksi kyseisen artiklan soveltamisedellytyksistä ei täyttynyt, koska kantaja ei ollut näyttänyt toteen esittämäänsä aikaisempien tavaramerkkien laajaa tunnettuutta.
Kantaja valitti 28.5.2015 EUIPO:n sisällä asetuksen N:o 207/2009 58–64 artiklan (joista on tullut asetuksen 2017/1001 66–71 artikla) nojalla väiteosaston päätöksestä.
EUIPO:n neljäs valituslautakunta hylkäsi valituksen 4.12.2015 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös). Yhtäältä se hylkäsi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaan perustuvan väitteen sillä perusteella, että kyseisten tavaramerkkien kattamat tavarat eivät ole samankaltaisia. Toisaalta se hylkäsi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaan perustuvan väitteen sillä perusteella, että huolimatta kyseisten tavaramerkkien hyvin suuresta samankaltaisuudesta kohdeyleisö ei muodosta yhteyttä niiden välille, kun otetaan huomioon täysin erilaiset mainittujen tavaramerkkien kattamat tavarat ja niiden kohdeyleisöt sekä niiden vähäinen erottamiskyky. Lisäksi se katsoi, että kantaja ei ollut näyttänyt toteen, että nyt esillä olevassa asiassa haetun tavaramerkin käyttö merkitsisi aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka olisi niille haitaksi.
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
velvoittaa EUIPO:n ja väliintulijan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Väliintulija vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
pysyttää riidanalaisen päätöksen ja hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa säädetään, että jos aikaisempi yhteisön tavaramerkki on Euroopan unionissa laajalti tunnettu ja aikaisempi kansallinen tavaramerkki on kyseisessä jäsenvaltiossa laajalti tunnettu, 2 kohdassa tarkoitetun aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei rekisteröidä, jos se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi tavaramerkki ja se rekisteröitäisiin sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka eivät tosin ole samankaltaisia kuin tavarat tai palvelut, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity, mutta joiden osalta rekisteröitävän tavaramerkin käyttäminen ilman perusteltua syytä merkitsisi aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka olisi niille haitaksi.
Vaikka tavaramerkin ensisijainen tehtävä onkin osoittaa alkuperä, tavaramerkillä on nimittäin myös itsenäinen erillinen taloudellinen arvo niiden tavaroiden ja palveluiden arvoon nähden, joita varten se on rekisteröity. Näin ollen asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa varmistetaan laajalti tunnetun tavaramerkin suoja ottamalla huomioon samanlaista tai samankaltaista tavaramerkkiä koskeva hakemus, joka voisi aiheuttaa vahinkoa sen maineelle, vaikka haetun tavaramerkin kattamat tavarat eivät vastaa niitä tavaroita, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity (tuomio 22.3.2007, Sigla v. SMHV – Elleni Holding (VIPS),
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
,
kohta ja tuomio 8.12.2011, Aktieselskabet af 21. november 2001 v. SMHV – Parfums Givenchy (only givenchy),
T‑586/10
, ei julkaistu,
EU:T:2011:722
,
kohta).
Tämän säännöksen sanamuodosta ilmenee, että sen soveltaminen riippuu seuraavasta kolmesta edellytyksestä: ensiksi siitä, että kyseiset tavaramerkit ovat samoja tai samankaltaisia, toiseksi siitä, että väitteen tueksi esitetty aikaisempi tavaramerkki on laajalti tunnettu, ja kolmanneksi siitä, että haetun tavaramerkin käyttäminen ilman perusteltua syytä voisi merkitä aiemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä tai olla niille haitaksi. Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, ja niistä yhden täyttymättä jääminen riittää siihen, ettei mainittua säännöstä sovelleta (ks. tuomio 22.3.2007, VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensimmäiseksi on todettava sen haitan osalta, jonka haetun tavaramerkin käyttäminen ilman perusteltua syytä voisi aiheuttaa aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvylle, että tällainen haitta voi aiheutua, kun aikaisempi tavaramerkki ei enää voi luoda välitöntä mielleyhtymää niihin tavaroihin, joita varten se on rekisteröity ja joita varten sitä käytetään. Tämä vaara tarkoittaa näin ollen aikaisemman tavaramerkin ”vesittymistä” tai ”asteittaista murenemista” sillä tavoin, että sen identiteetti ja vaikutus yleisön keskuudessa katoavat (ks. tuomio 22.3.2007, VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toiseksi on todettava sen haitan osalta, jonka haetun tavaramerkin käyttäminen ilman perusteltua syytä voisi aiheuttaa aikaisemman tavaramerkin maineelle, että tuollainen haitta syntyy, kun haetulla tavaramerkillä varustetut tavarat vaikuttavat yleisöön siten, että käyttö vähentää aikaisemman tavaramerkin houkuttelevuutta. Vaara tästä haitasta voi nimittäin syntyä, kun mainituilla tavaroilla tai palveluilla on sellainen luonne tai laatu, jolla voi olla negatiivinen vaikutus aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin imagolle, koska tuo tavaramerkki on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki (ks. tuomio 22.3.2007, VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kolmanneksi on todettava, että aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen hyväksikäyttö käyttämällä haettua tavaramerkkiä ilman perusteltua syytä kattaa tilanteet, joissa kuuluisaa tavaramerkkiä selvästi hyväksikäytetään ja hyödynnetään luvatta tai sen maineesta yritetään hyötyä. Toisin sanoen on kyse vaarasta, että laajalti tunnetun tavaramerkin herättämä mielikuva tai sen heijastamat ominaisuudet siirtyvät haetulla tavaramerkillä varustettuihin tavaroihin sillä tavoin, että niiden markkinointi on helpompaa, koska niillä on mielleyhtymä aikaisempaan laajalti tunnettuun tavaramerkkiin (ks. tuomio 22.3.2007, VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetaan, että siinä mainitut kolme haittaa ovat aiheutuessaan seuraus tietystä samankaltaisuudesta aikaisemman ja myöhemmän tavaramerkin välillä, minkä vuoksi kohdeyleisö mieltää näiden tavaramerkkien suhteen läheiseksi eli muodostaa yhteyden niiden välille, vaikka se ei sekoita niitä (ks. vastaavasti tuomio 14.12.2012, Bimbo v. SMHV – Grupo Bimbo (GRUPO BIMBO),
T‑357/11
, ei julkaistu,
EU:T:2012:696
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tällaisen yhteyden muodostuminen kohdeyleisön mielessä haetun tavaramerkin ja aiemman tavaramerkin välille on näin ollen implisiittinen, asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltamiselle olennainen edellytys (ks. vastaavasti tuomio 10.5.2007, Antartica v. SMHV – Nasdaq Stock Market (nasdaq),
T‑47/06
, ei julkaistu,
EU:T:2007:131
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 11.12.2014, Coca-Cola v. SMHV – Mitico (Master),
T‑480/12
,
EU:T:2014:1062
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun yleisö ei muodosta mielessään tällaista yhteyttä, myöhemmän tavaramerkin käyttö ei voi tarkoittaa aiemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeudenmukaista hyväksikäyttöä tai aiheuttaa sille haittaa (ks. vastaavasti määräys 30.4.2009, Japan Tobacco v. SMHV,
C‑136/08 P
, ei julkaistu,
EU:C:2009:282
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lopuksi oikeuskäytännöstä ilmenee, että kyseisten tavaramerkkien välisen yhteyden muodostumista kohdeyleisön mielessä on arvioitava kokonaisvaltaisesti ja huomioon on otettava kaikki yksittäistapauksessa merkitykselliset tekijät, joihin kuuluvat kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuuden aste, mainittujen tavaramerkkien kattamien tavaroiden tai palvelujen luonne, mukaan luettuna näiden tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuuden tai eroavuuden aste sekä kohdeyleisö, aikaisemman tavaramerkin maineen laajuus, sen ominaispiirteisiin tai käyttöön perustuvan erottamiskyvyn aste ja sekaannusvaaran olemassaolo yleisön keskuudessa (ks. vastaavasti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
ja
kohta; määräys 30.4.2009, Japan Tobacco v. SMHV,
C‑136/08 P
, ei julkaistu,
EU:C:2009:282
,
kohta ja tuomio 6.7.2012, Jackson International v. SMHV – Royal Shakespeare (ROYAL SHAKESPEARE),
T‑60/10
, ei julkaistu,
EU:T:2012:348
,
kohta).
