CELEX: 62015CJ0134
Решение на Съда
30 юни 2016

Преюдициалното запитване се отнася до валидността на член член 5, параграф 4, буква б) от Регламент (ЕО) № 543/2008 на Комисията
от 16 юни 2008 година относно въвеждането на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета по отношение
на определени стандарти за предлагането на пазара на месо от домашни птици (OВ L 157, 2008 г., стр. 46, поправка OB L 8, 13.1.2009 г.,
стр. 33).
Запитването е отправено в рамките на спор между Lidl GmbH & Co. KG, предприятие за продажби на дребно, и Freistaat Sachsen
(провинция Саксония, Германия) относно предвиденото в тази разпоредба задължение при продажбата на дребно на предварително
опаковано прясно месо от домашни птици върху опаковката или върху прикрепен към нея етикет да се посочват общата цена и цената
на единица тегло (наричано по-нататък „задължение за етикетиране“).

Правна уредба

Правото на Съюза
Член 39 ДФЕС описва целите на общата селскостопанска политика. Съгласно член 41, буква б) ДФЕС, за да се даде възможност за
осъществяване на тези цели, могат да бъдат предвидени съвместни мерки за поощряване на потреблението на определени продукти.
Член 2 от Регламент (ЕИО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 година относно общата организация на пазара на птиче месо
(OВ L 282, 1975 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 2, стр. 103) предвижда, че могат да
бъдат взети мерки на Общността за насърчаване на търговията с определени продукти или за подобряване на качеството им. Стандартите
за търговия на пазара могат по-конкретно да се отнасят до опаковката, представянето и маркирането.
Регламент (ЕИО) № 1906/90 на Съвета от 26 юни 1990 година относно определени стандарти за търговията с птиче месо (OВ L 173,
1990 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 8, стр. 16) въвежда особени правила в областта
на етикетирането, сред които задължението върху опаковката или върху етикета, прикрепен към нея, да се посочват общата цена
и цената на единица тегло, което задължение е приложимо при продажба на дребно на предварително опаковано прясно месо от домашни
птици.
Второ съображение от този регламент гласи:
„като има предвид, че тези стандарти могат да допринесат за подобряване на качеството на птичето месо и следователно да улеснят
продажбата на такова месо; като има предвид, че следователно е в интерес на производителите, търговците и потребителите да
се прилагат стандарти за търговията по отношение на птичето месо, подходящо за консумация от човека“.
По смисъла на член 5, параграф 3, буква a) от посочения регламент:
„При предварително пакетирано птиче месо върху предварителната опаковка или върху етикета, прикрепен към нея, фигурират също
така следните конкретни данни:
[…]
б)      при прясното птиче месо общата цена и цената на единица тегло при продажба на дребно“.
Регламент № 2777/75 е отменен с Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация
на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“)(ОВ L 299,
2007 г., стр. 1). Последният обединява в обща рамка всичките 21 общи организации на пазарите за всеки продукт или група продукти.
Както е видно от съображение 7 от него, „опростяването“, което той извършва, „не следва да води до поставяне под въпрос на
политическите решения в рамките на [общата селскостопанска политика], вземани през годините“. Съображение 10 от него подчертава
целта да се стабилизират пазарите и да се осигури задоволителен жизнен стандарт на селскостопанската общност с различни инструменти
на политиката, като се вземат предвид различните потребности във всеки един от тези сектори и взаимната зависимост между тях.
Що се отнася до месото от домашни птици, член 121, буква д), подточка iv) от Регламент № 1234/2007 дава на Европейската комисия
право да приема „правилата относно допълнителни означения, които да фигурират в придружителни търговски документи, етикетирането,
представянето и рекламата на птичето месо, предназначено за крайния потребител, както и търговското наименование, под което
да се продава продуктът по смисъла на член 3, параграф 1, точка 1 от Директива 2000/13/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета
от 20 март 2000 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно етикетирането, представянето и рекламата
на храните (OВ L 109, 2000 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 9)]“.
Съгласно съображения 1—3 от Регламент № 543/2008, доколкото „някои разпоредби и задължения, предвидени в Регламент № 1906/90,
не бяха включени в Регламент № 1234/2007“, в рамките на Регламент № 543/2008 бяха приети съответните разпоредби и задължения,
„за да се осигури възможност за непрекъснатост и добро функциониране на общата организация на пазара, и по-специално на стандартите
за предлагане на пазара“.
Съображение 10 от Регламент № 543/2008 гласи следното:
„За да се предостави на потребителя подходяща, ясна и обективна информация за продуктите в продажба и за да се осигури свободното
движение на тези продукти в цялата Общност, следва да се гарантира, че стандартите за предлагане на пазара на месо от домашни
птици отчитат в максималната възможна степен разпоредбите на Директива 76/211/ЕИО на Съвета от 20 януари 1976 година относно
сближаване на законодателствата на държавите членки относно определянето на теглото и обема на някои продукти в готови опаковки
[(OВ L 46, 1976 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г. глава 13, том 2, стр. 161)].“
Член 5, параграф 4, буква б) от този регламент е със същия текст като този на член 5, параграф 3, буква б) от Регламент № 1906/90.
Макар че на свой ред Регламент № 1234/2007 е отменен с Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от
17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти
(ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 на Съвета (OВ L 347, 2013 г., стр. 641), неговите разпоредби,
които се отнасят до стандартите за предлагането на пазара на продуктите в сектора на яйцата и месото от домашни птици, продължават
да се прилагат до датата на прилагане на съответните пазарни правила, които ще бъдат установени по силата на делегираните
актове, в съответствие с член 230, параграф 1, буква в) от Регламент № 1308/2013.

