CELEX: 62018CJ0032
Predhodno odločanje
Socialna varnost
Delavci migranti
Uredba (ES) št. 987/2009
Člen 60
Družinske dajatve
Pravica do plačila razlike med starševskim nadomestilom, izplačanim v primarno pristojni državi članici, in nadomestilom za varstvo otroka v sekundarno pristojni državi članici

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 60(1), drugi stavek, Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (
UL 2009, L 284, str. 1
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Tiroler Gebietskrankenkasse (območni zavod za zdravstveno zavarovanje dežele Tirolska, Avstrija) in Michaelom Moserjem v zvezi z njegovo zahtevo, naj se mu dodeli plačilo razlike med nemškim starševskim nadomestilom in avstrijskim nadomestilom za varstvo otroka.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba (ES) št. 883/2004
V uvodni izjavi 10 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72) je navedeno: „načelo, da se nekatera dejstva ali dogodki, ki so nastopili na ozemlju druge države članice, obravnavajo kakor da so nastopili na ozemlju države članice, katere zakonodaja se uporablja, ne sme posegati v načelo seštevanja zavarovalnih dob, dob zaposlitve, samozaposlitve ali stalnega prebivanja, dopolnjenih po zakonodaji druge države članice, in dob, dopolnjenih po zakonodaji pristojne države članice. Dobe, dopolnjene po zakonodaji druge države članice, je treba torej upoštevati le tako, da se uporabi načelo seštevanja dob.“
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Enako obravnavanje dajatev, dohodka, dejstev ali dogodkov“, določa:
„Če v tej uredbi ni določeno drugače in glede na posebne predpisane izvedbene določbe velja naslednje:
(a)
kadar ima po zakonodaji pristojne države članice prejemanje dajatev iz socialne varnosti in drugih dohodkov določene pravne učinke, se ustrezne določbe te zakonodaje uporabljajo tudi za prejemanje enakovrednih dajatev, pridobljenih po zakonodaji druge države članice, ali za dohodek, pridobljen v drugi državi članici;
(b)
kadar se po zakonodaji pristojne države članice nekaterim dejstvom ali dogodkom pripišejo pravni učinki, ta država članica upošteva podobna dejstva ali dogodke, ki nastopijo v kateri koli državi članici, kot da so nastopili na njenem ozemlju.“
Člen 67 navedene uredbe določa:
„Oseba je upravičena do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo pristojne države članice, tudi za družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, kakor da bi stalno prebivali v prvi državi članici. […]“
Člen 68 te uredbe določa prednostna pravila v primeru prekrivanja:
„1.   Kadar se v istem obdobju za iste družinske člane dajatve dodeljujejo po zakonodaji več kot ene države članice, se uporabijo naslednja prednostna pravila:
(a)
v primeru dajatev, ki jih izplačuje več kot ena država članica na različnih podlagah, je prednostni vrstni red naslednji: najprej pravice iz dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, zatem pravice iz prejemanja pokojnine in nazadnje pravice, pridobljene na podlagi stalnega prebivališča;
(b)
v primeru dajatev, ki jih izplačuje več kot ena država članica na isti podlagi, se prednostni vrstni red določi glede na naslednja merila:
(i)
v primeru pravic iz dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe: kraj stalnega prebivališča otrok, pod pogojem, da obstaja taka dejavnost […]
[…]
2.   V primeru prekrivanja upravičenj se družinske dajatve dodelijo v skladu z zakonodajo, ki ima v skladu z odstavkom 1 prednost. Upravičenosti do družinskih dajatev na podlagi druge zakonodaje ali zakonodaj v koliziji mirujejo do zneska, določenega v prvi zakonodaji, po potrebi pa se razlika do tega zneska dodeli v obliki dodatka. […]“
Uredba št. 987/2009
Člen 60(1) Uredbe št. 987/2009 določa:
„Zahtevek za dodelitev družinskih dajatev se naslovi na pristojnega nosilca. Za uporabo členov 67 in 68 osnovne uredbe se upoštevajo okoliščine celotne družine, kot da bi vse zadevne osebe imele stalno prebivališče v zadevni državi članici in bi zanje veljala zakonodaja te države članice, zlasti kar zadeva upravičenost posameznika do zahtevka za takšne dajatve. Če oseba, ki je upravičena zahtevati dajatve, ne uveljavlja svoje pravice, mora pristojni nosilec države članice, katere zakonodaja se uporablja, upoštevati zahtevek za dodelitev družinskih dajatev, ki ga predloži drugi roditelj ali oseba, ki se obravnava kot roditelj, ali oseba ali zavod, ki ima skrbništvo nad otrokom oziroma otroki.“
Avstrijsko pravo
S Kinderbetreuungsgeldgesetz (zakon o nadomestilu za varstvo otroka) je bilo iz naslova družinskih dajatev uvedeno nadomestilo za varstvo otroka. Dodelitev tega nadomestila ni odvisna od opravljanja poklicne dejavnosti pred rojstvom otroka, zaradi katerega nastane pravica do tega nadomestila.