Kantajan ainoan kanneperusteensa, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan rikkomista, tueksi esittämiä väitteitä on tarkasteltava näiden alustavien huomioiden valossa.
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 32 kohdassa, että on erittäin epätodennäköistä, että kohdeyleisö muodostaa yhteyden kyseisten tavaramerkkien välille, koska niiden kattamat tavarat ovat täysin erilaisia, kyseisten tavaroiden välillä ei ole minkäänlaista samankaltaisuutta ja ne yleisöt, joille mainitut tavarat on suunnattu, ovat täysin erilaisia. Valituslautakunnan mukaan edellä mainitut tekijät syrjäyttävät kaikki muut tekijät, jotka voisivat auttaa luomaan yhteyden, kuten kyseisten tavaramerkkien huomattavan samankaltaisuuden tai aikaisempien tavaramerkkien oletetun hyvin laajan tunnettuuden. Lisäksi se totesi riidanalaisen päätöksen 35 kohdassa, ettei tätä päätelmää muuta se, että ammattilaisyleisö voi myös sisältää vaatteista ja urheilusta kiinnostuneita henkilöitä, sillä kun otetaan huomioon kyseisten tavaroiden erot, ammattilaiset eivät muodosta yhteyttä omaan urheilu- ja vapaa-ajan toimintaansa, kun he havaitsevat haetun tavaramerkin käyttäessään sillä varustettuja luokkaan 7 kuuluvia tavaroita. Lisäksi valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 36 kohdassa lähinnä, että aikaisempien tavaramerkkien heikko ominaispiirteisiin perustuva erottamiskyky on myös peruste sen päätelmälle siitä, ettei kyseisten tavaramerkkien välillä ole yhteyttä. Lopuksi se totesi riidanalaisen päätöksen 37 kohdassa, että koska kohdeyleisö ei muodosta yhteyttä kyseisten tavaramerkkien välille, haetun tavaramerkin käyttö ei voi tarkoittaa aikaisempien tavaramerkkien maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä tai aiheuttaa niille haittaa.
Kantaja väittää, että valituslautakunta on tehnyt asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan perusteella tekemässään arvioinnissa virheitä sekä sen toteamuksen osalta, jonka mukaan kohdeyleisö ei muodosta yhteyttä aikaisempiin tavaramerkkeihin, että niiden toteamusten osalta, joiden mukaan haetulla tavaramerkillä ei käytetä epäoikeutetusti hyväksi aikaisempien tavaramerkkien mainetta tai erottamiskykyä. Se väittää erityisesti, että valituslautakunnan arviointi, jonka mukaan kohdeyleisö ei muodosta yhteyttä kyseisten tavaramerkkien välille, on virheellinen, koska se perustuu siihen, että mainittujen tavaramerkkien kattamat tavarat ja niiden yleisöt ovat erilaisia. Kantaja väittää lähinnä, että on merkityksetöntä, että kyseessä olevat tavarat ovat erilaisia, koska kyseessä olevat tavaramerkit ovat hyvin samankaltaisia ja aiemmat tavaramerkit ovat poikkeuksellisen laajalti tunnettuja. Näin ollen valituslautakunta ei sen mukaan anna tarvittavaa painoarvoa muille tekijöille, jotka on otettava huomioon selvitettäessä, onko kyseessä olevien tavaramerkkien välillä yhteys, eli mainittujen tavaramerkkien hyvin suurelle samankaltaisuudelle ja aikaisempien tavaramerkkien laajan tunnettuuden ja erottamiskyvyn asteelle. Se katsoo, että kun otetaan huomioon edellä mainitut tekijät ja kyseisten tavaramerkkien kohdeyleisöjen päällekkäisyys, haettu tavaramerkki herättää välittömästi mielikuvan aiemmista tavaramerkeistä kaikkien kuluttajien, mukaan lukien ammattilaisten, keskuudessa.
EUIPO ja väliintulija kiistävät kantajan esittämät väitteet.
EUIPO väittää, että valituslautakunta on kyseisten tavaramerkkien välisen yhteyden arvioinnissa ottanut huomioon muita tekijöitä kuten aikaisempien tavaramerkkien heikon ominaispiirteisiin perustuvan erottamiskyvyn ja kantajan esittämän maineen eli laajan tunnettuuden.
Lisäksi EUIPO ja väliintulija väittävät, että valituslautakunnan arviointi kyseisten tavaramerkkien välisen yhteyden puuttumisesta, on täysin perusteltu, kun otetaan huomioon mainittujen tavaramerkkien täysin erilaiset kohdeyleisöt ja niiden kattamat täysin erilaiset tavarat.