Германското право
Член 3, параграф 2, точка 6 от Verordnung über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (Правилник за установяване на стандарти
за предлагането на пазара на месо от домашни птици) от 22 март 2013 г. (BGB1 2013 I стр. 624) предвижда:
„Забранява се […] съхраняването с цел продажба, излагането, доставката, продажбата или всяка друга форма на предлагане на
пазара на месо от домашни птици без точно и пълно обозначаване на данните по член 5, параграф 4 от [Регламент № 543/2008]“.
Съгласно член 9, параграф 3, точка 1 от този правилник:
„Който, без да спазва член 3 от [настоящия] правилник, съхранява с цел продажба, предлага за продажба, излага, доставя, продава
или предлага на пазара във всякаква друга форма кланични трупове на домашни птици, месо от домашни птици или разфасовки от
домашни птици, извършва нарушение на член 7, параграф 1, точка 3 от Handelsklassengesetz (Закон относно стандартите за качество)“.

Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Lidl е предприятие за продажба на дребно, което стопанисва в цяла Германия магазини за хранителни стоки на ниски цени. В някои
от тези магазини в района на Лампертсвалде, Lidl продава по-специално предварително опаковано прясно месо от домашни птици.
Според акта за преюдициално запитване цената на този продукт не фигурира директно върху неговата опаковката или върху прикрепен
към нея етикет, а е посочена на етикети, прикрепени към щанда за продажба.
Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft (Служба по земеделието на провинция Саксония, Германия), която понастоящем е Sächsisches
Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (Агенция по околната среда, земеделието и въпросите по геологията на провинция
Саксония, Германия), констатира тази практика на обозначаване на цените по повод различни проверки. Тя счита, че тази практика
не отговаря на разпоредбите на член 5, параграф 3, буква б) от Регламент № 1906/90, приложим към датите на проверките.
На 30 април 2007 г. Lidl предявява пред Verwaltungsgericht Dresden (Административен съд на Дрезден, Германия) иск, за да се
констатира, че практиката му по обозначаване на цените не е в нарушение на член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008,
идентичен по съдържание с член 5, параграф 3, буква б) от Регламент № 1906/90. По същество Lidl поддържа, че тези разпоредби
са „недействителни“, тъй като засягат непропорционално свободата да се упражнява професия по смисъла на член 15, параграф 1
от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) във връзка с член 6, параграф 1 ДЕС.
С решение от 10 ноември 2010 г. Verwaltungsgericht Dresden (Административен съд на Дрезден) отхвърля по същество този иск.
Lidl подава жалба пред Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Върховен административен съд на Саксония, Германия). Тази юрисдикция
счита, че член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008 се прилага спрямо жалбоподателя в главното производство и че
изходът на спора, с който е сезирана, зависи от валидността на тази разпоредба. В това отношение тя изразява съмнения относно
нейната валидност предвид член 15, параграф 1 и член 16 от Хартата, както и предвид член 40, параграф 2, втора алинея, ДФЕС.
Според запитващата юрисдикция задължението за етикетиране не е непропорционална и недопустима намеса в свободата да се упражнява
стопанска дейност и в свободата на стопанска инициатива на жалбоподателя в главното производство, доколкото същността на тези
права и свободи не е накърнена. Всъщност член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008, който съдържа разпоредби, свързани
с посочването на цените на тези продукти, не забранява предлагането на пазара на предварително опаковано прясно месо от домашни
птици. Освен това според същата юрисдикция посоченото задължение отговаря на целта от общ интерес за защита на потребителите.
Запитващата юрисдикция обаче се съмнява, че произтичащото от тази разпоредба задължение за етикетиране е пропорционално, доколкото,
от една страна, то не е предвидено за други предварително опаковани продукти, като например говеждо, свинско, овче или козе
месо, а от друга страна, води до допълнителни финансови и организационни тежести, които ограничават конкуренцията.
Предвид принципа на недопускане на дискриминация запитващата юрисдикция иска да установи дали е обоснована разликата в третирането
на прясното месо от домашни птици и другите пресни меса, предназначени за консумация от човека, тъй като при етикетирането
на последните липсва сходно задължение.
В този контекст Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Върховен административен съд на Саксония, Германия) решава да спре производството
и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Съвместим ли е член 5, параграф 4, буква б) от [Регламент № 543/2008] с член 6, параграф 1, първа алинея от ДЕС във връзка
с член 15, параграф 1 и член 16 от Хартата?
2)      Съвместим ли е член 5, параграф 4, буква б) от Регламент№ 543/2008 с член 40, параграф 2, втора алинея ДФЕС?“.