Prvotno je bila s tem zakonom upravičenim staršem omogočena izbira med tremi možnostmi, nadomestilo pa je bilo izplačano v obliki treh pavšalnih zneskov, ki so ustrezali trem različnim obdobjem prejemanja nadomestila, vezanim na starost otroka.
S spremembo navedenega zakona je bila uvedena četrta možnost. Nadomestilo za varstvo otroka se od takrat lahko dodeli tudi kot nadomestilo dohodka iz poklicne dejavnosti do otrokovega dopolnjenega 12. meseca ali največ 14. meseca. Višina nadomestila, ki se izplačuje, je za to možnost odvisna od predhodne višine dohodka iz poklicne dejavnosti.
Člen 6(3) tega zakona v različici, ki se uporablja za dejstva v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: KBGG), določa:
„Če ima zadevna oseba pravico do primerljivih družinskih dajatev v tujini, pravica do nadomestila za varstvo otroka miruje do višine tujih dajatev. Razlika med primerljivimi tujimi družinskimi dajatvami in nadomestilom za varstvo otroka se upošteva pri nadomestilu za varstvo otroka po izteku obdobja prejemanja tujih družinskih dajatev.“
Člen 24 KBGG določa:
„(1)   Eden od staršev ima pravico do nadomestila za varstvo otroka v skladu s tem oddelkom […], če:
1. so izpolnjeni pogoji za dodelitev iz člena 2(1), točke 1, 2, 4 in 5;
2. je ta starš v zadnjih 6 mesecih neposredno pred rojstvom otroka, za katerega naj bi prejemal nadomestilo za varstvo otroka, neprekinjeno opravljal poklicno dejavnost v smislu odstavka 2 ter v tem obdobju ni prejel dajatev iz zavarovanja za primer brezposelnosti, pri čemer prekinitve, ki skupno ne presegajo 14 koledarskih dni, ne vplivajo na to pravico […]
[…]
(2)   Kot poklicno dejavnost v smislu tega zveznega zakona je treba razumeti dejansko opravljanje poklicne dejavnosti, od katere se v Avstriji plačujejo prispevki za socialno varnost […].“
Člen 24a KBGG določa:
„(1)   Otroški dodatek znaša dnevno:
1. za prejemnico porodniškega nadomestila 80 % porodniškega nadomestila po avstrijski zakonodaji, izraženega v deležu, ki odpade na koledarski dan, ki ji pripada ob rojstvu otroka, za katerega se zahteva nadomestilo za varstvo otroka, […]
[…]
3. za očeta […] 80 % teoretično izračunanega porodniškega nadomestila, izraženega v deležu, ki odpade na koledarski dan, in ki bi ob rojstvu otroka, za katerega se zahteva nadomestilo za varstvo otroka, pripadalo ženski.
[…]
(2)   Višina nadomestila za varstvo otroka v skladu z odstavkom 1 je v vsakem primeru najmanj dnevni znesek iz odstavka 1, točka 5, in največ 66 EUR na dan.
[…]“
Člen 24b KBGG določa, da „[č]e nadomestilo za varstvo otroka […] uveljavlja le eden od staršev, mu to pripada najdlje do otrokovega dopolnjenega 12. meseca starosti. Če to dajatev uveljavlja tudi drugi od staršev, se trajanje upravičenosti podaljša […] za obdobje, ki ga uveljavlja drugi od staršev, vendar največ do takrat, ko otrok dopolni 14 mesecev. Za uveljavljana se štejejo izključno obdobja dejanskega prejemanja dajatve.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Zakonca Moser s svojima hčerama živita v Nemčiji. M. Moser od leta 1992 opravlja dejavnost zaposlene osebe v Nemčiji, ga. Moser pa je od 1. julija 1996 zaposlena v Avstriji.