Kohdeyleisö
On korostettava, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltamisen yhteydessä kohdeyleisön määrittäminen on, samoin kuin kyseisen artiklan 1 kohdan soveltamisen yhteydessä, välttämätön ennakkoedellytys. Kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuutta on arvioitava ottamalla huomioon erityisesti tämä yleisö, aikaisempien tavaramerkin mahdollinen laaja tunnettuus, kyseisten tavaramerkkien välinen yhteys ja lopuksi aikaisempien tavaramerkkien maineelle tai erottamiskyvylle aiheutuva haitta tai mainittujen tavaramerkkien maineen tai erottamiskyvyn epäoikeudenmukainen hyväksikäyttö.
Oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa jonkin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun haitan olemassaoloa huomioon otettava yleisö vaihtelee sen mukaan, millaista haittaa aiemman tavaramerkin haltija väittää aiheutuneen. Kohdeyleisö, johon nähden arviointi on toteutettava, kun kyse on aiemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutetusta hyväksikäytöstä, on niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten myöhempää tavaramerkkiä on haettu, tavanomaisesti valistuneet ja kohtuullisen tarkkaavaiset ja huolelliset keskivertokuluttajat (ks. vastaavasti tuomio 12.3.2009, Antartica v. SMHV,
C‑320/07 P
, ei julkaistu,
EU:C:2009:146
,
–
kohta). Sen sijaan aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle aiheutuvien haittojen olemassaoloa on arvioitava niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten tämä tavaramerkki on rekisteröity, tavanomaisesti valistuneiden ja kohtuullisen tarkkaavaisten ja huolellisten keskivertokuluttajien keskuudessa (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta).
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 32 kohdassa, että yleisöt, joille kyseisten tavaramerkkien kattamat tavarat on kohdistettu, ovat täysin erilaisia. Se nimittäin totesi riidanalaisen päätöksen 33 kohdassa, että yleisö, jolle haetun tavaramerkin kattamat luokkaan 7 kuuluvat tavarat on suunnattu, muodostuu ”pitkälle erikoistuneista teknisen alan ammattilaisista, jotka harjoittavat toimintaansa alalla, jolla ei ole mitään yhteyttä urheiluvaatteiden ja ‑välineiden, joiden osalta aikaisempaa tavaramerkkiä pidetään laajalti tunnettuna, tuotantoon”. Lisäksi se totesi riidanalaisen päätöksen 34 kohdassa, että yleisö, jolle aikaisempien tavaramerkkien kattamat tavarat on suunnattu, on suuri yleisö, joka muodostuu keskivertokuluttajista, jotka tarvitsevat kyseisten tavaramerkkien kattamia tavaroita ”pukeutumiseen ja urheilu- tai vapaa-ajan toimintaa varten valmistautumiseen”. Lisäksi valituslautakunta katsoi riidanalaisen päätöksen 32 kohdassa, että on erittäin epätodennäköistä, että kohdeyleisö muodostaa yhteyden kyseisten tavaramerkkien välille. Se totesi tältä osin riidanalaisen päätöksen 35 kohdassa, että ”se, että kyseiset merkin kuuluvat niin erilaisille markkinoille, estää kuluttajaa ajattelemasta aikaisempia, vaatteita ja urheiluvälineitä varten tarkoitettuja tavaramerkkejä, kun hän havaitsee haetun tavaramerkin kyseisissä koneissa; se seikka, että kyseisten tavaroiden ammattimainen kohdeyleisö voisi sisältää myös vaatteista ja urheilusta kiinnostuneita henkilöitä, ei muuta tätä toteamusta; kyseiset tavarat ovat nimittäin niin kaukana toisistaan, etteivät nämä ammattilaiset muodostaisi yhteyttä omaan urheilu- ja vapaa-ajantoimintaansa, jos he havaitsisivat haetun tavaramerkin käyttäessään ammattitoiminnassaan luokkaan 7 kuuluvia riidanalaisia tavaroita”.
Ensiksi kantaja väittää, että valituslautakunta ei määritellyt riidanalaisen päätöksen 31 ja 32 kohdassa ”kohdeyleisöä”, jonka osalta pitäisi arvioida yhtäältä aikaisempien tavaramerkkien maineelle tai erottamiskyvylle aiheutuvaa haittaa ja toisaalta mainittujen tavaramerkkien erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä.
EUIPO kiistää kantajan väitteen. Se nimittäin katsoo, että valituslautakunta on ottanut huomioon ”sekä suuren yleisön – joka koostuu niitä tavaroita tarvitsevista keskivertokuluttajista, joiden osalta aikaisempia tavaramerkkejä pidetään laajalti tunnettuina –, että haetun tavaramerkin kohteena olevan ammattilaisyleisön”. Väliintulija ei esitä huomautuksia tältä osin.
Aluksi riidanalaisen päätöksen 32–35 kohdasta ilmenee (ks. edellä 33 kohta), että valituslautakunta on selvästi määritellyt kohdeyleisöt, joille kyseisten tavaramerkkien kattamat tavarat on suunnattu, ja korostanut niiden täysin erilaisia ominaispiirteitä.
Tämän jälkeen riidanalaisen päätöksen 35 kohdasta ilmenee, että valituslautakunta tarkasteli kyseisten tavaramerkkien välistä yhteyttä sekä sen yleisön osalta, jolle haetun tavaramerkin kattamat tavarat on suunnattu, että sen yleisön osalta, jolle aikaisempien tavaramerkkien kattamat tavarat on suunnattu.
Lopuksi on huomattava, että kyseisten tavaramerkkien välinen yhteys kohdeyleisön mielessä on implisiittinen, asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltamisen kannalta olennainen edellytys (ks. vastaavasti tuomio 10.5.2007, nasdaq,
T‑47/06
, ei julkaistu,
EU:T:2007:131
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 11.12.2014, Master,
T‑480/12
,
EU:T:2014:1062
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Koska valituslautakunta katsoi riidanalaisen päätöksen 37 kohdassa, ettei ennakkoedellytys asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun haitan olemassaolosta – nimittäin kyseisten tavaramerkkien välinen yhteys – täyty, sillä ei näin ollen ollut velvollisuutta tutkia, onko aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettu hyväksikäyttö tai mainittujen tavaramerkkien maineelle tai erottamiskyvylle aiheutuva haitta näytetty toteen käsiteltävässä asiassa. Valituslautakunta totesi vain varmuuden vuoksi riidanalaisen päätöksen 37 ja 40 kohdassa, että kantaja ei ollut esittänyt prima facie ‑todisteita eikä johdonmukaista argumentaatiota, joka olisi osoittanut, että haettu tavaramerkki hyötyisi epäoikeutetusti aikaisempien tavaramerkkien maineesta tai erottamiskyvystä tai olisi niille haitaksi.