По преюдициалните въпроси

По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008,
който предвижда задължението за етикетиране, е валиден предвид член 15, параграф 1 и член 16 от Хартата.
В самото начало следва да се отбележи, че макар да няма съмнение, че според запитващата юрисдикция и страните в главното производство
валидността на задължението за етикетиране трябва да бъде разгледана предвид член 15, параграф 1 и член 16 от Хартата, единият
от които свързан със свободното упражняване на професия и с правото да се работи, а другият — със свободата на стопанската
инициатива, все пак трябва да се приеме, че задължението за етикетиране не ограничава правото на лицата „да упражнява[т] свободно
избрана професия“ по смисъла на член 15 от Хартата. За сметка на това то може да ограничи признатата от член 16 от Хартата
свобода на стопанската инициатива.
Правото на свободна стопанска инициатива включва по-специално правото на всяко предприятие да може свободно да разполага,
в рамките на отговорността, която носи за собствените си действия, с икономическите, техническите и финансовите ресурси, с
които разполага (решение от 27 март 2014 г., UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, т. 49).
Съдът постановява също, че закрилата, предоставена с член 16 от Хартата, включва свободата да се упражнява икономическа или
търговска дейност, свободата на договаряне и свободната конкуренция, видно от разясненията относно този член, които съгласно
член 6, параграф 1, трета алинея ДЕС и член 52, параграф 7 от Хартата трябва да се вземат предвид при нейното тълкуване (решения
от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 42 и от 17 октомври 2013 г., Schaible, C‑101/12, EU:C:2013:661,
т. 25).
Задължението за етикетиране, предвидено в член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008, е в състояние да ограничи
упражняването на свободата на стопанска инициатива, при положение че това задължение принуждава своя адрес да ограничи свободното
използване на ресурсите, с които разполага, тъй като изисква от него да вземе мерки, които за него може да представляват разход
и да имат отражение върху организацията на дейността му (вж. в този смисъл решение от 27 март 2014 г., UPC Telekabel Wien,
C‑314/12, EU:C:2014:192, т. 50).
При все това съгласно практиката на Съда свободата на стопанската инициатива не е абсолютна, а трябва да се разглежда във
връзка с нейната функция в обществото (вж. по-специално решения от 6 септември 2012 г., Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526,
т. 54 и от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 45 и цитираната съдебна практика).
Следователно в упражняването на тази свобода могат да бъдат налагани ограничения, стига съгласно член 52, параграф 1 от Хартата,
от една страна, те да са предвидени в закона и да зачитат основното съдържание на тази свобода, а от друга страна, при спазване
на принципа на пропорционалност да са необходими и действително да отговарят на признати от Европейския съюз цели от общ интерес
или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че в качеството му на ограничение при упражняването на гарантираното в член 16 от Хартата
право задължението за етикетиране е предвидено в закона, зачита основното съдържание на посоченото право и действително отговаря
на признати от Съюза цели от общ интерес, а именно защитата на потребителите, но тя има съмнения относно пропорционалния характер
на подобна мярка.
В това отношение съгласно постоянната практика на Съда принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза
да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на легитимните цели, следвани от разглежданата правна
уредба, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, трябва да се прибегне до мярката, която
създава най-малко ограничения, а породените от нея неудобства не трябва да са несъразмерни с тези цели (вж. решения от 12 юли
2001 г., Jippes и др., C‑189/01, EU:C:2001:420, т. 81 и от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 50).
По-нататък Съдът вече е постановил, че свободата на стопанската инициатива може да бъде предмет на многобройни видове намеса