Po rojstvu prve hčere 14. junija 2011 je ga. Moser koristila starševski dopust do 31. januarja 2013. Po rojstvu druge hčere 29. avgusta 2013 se je z avstrijskim delodajalcem dogovorila za starševski dopust do 28. maja 2015.
Ga. Moser je od konca porodniškega dopusta prejemala nemški starševski dodatek in nemški dodatek za starše, katerih otroci niso vključeni v predšolsko vzgojo.
Poleg tega je območni zavod za zdravstveno zavarovanje dežele Tirolska ge. Moser za obdobje od 25. oktobra 2013 do 31. maja 2014 izplačal dopolnilno nadomestilo iz naslova avstrijskega nadomestila za varstvo otroka, ki je odvisno od višine dohodka.
Na podlagi zahteve, ki jo je ga. Moser vložila pri Landesgericht Innsbruck (deželno sodišče v Innsbrucku, Avstrija), in sicer za dodelitev dodatnega dopolnilnega nadomestila za obdobje, ki je daljše od obdobja, za katero ji je bilo dodeljeno prvo dopolnilno nadomestilo, to je za obdobji od 25. oktobra 2013 do 28. junija 2014 ter od 29. avgusta do 28. oktobra 2014, in ki ji je sodišče, ki je odločalo o zadevi, ugodilo, ji je območni zavod za zdravstveno zavarovanje dežele Tirolska izplačal zahtevano nadomestilo.
M. Moser je koristil starševski dopust med 29. junijem in 28. avgustom 2014, v tem obdobju pa je prejemal nemški starševski dodatek.
M. Moser je prav tako vložil zahtevo pri Landesgericht Innsbruck (deželno sodišče v Innsbrucku), da bi zase dobil izplačilo dodatnega dopolnilnega nadomestila, ki sestoji iz razlike med prejetim nemškim starševskim dodatkom in avstrijskim nadomestilom za varstvo otroka, ki je odvisno od višine dohodka, v višini 66 EUR na dan za obdobje svojega starševskega dopusta od 29. junija do 28. avgusta 2014.
To sodišče je s sodbo z dne 10. novembra 2015 njegovo zahtevo zavrnilo.
Oberlandesgericht Innsbruck (višje deželno sodišče v Innsbrucku), ki je odločalo o pritožbi, ki jo je vložil M. Moser, je z odločbo z dne 27. aprila 2017 navedeni zahtevi delno ugodilo in območnemu zavodu za zdravstveno zavarovanje dežele Tirolska naložilo plačilo dopolnilnega nadomestila v višini 29,86 EUR na dan oziroma skupno 1821,46 EUR.
Zoper to odločbo je ta zavod pri Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) vložil revizijo, pri čemer je na eni strani trdil, da M. Moser ni izpolnjeval pogojev, ki jih zahteva avstrijska zakonodaja za upravičenost do dopolnilnega izplačila, in da je na drugi strani manjkal čezmejni element v smislu Uredbe št. 883/2004.
M. Moser meni, da obveznost avstrijskega zavoda za izplačilo dopolnilnega nadomestila izhaja iz obstoječega delovnega razmerja njegove žene z avstrijskim delodajalcem in da bi bila vsaka drugačna razlaga člena 24(2) KBGG v nasprotju s pravom Unije.
Predložitveno sodišče poudarja, da M. Moser izpolnjuje pogoje, ki jih zahteva avstrijska zakonodaja, za upravičenost do nadomestila, in sicer glede dvomesečnega minimalnega obdobja dopusta in glede neprekinjenega opravljanja poklicne dejavnosti vsaj 6 mesecev pred rojstvom otroka. Predložitveno sodišče pojasnjuje, kot to izhaja iz njegove lastne sodne prakse, da je bilo razsojeno, da je bila omejitev, ki je bila uvedena s členom 24(1), točka 2, KBGG v povezavi z odstavkom 2 istega člena, v skladu s katero je prejemanje nadomestila za varstvo otroka odvisno od dejanskega izvajanja poklicne dejavnosti, od katere se plačujejo prispevki za socialno varnost v Avstriji, v nasprotju s pravom Unije.