Riidanalaisesta päätöksestä ei myöskään ilmene, että valituslautakunta olisi jättänyt ottamatta huomioon asianmukaisen kohdeyleisön tutkiessaan yhtä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitettua haittaa.
Tämän vuoksi kantajan väite on hylättävä.
Toiseksi kantaja moittii valituslautakuntaa siitä, että se on katsonut kyseisten tavaramerkkien kattamien tavaroiden kohdeyleisöjen olevan erilaisia, vaikka ne ovat sen mukaan päällekkäisiä. Se katsoo nimittäin, että kummankin tyyppinen yleisö, olipa se ammattilainen tai ei, koostuu aikaisempien tavaramerkkien kattamien tavaroiden kuluttajista.
EUIPO ja väliintulija väittävät sitä vastoin, etteivät kohdeyleisöt ole päällekkäisiä.
Tästä on huomattava, että tietyn tavaramerkin kohdeyleisö muodostuu niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten tämä tavaramerkki on rekisteröity – tai tapauksen mukaan haettu–, tavanomaisesti valistuneista ja kohtuullisen tarkkaavaisista ja huolellisista keskivertokuluttajista (ks. vastaavasti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta).
Riidanalaisen päätöksen 33 kohdassa valituslautakunta katsoi perustellusti, että kun otetaan huomioon haetun tavaramerkin kattamien tavaroiden luonne, ne on suunnattu ammattilaisyleisölle eli erityiselle kuluttajaryhmälle, joka on ammattitoiminnassaan tekemisissä näiden tavaroiden kanssa. Lisäksi valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 34 kohdassa virhettä tekemättä, että aikaisempien tavaramerkkien kattamat tavarat on suunnattu suurelle yleisölle. Se siis totesi perustellusti riidanalaisen päätöksen 32 kohdassa lähinnä, että kyseisten tavaramerkkien kattamien tavaroiden kohdeyleisöt ovat erilaiset (ks. analogisesti tuomio 19.5.2015, Swatch v. SMHV – Panavision Europe (SWATCHBALL),
T‑71/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:293
,
kohta ja tuomio 29.10.2015, Éditions Quo Vadis v. SMHV – Gómez Hernández (QUO VADIS),
T‑517/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:816
,
kohta).
On myös huomattava, että valituslautakunta tarkensi riidanalaisen päätöksen 35 kohdassa, että se seikka, että ammattilaisyleisö, jolle haetun tavaramerkin kattamat tavarat on suunnattu, voisi sisältää myös vaatteista ja urheilusta kiinnostuneita henkilöitä, ei muuta toteamusta siitä, että tällainen yleisö ei muodosta minkäänlaista yhteyttä urheilu- ja vapaa-ajantoimintansa ja haetun tavaramerkin välille, kun se käyttää tällä tavaramerkillä varustettuja tavaroita ammattitoiminnassaan.
Näin ollen – ja toisin kuin kantaja väittää – riidanalaisesta päätöksestä ei ilmene, että valituslautakunta ei olisi ottanut analyysissään huomioon olettamaa mahdollisesta kohdeyleisöjen päällekkäisyydestä. Lisäksi on niin, että vaikka ei voida sulkea pois sitä, että tietyissä olosuhteissa yleisöt, joille kyseisten tavaramerkkien kattamat tavarat on suunnattu, voivat olla päällekkäisiä (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2012, You-Q v. SMHV – Apple Corps (BEATLE),
T‑369/10
, ei julkaistu,
EU:T:2012:177
,
kohta) ja että erikoistunut yleisö voi tuntea aikaisemman tavaramerkin, joka kattaa suurelle yleisölle suunnattuja tavaroita ja palveluja, tämä ei voi riittää osoittamaan, että kyseinen erikoistunut yleisö muodostaa yhteyden kyseisten tavaramerkkien välille (ks. vastaavasti tuomio 19.5.2015, SWATCHBALL,
T‑71/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:293
,
kohta).
Tämän vuoksi kantajan väite on hylättävä.
Kolmanneksi on hylättävä kantajan suullisessa käsittelyssä esittämä väite, jonka mukaan yhtäältä ”vesittymisen” tapauksessa kohdeyleisö muodostuu hakemuksessa nimettyjen tavaroiden ja palvelujen keskivertokuluttajista ja toisaalta ”vapaamatkustamisen” tapauksissa kohdeyleisö muodostuu tavaroiden ja palvelujen, joiden osalta aikaisempi tavaramerkki on laajalti tunnettu, keskivertokuluttajista.
Edellä esitetty väite ei nimittäin noudata edellä 32 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä, jonka mukaan yhtäältä kohdeyleisö, johon nähden väitettyä aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä on arvioitava, muodostuu haetun tavaramerkin kattamien tavaroiden keskivertokuluttajista, ja toisaalta kohdeyleisö, johon nähden aiemman tavaramerkin maineelle tai erottamiskyvylle aiheutuvaa haittaa on arvioitava, muodostuu tavaroiden, joita varten tämä tavaramerkki on rekisteröity, keskivertokuluttajista.
Edellä esitetyn perusteella on syytä hylätä kaikki kantajan väitteet ja vahvistaa virheettömänä niiden kohdeyleisöjen määritelmät, joille kyseisten tavaramerkkien kattamat tavarat on suunnattu ja joihin edellä 33 kohdassa viitataan.
Kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuus
Riidanalaisen päätöksen 26 ja 42 kohdassa valituslautakunta totesi lähinnä, että kyseiset tavaramerkit ovat hyvin samankaltaisia.
Kantaja ei riitauta tätä arviointia.
Väliintulija myöntää kyseisten tavaramerkkien tietyn samankaltaisuuden mutta katsoo, että niiden kirjasintyypit poikkeavat selvästi toisistaan.
Tältä osin on riittävää todeta, että valituslautakunta totesi perustellusti, että kaikki kyseiset tavaramerkit muodostuvat sanaosasta ”puma”, joka on kirjoitettu samankaltaisella kirjasintyypillä, ja ovat siis hyvin samankaltaisia (ks. riidanalaisen päätöksen 26, 42 ja 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi valituslautakunta totesi perustellusti, että kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuutta ei kyseenalaista se, että aiemmassa kansainvälisessä tavaramerkissä nro 582886 on sanan ”puma” viimeisen osan yläpuolella kissaeläintä esittävä kuvio-osa, joka voi esittää oikealta vasemmalle loikkaavaa puumaa (ks. riidanalaisen päätöksen 26 kohta).