Predložitveno sodišče zato meni, da se spor pred njim nanaša le na vprašanje, ali ima oče na podlagi prava Unije, ki v členu 60(1), drugi stavek, Uredbe št. 987/2009 nalaga obveznost upoštevanja okoliščin celotne družine, pravico do razlike do avstrijskega nadomestila za varstvo otroka, ki je odvisno od višine dohodka, če je Republika Avstrija kot država zaposlitve matere v skladu s členom 68(1)(b) Uredbe št. 883/2004 sekundarno pristojna, čeprav je mati že prejela dopolnilno nadomestilo za varstvo otroka, ki je odvisno od višine dohodka.
Predložitveno sodišče s sklicevanjem na sodno prakso Sodišča opozarja, da so omejevalni pogoji v zvezi z dodelitvijo ali višino otroškega dodatka, ki delavcu preprečujejo ali ga odvračajo od izvrševanja svoje pravice do prostega gibanja, v nasprotju s pravom Unije in se ne smejo uporabljati (sodbi z dne 10. oktobra 1996, Hoever in Zachow,
C‑245/94 in C‑312/94
,
EU:C:1996:379
, točke od 34 do 36, in z dne 15. decembra 2011, Bergström,
C‑257/10
,
EU:C:2011:839
, točki
in
). Sodišče naj bi na podlagi fikcije iz člena 60(1), drugi stavek, Uredbe št. 987/2009 razsodilo, da ni pomembno, kateri od staršev se je na podlagi nacionalnega prava štel za osebo, ki je bila upravičena do teh dajatev (sodba z dne 22. oktobra 2015, Trapkowski,
C‑378/14
,
EU:C:2015:720
, točka
).
Predložitveno sodišče pa pojasnjuje, da so se zadeve, v katerih so bile izdane te sodbe, nanašale na pavšalna nadomestila, medtem ko se zadeva pred njim nanaša na otroški dodatek, ki je odvisen od dohodka. Poleg tega v tej zadevi po mnenju predložitvenega sodišča očetovo prosto gibanje zaradi zavrnitve izplačevanja nadomestila za varstvo otroka v obliki dodatka v Avstriji ni nikakor ogroženo ali omejeno.
V primeru, da bi bil oče na podlagi prava Unije upravičen do izplačila razlike do avstrijskega nadomestila za varstvo otroka, ki je odvisno od višine dohodka, se predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba to nadomestilo izračunati glede na dejanski dohodek v državi članici zaposlitve ali pa je treba upoštevati dohodek za primerljivo hipotetično dejavnost zaposlene osebe v sekundarno pristojni državi članici. To sodišče ne glede na sodbo Sodišča z dne 15. decembra 2011, Bergström (
C‑257/10
,
EU:C:2011:839
, točka
), meni, da enako obravnavanje dajatev, dejstev ali dogodkov, kot je določeno v členu 5 Uredbe št. 883/2004, govori v prid razlagi, v skladu s katero so dejanski dohodki v Nemčiji podlaga za izračun.
V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba člen 60(1), drugi stavek, Uredbe št. 987/2009 razlagati tako, da mora sekundarno pristojna država članica (Republika Avstrija) enemu od staršev, ki prebiva in je zaposlen v državi članici, ki je v skladu s členom 68(1)(b)(i) Uredbe št. 883/2004 primarno pristojna (Zvezna republika Nemčija), kot družinsko dajatev izplačati razliko med starševskim dodatkom [(Elterngeld)] primarno pristojne države članice in nadomestilom za varstvo otroka [(Betreuungsgeld)] druge države članice, ki je odvisno od višine dohodka, če starša s skupnimi otroki živita v primarno pristojni državi članici in je v sekundarno pristojni državi članici kot obmejni delavec zaposlen zgolj drugi od staršev?
2.
Če je odgovor pritrdilen, ali se od višine dohodka odvisno nadomestilo za varstvo otroka izračuna na podlagi dejanskega dohodka v državi zaposlitve (Zvezna republika Nemčija) ali na podlagi hipotetičnega dohodka, ki bi se za primerljivo poklicno dejavnost prejel v sekundarno pristojni državi članici (Republika Avstrija)?“
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 60(1), drugi stavek, Uredbe št. 987/2009 razlagati tako, da obveznost, ki je določena v tej določbi, da se za določitev obsega upravičenosti posameznika do družinskih dajatev upošteva „celotn[a] družin[a], kot da bi [za] vse zadevne osebe […] veljala zakonodaja te države članice“, velja tako v primeru, ko se dajatve dodelijo v skladu z zakonodajo, ki ima v skladu s členom 68(1)(b)(i) Uredbe št. 883/2004 prednost, kot v primeru, ko se dajatve izplačujejo v skladu z eno ali več drugimi zakonodajami.
Opozoriti je treba, da člen 60(1) Uredbe št. 987/2009 določa, da se zahtevek za dodelitev družinskih dajatev naslovi na pristojnega nosilca in da se za uporabo členov 67 in 68 Uredbe št. 883/2004 upoštevajo okoliščine celotne družine, kot da bi vse zadevne osebe imele stalno prebivališče v zadevni državi članici in bi zanje veljala zakonodaja te države članice, zlasti kar zadeva upravičenost posameznika do zahtevka za takšne dajatve.
Kot je razvidno iz samega besedila tega člena 60, je treba pomen in obseg tega člena zaradi njegovega sklicevanja na člena 67 in 68 Uredbe št. 883/2004 preučiti glede na določbe zadnjenavedenih členov.
Člen 67 Uredbe št. 883/2004 določa načelo, v skladu s katerim lahko posameznik zahteva družinske dajatve za svoje družinske člane, ki prebivajo v drugi državi članici od tiste, ki je pristojna za izplačilo dajatev, kot če bi slednji prebivali v zadnjenavedeni državi članici (sodba z dne 22. oktobra 2015, Trapkowski,
C‑378/14
,
EU:C:2015:720
, točka
).
Sodišče je v zvezi s členom 73 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3), ki ga je nasledil člen 67 Uredbe št. 883/2004 in katerega vsebina je v bistvu enaka zadnjenavedenemu členu, pojasnilo, da je namen tega člena delavcem migrantom olajšati prejemanje družinskih dodatkov v državi članici zaposlitve, če se jim njihova družina ni pridružila, in zlasti preprečevati, da bi država članica dodelitev ali višino družinskih dajatev pogojila s prebivanjem družinskih članov delavca v državi članici, ki izplačuje dajatve (sodba z dne 14. oktobra 2010, Schwemmer,
C‑16/09
,
EU:C:2010:605
, točka
in navedena sodna praksa).
Člen 67 Uredbe št. 883/2004 se torej uporablja za delavca, ki tako kot ga. Moser v postopku v glavni stvari dela v državi članici, vendar živi z družino v drugi državi članici, ki ni država, katere zakonodaja se zanj uporablja (glej v tem smislu sodbo z dne 7. novembra 2002, Maaheimo,
C‑333/00
,
EU:C:2002:641
, točka
).
V takem primeru ima tudi zakonec delavca pravico, da se sklicuje na navedeni člen (sodba z dne 7. novembra 2002, Maaheimo,
C‑333/00
,
EU:C:2002:641
, točka
), v skladu s fikcijo, ki jo določa člen 67 Uredbe št. 883/2004, na podlagi katere se upošteva celotna družina, kot da bi vse zadevne osebe imele stalno prebivališče v zadevni državi članici in bi zanje veljala zakonodaja te države članice.
V primeru, da je dodelitev družinske dajatve pogojena s tem, da je zadevna oseba delala na nacionalnem ozemlju pristojne države članice – kot je ta, ki je določena v členu 24(1), točka 2, KBGG v postopku v glavni stvari, ki pogojuje prejemanje nadomestila z dopolnitvijo zavarovalnih dob na avstrijskem ozemlju – je treba šteti, da je ta pogoj izpolnjen, če je zadevna oseba delala na ozemlju druge države članice.