Näin ollen on vahvistettava valituslautakunnan arviointi kyseisten tavaramerkkien huomattavasta samankaltaisuudesta.
Aikaisempien tavaramerkkien laaja tunnettuus
Tavaramerkin laajaa tunnettuutta on arvioitava suhteessa siihen, miten kohdeyleisö, joka muodostuu tavaramerkin rekisteröinnin kattamien tavaroiden tai palvelujen tavanomaisesti valistuneista ja kohtuullisen tarkkaavaisista ja huolellisista keskivertokuluttajista, mieltää asian (ks. tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On muistutettava, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa ei määritellä laajan tunnettuuden käsitettä. Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (
EYVL 1989, L 40, s. 1
) 5 artiklan 2 kohdan, jonka normatiivinen sisältö on pääasiallisesti sama kuin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan sisältö, tulkintaan liittyvästä vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että jotta tavaramerkki täyttäisi laajaa tunnettuutta koskevan edellytyksen, huomattavan osan aikaisemman tavaramerkin kattamien tavaroiden ja palveluiden kohdeyleisöstä on tunnettava se (ks. vastaavasti tuomio 6.2.2007, Aktieselskabet af 21. november 2001 v. SMHV – TDK Kabushiki Kaisha (TDK),
T‑477/04
,
EU:T:2007:35
,
kohta ja tuomio 28.10.2016, Unicorn v. EUIPO – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice),
T‑123/15
, ei julkaistu,
EU:T:2016:642
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävänä olevassa asiassa on huomattava, että väiteosasto hylkäsi väitteen siltä osin kuin se perustui asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaan katsoen, että kantajan esittämä näyttö ei osoittanut, että aikaisemmat tavaramerkit ovat laajalti tunnettuja.
Valituslautakunta ei puolestaan arvioinut tätä näyttöä ja tukeutui siihen olettamaan, että kantajan esittämä laaja tunnettuus on olemassa. Se nimittäin totesi lähinnä, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaan perustuva väite on joka tapauksessa hylättävä sillä perusteella, ettei kyseisten tavaramerkkien välillä ole yhteyttä kohdeyleisön mielessä.
Kantaja väittää, että valituslautakunta on ”välttänyt selkeää ja yksiselitteistä päätelmää” aikaisempien tavaramerkkien laajasta tunnettuudesta. Erityisesti se toteaa lähinnä, että valituslautakunta ei ottanut huomioon sen väitettä aikaisempien tavaramerkkien huomattavan laajasta tunnettuudesta.
Suullisessa käsittelyssä kantaja toisti katsovansa, että valituslautakunta ei ottanut asianmukaisesti huomioon aikaisempien tavaramerkkien laajan tunnettuuden astetta ja muistutti, että on mahdotonta katsoa urheilutapahtumaa havaitsematta mainittuja tavaramerkkejä, jotka sponsoroivat muun muassa Euroopan suurimpia jalkapalloseuroja ja jotka yhdistetään tunnetuimpiin urheilijoihin.
EUIPO kiistää kantajan argumentin. Se väittää nimittäin, että valituslautakunta on ottanut huomioon esitetyn laajan tunnettuuden. Lisäksi vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen suullisessa käsittelyssä esittämään kysymykseen EUIPO esitti yhtäältä, että valituslautakunta totesi lopullisesti aikaisempien tavaramerkkien laajan tunnettuuden olemassaolon ja toisaalta viittasi tätä koskeviin toteamuksiin kanteeseen antamansa vastineen 33 ja 34 kohdassa.
Aluksi on huomattava, että EUIPO:n vastineen 34 kohdassa todetaan, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun analyysin yhteydessä ”valituslautakunta on olettanut, että esitetty laaja tunnettuus on olemassa ja on siis tehnyt mainitun analyysin sen periaatteen pohjalta, että aiemmat tavaramerkit ovat huomattaman tunnettuja eli laajalti tunnettuja”.
Väliintulija väittää lähinnä, ettei valituslautakunta ole tehnyt päätelmää aikaisempien tavaramerkkien laajasta tunnettuudesta. Lisäksi se ilmoitti suullisessa käsittelyssä, ettei se ole varma siitä, onko valituslautakunta muodostanut lopullisen kannan tältä osin.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että aiemman tai aikaisempien tavaramerkkien laaja tunnettuus – joka on yksi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan kumulatiivisista soveltamisedellytyksistä – ja erityisesti sen aste ovat osa huomioon otettavia tekijöitä, kun arvioidaan sekä aikaisempien tavaramerkkien ja haetun tavaramerkin välistä yhteyttä yleisön mielessä sekä vaaraa siitä, että yksi tässä samassa säännöksessä tarkoitetuista kolmesta haitasta toteutuu (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta ja tuomio 18.7.2013, Specsavers International Healthcare ym.,
C‑252/12
,
EU:C:2013:497
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Aiemman tavaramerkin tai aikaisempien tavaramerkkien laajan tunnettuuden olemassaolon arvioiminen on siis välttämätön vaihe tutkittaessa asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltamista. Tämän vuoksi kyseisen artiklan soveltaminen edellyttää väistämättä lopullista toteamusta siitä, onko tavaramerkki laajalti tunnettu vai ei, mikä lähtökohtaisesti sulkee pois sen, että tämän artiklan mahdollista soveltamista koskeva analyysi toteutettaisiin epämääräisen olettaman eli sellaisen olettaman perusteella, joka ei perustu tietyntasoisen laajan tunnettuuden toteamiseen (tuomio 2.10.2015, The Tea Board v. SMHV – Delta Lingerie (Darjeeling alusvaatemallisto),
T‑625/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:742
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa valituslautakunta ei nojautunut tällaiseen epämääräiseen olettamaan. Riidanalaisen päätöksen 27 ja 32 kohdan sanamuodosta ilmenee, että se otti analyysissään lähtökohdaksi aikaisempien tavaramerkkien erityisen laajan tunnettuuden.
Yhtäältä on todettava, että valitessaan tällaisen lähtökohdan valituslautakunta ei tutkinut konkreettisesti, oliko kantaja näyttänyt riittävällä tavalla toteen aikaisempien tavaramerkkien laajan tunnettuuden ja tällaisen tunnettuuden asteen. Lisäksi se nimenomaisesti totesi tällaisen tutkinnan puuttumisen toteamalla riidanalaisen päätöksen 27 kohdassa, että se ei arvioinut tiettyjä todisteita tältä osin ja tyytyi ottamaan lähtökohdaksi olettaman siitä, että esitetty laaja tunnettuus on olemassa. EUIPO ei näin ollen voi moittia kantajaa siitä, ettei se näyttänyt valituslautakunnassa toteen laajaa tunnettuutta, joka ulottuu aikaisempien tavaramerkkien kohdeyleisön ulkopuolelle.