Pomembno pa je poudariti, da načelo enakega obravnavanja, določeno v členu 67 Uredbe št. 883/2004, ni absolutno, saj se, kadar se v skladu z različnimi zakonodajami izplačujejo različne dajatve, uporabljajo pravila o preprečevanju prekrivanja iz člena 68 Uredbe št. 883/2004 (glej glede člena 73 Uredbe št. 1408/71 sodbo z dne 14. oktobra 2010, Schwemmer,
C‑16/09
,
EU:C:2010:605
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
V skladu s členom 68(1)(b) Uredbe št. 883/2004 v primeru, da so dajatve za isto obdobje in iste družinske člane določene z zakonodajo več kot ene države članice na isti podlagi, se prednost pravic iz dejavnosti zaposlene in samozaposlene osebe da zakonodaji države članice stalnega prebivališča otrok. V odstavku 2 navedenega člena je določeno, da se v primeru prekrivanja upravičenj družinske dajatve dodelijo v skladu z zakonodajo, ki je tako določena za prednostno, saj upravičenosti do družinskih dajatev na podlagi druge zakonodaje v koliziji mirujejo do zneska, določenega v prvi zakonodaji, po potrebi pa se razlika do tega zneska dodeli v obliki dodatka.
Sodišče je razsodilo, da je namen takega pravila o preprečevanju prekrivanja, da se upravičencu do dajatev, ki jih plačuje več držav članic, zagotovi celotni znesek dajatev, ki je enak znesku najbolj ugodne dajatve, ki mu pripada na podlagi zakonodaje ene od teh držav članic (sodba z dne 30. aprila 2014, Wagener,
C‑250/13
,
EU:C:2014:278
, točka
in navedena sodna praksa).
V postopku v glavni stvari je predložitveno sodišče navedlo, da je bila Zvezna republika Nemčija v skladu s prednostnim pravilom, navedenim v točki 41 te sodbe, priznana kot država članica, katere zakonodaja ima prednost, tako da družinske dajatve na podlagi druge zakonodaje, in sicer zakonodaje Republike Avstrije, mirujejo in so po potrebi izplačane kot razlika v obliki dodatka.
Glede člena 60(1) Uredbe št. 987/2009 je treba ugotoviti, da se starši otroka, za katerega se zahtevajo družinske dajatve, uvrščajo pod pojem „zadevne osebe“ in lahko torej zahtevajo dodelitev teh dajatev. Sodišče je že pojasnilo, da ima fikcija, določena v drugem stavku tega člena, za posledico, da se pravica do družinskih dajatev prizna posamezniku, ki ne prebiva na ozemlju države članice, pristojne za izplačilo teh dajatev, če so izpolnjeni vsi preostali pogoji za dodelitev teh dajatev, določeni v nacionalnem pravu (glej v tem smislu sodbo z dne 22. oktobra 2015, Trapkowski,
C‑378/14
,
EU:C:2015:720
, točki
in
).
Ker v besedilu „zakonodaja te države članice“ v členu 60 Uredbe št. 987/2009 ni nobene omejitve glede zadevne države članice, je treba ta člen razlagati tako, da se uporablja tako v primeru, ko je dajatev dodeljena na podlagi zakonodaje, ki ima prednost, kot v primeru, ko se dajatev dodeli kot razlika v obliki dodatka v skladu z zakonodajo sekundarno pristojne države članice.
Vsaka drugačna razlaga člena 60 Uredbe št. 987/2009, ki bi omejevala uporabo fikcije samo na državo članico, katere zakonodaja ima prednost v smislu pristojnosti, bi bila v nasprotju ne le z načelom enakega obravnavanja, kot je določeno v členu 67 Uredbe št. 883/2004, katerega izvajanje je določeno v členu 60(1) Uredbe št. 987/2009, temveč tudi s pravilom o preprečevanju prekrivanja iz člena 68 Uredbe št. 883/2004, saj je namen te razlage, da se upravičencu do dajatev, ki jih izplačuje več držav članic, zagotovi celotni znesek dajatve, ki je enak znesku najbolj ugodne dajatve, ki mu pripada na podlagi zakonodaje ene od teh držav članic.
V zvezi s tem je treba dodati, da se za uporabo člena 60 Uredbe št. 987/2009, tako kot za izplačilo razlike v obliki dodatka, ki iz tega izhaja, pri zadevnem upravičencu čezmejni element ne zahteva.