Toisaalta on todettava – toisin kuin EUIPO väittää –, että vaikka valituslautakunta ilmoitti perustaneensa arviointinsa olettamaan kantajan esittämän laajan tunnettuuden olemassaolosta, se ei ottanut asianmukaisesti huomioon tällaisen laajan tunnettuuden astetta. Asiakirjoista nimittäin ilmenee, että kantaja vetosi EUIPO:n elimissä muun muassa väitteensä tueksi 7.3.2014 esittämiensä huomautusten 2 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa arvostetun tavaramerkin, jolla on huomattava maine, olemassaoloon. Se ei ainoastaan viitannut laajaan tunnettuuteen, toisin kuin valituslautakunta totesi. Kantaja väitti, että aikaisempien tavaramerkkien laaja tunnettuus ulottuu mainittujen tavaramerkkien kattamien tavaroiden kohdeyleisön ulkopuolelle ja että se voi näin ollen ulottua haetun tavaramerkin kattamaan ammattilaisyleisöön (ks. mm. kantajan väitteensä tueksi 7.3.2014 esittämien huomautusten 2.3 kohta).
Lähtökohta, johon valituslautakunta perusti arviointinsa mahdollisen asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun haitan olemassaolosta, on näin ollen virheellinen.
Aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyky
Riidanalaisen päätöksen 36 kohdassa valituslautakunta totesi lähinnä, että aiemmilla tavaramerkeillä on heikko ominaispiirteisiin perustuva erottamiskyky.
Kantaja sitä vastoin väittää, että aikaisemmat tavaramerkit ovat erittäin erottamiskykyisiä ja että erottamiskyky perustuu sekä käyttöön että ominaispiirteisiin.
Aluksi oikeuskäytännöstä ilmenee, että tavaramerkin erottamiskykyä on arvioitava suhteessa siihen, miten kohdeyleisö, joka muodostuu niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten tämä tavaramerkki on rekisteröity, tavanomaisesti valistuneista ja kohtuullisen tarkkaavaisista ja huolellisista keskivertokuluttajista, mieltää tavaramerkin (ks. tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensiksi aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyvystä on huomattava, että oikeuskäytännön mukaan tavaramerkin erottamiskyvyn tasoa on arvioitava pelkästään niihin tavaroihin nähden, joita varten tämä tavaramerkki on rekisteröity (ks. vastaavasti tuomio 22.6.1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C‑342/97
,
EU:C:1999:323
,
kohta; ks. myös analogisesti tuomio 12.2.2004, Koninklijke KPN Nederland,
C‑363/99
,
EU:C:2004:86
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun tavaramerkin erottamiskykyä arvioidaan sen kattamiin tavaroihin nähden, on merkityksetöntä, että sama tavaramerkki voidaan katsoa kuvailevaksi muiden tavaroiden osalta (ks. vastaavasti tuomio 12.2.2004, Koninklijke KPN Nederland,
C‑363/99
,
EU:C:2004:86
,
kohta).
Tästä seuraa, ettei viittaaminen tavaramerkin kuvailevuuteen muiden kuin tämän tavaramerkin kattamien tavaroiden tai palvelujen osalta voi olla peruste sen erottamiskyvyn heikentymiselle.
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että valituslautakunta ei ole vahvistanut, että aikaisempien tavaramerkkien, joiden käytön kantaja on osoittanut, kattamat tavarat voivat liittyä voimakkuuteen ja kyvykkyyteen ja että sana ”puma” viittaisi mainittujen tavaroiden ominaisuuksiin. Se nimittäin tyytyi riidanalaisen päätöksen 36 kohdassa mainitsemaan, että sanaosa ”puma” tarkoittaa suurta kissaeläintä, joka on tunnettu voimakkuudestaan ja kyvykkyydestään ja että se on siis viitteellinen kaikkien sellaisten tavaroiden osalta, jotka liittyvät näihin ominaisuuksiin (ks. riidanalaisen päätöksen 36 kohta).
Edellä 75 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti on siis katsottava, että valituslautakunnan arviointi aikaisempien tavaramerkkien vähäisestä erottamiskyvystä on virheellinen.
Lisäksi on hylättävä kantajan väite, jonka mukaan aikaisempien tavaramerkkien hyvin vahva erottamiskyky johtuu niiden sanaosan ”puma” ainutlaatuisesta kirjasintyypistä, jossa on kolme suurta kirjainta ja yksi pieni kirjain.
Aikaisempien tavaramerkkien kuvio-osat, kuten kirjasintyyppi ja pieni kirjain ”m”, ovat nimittäin tuskin havaittavissa eivätkä voi sellaisenaan tehdä näistä tavaramerkeistä hyvin erottamiskykyisiä (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 15.3.2006, Athinaiki Oikogeniaki Artopoiia v. SMHV – Ferrero (FERRÓ),
T‑35/04
,
EU:T:2006:82
,
kohta ja tuomio 27.10.2016, Caffè Nero Group v. EUIPO (CAFFÈ NERO),
T‑37/16
, ei julkaistu,
EU:T:2016:634
,
kohta).
Toiseksi kantaja vetosi väiteosastossa ja valituslautakunnassa aikaisempien tavaramerkkien käyttöön perustuvaan erottamiskykyyn.
Tältä osin on todettava, että riidanalainen päätös ei sisällä arviointia aikaisempien tavaramerkkien esitetystä käyttöön perustuvasta erottamiskyvystä.
Valituslautakunnilla ei kuitenkaan ole velvollisuutta lausua päätöstensä perusteluissa kaikista väitteistä, joihin asianosaiset vetoavat. On riittävää, että ne esittävät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla on olennainen merkitys päätöksen kannalta (ks. vastaavasti tuomio 3.3.2016, Ugly v. SMHV – Group Lottuss (COYOTE UGLY),
T‑778/14
, ei julkaistu,
EU:T:2016:122
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siltä osin kuin valituslautakunta on todennut, että aiemmilla tavaramerkeillä on niiden ominaispiirteisiin perustuva erottamiskyky – vaikka se olisikin heikko –, sitä ei voida moittia siitä, ettei se ole ottanut kantaa mahdolliseen mainittujen tavaramerkkien käyttöön perustuvaan erottamiskykyyn. Kun arvioidaan kyseisten tavaramerkkien välistä yhteyttä, oikeuskäytännössä ei nimittäin edellytetä, että otetaan huomioon aiemman tavaramerkin ominaispiirteisiin ja käyttöön perustuva erottamiskyky, vaan pelkästään toinen näistä (ks. vastaavasti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta; määräys 30.4.2009, Japan Tobacco v. SMHV,
C‑136/08 P
, ei julkaistu,
EU:C:2009:282
,
kohta ja tuomio 6.7.2012, ROYAL SHAKESPEARE,
T‑60/10
, ei julkaistu,
EU:T:2012:348
,
kohta).
Edellä 68–71, 77 ja 78 kohdassa esitettyjen seikkojen perusteella valituslautakunta yhtäältä ei ottanut asianmukaisesti huomioon kantajan esittämän laajan tunnettuuden astetta eikä toisaalta arvioinut asianmukaisesti aikaisempien tavaramerkkien ominaispiirteisiin perustuvaa erottamiskykyä tutkiessaan, muodostaako kohdeyleisö yhteyden kyseisten tavaramerkkien välille.
On kuitenkin muistettava, että aikaisempien tavaramerkkien laajan tunnettuuden aste ja joko ominaispiirteisiin tai käyttöön perustuvan erottamiskyvyn aste voi vaikuttaa huomattavasti kyseisten tavaramerkkien välisen yhteyden arviointiin.
Oikeuskäytännön mukaan tietyt tavaramerkit ovat nimittäin voineet saavuttaa laajan tunnettuuden, joka ylittää niiden tavaroiden tai palveluiden kohdeyleisön, joita varten nämä tavaramerkit on rekisteröity. Tällaisessa tapauksessa niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten myöhempi tavaramerkki on rekisteröity, kohdeyleisö voisi muodostaa yhteyden kyseisten tavaramerkkien välille, vaikka se olisikin täysin erillinen niiden tavaroiden tai palvelujen kohdeyleisöstä, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity (ks. vastaavasti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
ja
kohta).
Kun aiemman tavaramerkin kattamien tavaroiden kohdeyleisö ja haetun tavaramerkin kattamien tavaroiden kohdeyleisö ovat erilliset, voi näin ollen olla tarpeellista ottaa huomioon aiemman tavaramerkin laajan tunnettuuden aste sen määrittämiseksi, ulottuuko tämä laaja tunnettuus kyseisen tavaramerkin kohdeyleisön ulkopuolelle (ks. vastaavasti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
–
kohta).
Vaikka kyseisten tavaramerkkien kattamien tavaroiden – jotka ovat erilaisia – välillä ei näin ollen ole tässä tapauksessa suoraa yhteyttä, kuten valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 32 kohdassa, olisi kuitenkin ollut mahdollista todeta yhteys aikaisempiin tavaramerkkeihin nähden, jos valituslautakunta olisi ottanut asianmukaisesti huomioon kantajan esittämän laajan tunnettuuden asteen. Vaikka kyseisten tavaramerkkien kattamien tavaroiden kohdeyleisöt eivät ole päällekkäisiä, ei siis voida sulkea pois sitä, että kyseisten tavaramerkkien välillä olisi voitu todeta yhteys, kun otetaan huomioon myös niiden suuri samankaltaisuus (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
–
kohta).
Lisäksi oikeuskäytännössä todetaan, että mitä suurempi ominaispiirteisiin tai käyttöön perustuva erottamiskyky aiemmalla tavaramerkillä on, sitä todennäköisempää on, että kohdeyleisön keskuudessa herää mielikuva aiemmasta tavaramerkistä, kun se havaitsee saman tai samankaltaisen myöhemmän tavaramerkin (ks. vastaavasti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta).
Edellä esitetyn perusteella valituslautakunnan päätelmä, jonka mukaan kohdeyleisö ei muodosta yhteyttä kyseisten tavaramerkkien välille ja joka ei seuraa tässä tapauksessa merkityksellisten tekijöiden asianmukaisesta arvioinnista, on virheellinen.
Edellä esitettyä toteamusta ei voida kumota EUIPO:n väitteillä.
Ensiksi EUIPO väittää valituslautakunnan tavoin (ks. riidanalaisen päätöksen 35 kohta), että kyseiset tavarat ovat niin kaukana toisistaan, etteivät haetun tavaramerkin kohteena olevat ammattilaiset muodosta yhteyttä omaan urheilu- ja vapaa-ajantoimintaansa havaitessaan haetun tavaramerkin, kun he käyttävät ammattitoiminnassaan tällä tavaramerkillä varustettuja tavaroita.
Tältä osin on muistutettava, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut haitat – jos niitä aiheutuu – johtuvat aiemman tavaramerkin ja myöhemmän tavaramerkin tietynasteisesta samankaltaisuudesta, jonka takia kohdeyleisö yhdistää nämä kaksi tavaramerkkiä toisiinsa, toisin sanoen liittää ne yhteen sekoittamatta niitä kuitenkaan toisiinsa (ks. tuomio 14.12.2012, GRUPO BIMBO,
T‑357/11
, ei julkaistu,
EU:T:2012:696
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen yhteys, jonka haetun tavaramerkin kohdeyleisö voisi muodostaa yhtäältä mainitun tavaramerkin ja toisaalta oman urheilu- ja vapaa-ajantoimintansa välille, on merkityksetön, kun arvioidaan, herättääkö haettu tavaramerkki kohdeyleisön keskuudessa mielikuvan aiemmasta tavaramerkistä (ks. vastaavasti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
,
kohta).
EUIPO:n väite on näin ollen hylättävä.
Toiseksi EUIPO väittää, että 17.9.2015päivätyssä määräyksessä Arnoldo Mondadori Editore v. SMHV (
C‑548/14 P
, ei julkaistu,
EU:C:2015:624
) unionin tuomioistuin katsoi, että kahden tavaramerkin välinen yhteys on poissuljettu, kun tavaroiden ja palvelujen, jotka kuuluvat hyvin erilaisille talouden aloille, välillä ei ole minkäänlaista mahdollista yhteyttä. EUIPO:n mukaan unionin yleinen tuomioistuin käytti samaa perustelua 19.5.2015 antamassaan tuomiossa SWATCHBALL (
T‑71/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:293
) ja 29.10.2015 antamassaan tuomiossa Éditions Quo Vadis v. SMHV – Gómez Hernández (QUO VADIS) (
T‑517/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:816
).