Iz navedenega izhaja, da je treba člen 60(1), drugi stavek, Uredbe št. 987/2009 razlagati tako, da obveznost, ki je določena v tej določbi, da se za določitev obsega upravičenosti posameznika do družinskih dajatev upošteva „celotn[a] družin[a], kot da bi [za] vse zadevne osebe […] veljala zakonodaja te države članice“, velja tako v primeru, ko se dajatve dodelijo v skladu z zakonodajo, ki ima v skladu s členom 68(1)(b)(i) Uredbe št. 883/2004 prednost, kot v primeru, ko se dajatve izplačujejo v skladu z eno ali več drugimi zakonodajami.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 68 Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da je treba razliko v obliki dodatka izračunati glede na dejansko prejeti dohodek v državi zaposlitve ali glede na enakovredni dohodek, prejet za opravljanje primerljive poklicne dejavnosti v sekundarno pristojni državi članici.
V zvezi s tem vprašanjem se je predložitveno sodišče sklicevalo na sodbo Sodišča z dne 15. decembra 2011, Bergström (
C‑257/10
,
EU:C:2011:839
, točka
), in predlagalo, da bi lahko bili zaradi enakega obravnavanja dajatev, dejstev ali dogodkov, določenega v členu 5 Uredbe št. 883/2004, dejanski dohodki v Nemčiji osnova za izračun razlike v obliki dodatka.
Ugotoviti je treba, da se obravnavana zadeva razlikuje od zadeve, v kateri je bila izdana sodba z dne 15. decembra 2011, Bergström,
C‑257/10 (C‑257/10
,
EU:C:2011:839
), saj razlage iz te sodbe, ki se nanaša na izračun višine starševskega dodatka glede na referenčni dohodek, brez povezave z dejansko prejetimi dohodki, ni mogoče uporabiti za položaj iz postopka v glavni stvari, v katerem M. Moser lahko zahteva prejemanje družinske dajatve na podlagi členov 67 in 68 Uredbe št. 883/2004.
V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 42 te sodbe, je namreč namen tega člena 68, da se upravičencu zagotovi celotni znesek dajatev različnih držav članic, ki je enak znesku najbolj ugodne dajatve, ki mu pripada na podlagi zakonodaje ene od teh držav.
V teh okoliščinah je razlaga – ne glede na praktične težave, ki bi jih lahko imeli pristojni organi pri izračunu dajatev glede na referenčne dohodke zadevnih oseb – po kateri se določi razlika v obliki dodatka glede na dohodek, ki je bil dejansko prejet v državi zaposlitve, v skladu s ciljem, ki ga uresničujejo zadevna nacionalna zakonodaja in določbe prava Unije s področja socialne varnosti delavcev migrantov.
Kot je razvidno iz točke 10 te sodbe, je namreč avstrijsko nadomestilo za varstvo otroka, ki je odvisno od višine dohodka, nadomestilo dohodka iz poklicne dejavnosti, s čimer se delavcu tako omogoči, da prejme dajatev v višini, ki je sorazmerna višini plačila, ki ga je prejemal ob dodelitvi tega nadomestila. Zato je treba za dosego tega cilja pogoje za plačilo presojati v državi zaposlitve, zlasti ker je plača v čezmejnih položajih v državi zaposlitve delavca na splošno višja.
Iz navedenega izhaja, da je treba člen 68 Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da je treba razliko v obliki dodatka, ki ga je treba dodeliti delavcu na podlagi zakonodaje sekundarno pristojne države članice, v skladu s tem členom izračunati glede na dohodek, ki ga je navedeni delavec dejansko prejel v svoji državi zaposlitve.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

1.
Člen 60(1), drugi stavek, Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti je treba razlagati tako, da obveznost, ki je določena v tej določbi, da se za določitev obsega upravičenosti posameznika do družinskih dajatev upošteva „celotn[a] družin[a], kot da bi [za] vse zadevne osebe […] veljala zakonodaja te države članice“, velja tako v primeru, ko se dajatve dodelijo v skladu z zakonodajo, ki ima v skladu s členom 68(1)(b)(i) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti prednost, kot v primeru, ko se dajatve izplačujejo v skladu z eno ali več drugimi zakonodajami.

2.
Člen 68 Uredbe št. 883/2004 je treba razlagati tako, da je treba razliko v obliki dodatka, ki ga je treba dodeliti delavcu na podlagi zakonodaje sekundarno pristojne države članice, v skladu s tem členom izračunati glede na dohodek, ki ga je navedeni delavec dejansko prejel v svoji državi zaposlitve.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.