Yhtäältä on muistettava, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa säädetään nimenomaisesti tilanteesta, jossa on tehty väite EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksesta sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka eivät ole samankaltaisia kuin aiemman tavaramerkin kattamat tavarat ja palvelut.
Unionin tuomioistuin on näin ollen todennut, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetaan nimenomaisesti tapauksia, joissa tavarat tai palvelut eivät ole samankaltaisia (ks. vastaavasti tuomio 7.5.2009, Waterford Wedgwood v. Assembled Investments (Proprietary),
C‑398/07 P
, ei julkaistu,
EU:C:2009:288
,
kohta).
Riidanalaisten tavaramerkkien kattamien tavaroiden erilaisuus ei siis ole riittävä tekijä sulkemaan pois mainittujen tavaramerkkien välistä yhteyttä, kun muistetaan, että yhteyden olemassaoloa on arvioitava kokonaisuutena ottaen huomioon kaikki kyseisessä yksittäistapauksessa merkitykselliset tekijät (ks. edellä 24 kohta).
Toisaalta nyt esillä olevan asian tosiseikat poikkeavat määräyksessä ja tuomiossa, joihin EUIPO on vedonnut, kyseessä olevista tosiseikoista. Nimittäin asiassa, jossa annettiin 17.9.2015 määräys Arnoldo Mondadori Editore v. SMHV (
C‑548/14 P
, ei julkaistu,
EU:C:2015:624
), aikaisemman tavaramerkin tunnettuus ei ollut suuri, kun taas nyt esillä olevassa asiassa aiemmilla tavaramerkeillä katsotaan olevan vähintäänkin huomattavan laaja tunnettuus. Vastaavasti asiassa, jossa annettiin 29.10.2015 tuomio QUO VADIS (
T‑517/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:816
), aiemman tavaramerkin tunnettuus oli tavanomainen. Lisäksi 19.5.2015 antamassaan tuomiossa SWATCHBALL (
T‑71/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:293
) unionin yleinen tuomioistuin sulki pois kyseisten tavaramerkkien välisen yhteyden huolimatta erityisen laajasta tunnettuudesta sillä perusteella, että on hyvin epätodennäköistä, että kohdeyleisö löytäisi kummallakin tavaramerkillä varustettuja tavaroita samoista kaupoista ja siis ajattelisi toista tavaraa yhden havaitessaan (tuomio 19.5.2015, SWATCHBALL,
T‑71/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:293
,
kohta). Tällä perusteella, jolla pyritään todellisuudessa sulkemaan ulkopuolelle aiemman tavaramerkin maineen tai erottamiskyvyn epäoikeudenmukainen hyväksikäyttö, ei ole vaikutusta sen arviointiin, muodostaako kohdeyleisö yhteyden kyseisten tavaramerkkien välille.
EUIPO:n väite on näin ollen hylättävä.
Lopuksi on huomattava, että kyseisten tavaramerkkien välisen yhteyden olemassaolo yleisön mielessä on olennainen edellytys asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltamiselle (ks. tuomio 10.5.2007, nasdaq,
T‑47/06
, ei julkaistu,
EU:T:2007:131
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 11.12.2014, Master,
T‑480/12
,
EU:T:2014:1062
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen riidanalainen päätös on kumottava ilman, että on tarpeen tutkia muita kantajan esittämiä väitteitä, kun otetaan huomioon valituslautakunnan kyseisten tavaramerkkien välisen yhteyden arvioinnissa tekemät virheet, joista on muistutettu edellä 85 kohdassa.
Valituslautakunnan on tutkittava uudelleen argumentit, jotka kantaja esittää valituksessaan väiteosaston päätöksestä ja jotka koskevat kyseisten tavaramerkkien välistä yhteyttä. Tätä varten sen on ensiksi tehtävä lopullinen päätelmä yhtäältä aikaisempien tavaramerkkien laajasta tunnettuudesta ja tarvittaessa sen asteesta ja toisaalta aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyvyn asteesta.
Jos valituslautakunnan lopullisen päätelmän mukaan käsiteltävässä asiassa kyseisten tavaramerkkien välillä on yhteys, sen on tutkittava, onko kantaja näyttänyt riittävällä tavalla toteen jonkin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuista haitoista. Tätä varten sen on otettava huomioon aikaisempien tavaramerkkien tunnettuuden ja erottamiskyvyn aste. Nimittäin mitä erottamiskykyisempi ja tunnetumpi aikaisempi tavaramerkki on, sitä helpommin sille on katsottava aiheutuvan haittaa asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla (ks. tuomio 29.3.2012, BEATLE,
T‑369/10
, ei julkaistu,
EU:T:2012:177
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi valituslautakunnan on huomattava, että on katsottava mahdolliseksi, etenkin kun väite perustuu erityisen laajalti tunnettuun tavaramerkkiin, että tulevaisuuteen liittyvä vaara, joka ei ole hypoteettinen, siitä, että haetulla tavaramerkillä aiheutetaan väitteen tueksi vedotulle tavaramerkille haittaa tai käytetään sitä epäoikeudenmukaisesti hyväksi, on niin ilmeinen, että väitteentekijän tarvitsee ainoastaan vedota siihen eikä tarvitse esittää mitään näyttöä siihen liittyvistä muista tosiseikoista (ks. tuomio 22.3.2007, VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
,
kohta ja tuomio 27.10.2016, Spa Monopole v. EUIPO – YTL Hotels & Properties (SPA VILLAGE),
T‑625/15
, ei julkaistu,
EU:T:2016:631
,
kohta).
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kanne on hyväksyttävä ja että riidanalainen päätös on näin ollen kumottava.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska EUIPO on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten mukaisesti.
Lisäksi työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdan mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi määrätä, että väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Esillä olevassa asiassa EUIPO:ta tukenut väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
on ratkaissut asiat seuraavasti:

1)
Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) neljännen valituslautakunnan 4.12.2015 tekemä päätös (asia R 1052/2015-4) kumotaan.

2)
EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Puma SE:n oikeudenkäyntikulut.

3)
Doosan Machine Tools Co. Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Julistettiin Luxemburgissa 26 päivänä syyskuuta 2018.
Allekirjoitukset
Sisällys

Asian tausta

Asianosaisten vaatimukset

Oikeudellinen arviointi

Kohdeyleisö

Kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuus

Aikaisempien tavaramerkkien laaja tunnettuus

Aikaisempien tavaramerkkien erottamiskyky

Oikeudenkäyntikulut
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.