на публичната власт, които са в състояние да въведат, в общ интерес, ограничения за упражняването на стопанската дейност (решение
от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 46).
В случая, що се отнася, на първо място, до целите на разглежданата правна уредба на Съюза, както следва от второто съображение
на Регламент № 1906/90, стандартите за търговия в сектора на птичето месо допринасят за подобряване на качеството на това
месо и улесняват неговата продажба, в интерес на производителите, търговците и потребителите. Освен това четвъртото съображение
на този регламент подчертава интереса на потребителя да има по-пълна информация — по-специално при етикетирането, рекламирането,
съдържанието на обозначенията — свързана с използвания метод на охлаждане и начина на отглеждане за производство на птичето
месо.
Тези цели са възпроизведени в Регламент № 543/2008, който в съображение 10 подчертава необходимостта на потребителя да се
предостави подходяща, ясна и обективна информация за продуктите в продажба.
От изложеното по-горе следва, че основните цели на разглежданата правна уредба на Съюза са свързани както с подобряване на
приходите на производителите и операторите, действащи на пазара на месо от домашни птици, в това число на прясното месо от
домашни птици, така и със защитата на потребителите, и представляват цели от общ интерес, признати от първичното право на
Съюза.
Що се отнася, на второ място, до това дали задължението за етикетиране е в състояние да гарантира постигането на преследваните
цели, законодателят е можел да приеме, че от една страна, то позволява на потребителя да се осигури надеждна информация, благодарение
на означението върху опаковката, и от друга страна, е в състояние да го насърчи да купува месо от домашни птици, което подобрява
пазарната реализация на този продукт, а следователно и приходите на производителите.
Що се отнася до това дали подобна правна уредба е необходима, законодателят на Съюза е имал право надлежно да приеме, че посредством
правна уредба, която предвижда единствено поставянето на цената на щанда, преследваните цели не биха могли да бъдат постигнати
толкова ефикасно, колкото с член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008, при положение че при продуктите, при които
теглото на отделните опаковки с продукта може да не е едно и също, само обозначаването на общата цена и на цената на единица
тегло дава възможност да се осигури достатъчна информация на потребителя. Освен това такова задължение не изглежда несъразмерно
предвид посочените цели, още повече че посочването на общата цена и цената на единица тегло, предвидено в член 5, параграф 4
от Регламент № 543/2008, е само част от данните, които трябва да фигурират върху опаковката или върху прикрепен към нея етикет,
в приложение на тази разпоредба.
Следователно в случая намесата в свободата на жалбоподателя в главното производство на стопанска инициатива е пропорционална
на преследваните цели.
От изложените по-горе съображения следва, че при разглеждането на първия въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които
да засягат валидността на член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008 предвид свободата на стопанската инициатива,
предвидена в член 16 от Хартата.

По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008 е валиден
предвид принципа на недопускане на дискриминация, посочен в член 40, параграф 2, втора алинея ДФЕС.
Този въпрос е поставен поради изложеното от запитващата юрисдикция обстоятелство, че за други категории пресни меса, предназначени
за консумация от човека, по-специално говеждото, свинското, овчето и козето месо, няма подобно задължение при етикетирането
на цената.
В това отношение следва да се напомни, че принципът на недопускане на дискриминация е част от общите принципи на правото на
Съюза и в областта на селското стопанство намира израз в член 40, параграф 2, втора алинея ДФЕС (вж. решение от 14 март 2013 г.,
Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, т. 41 и цитираната съдебна практика). От текста на този член следва,
че посочената разпоредба забранява всяка дискриминация между производителите и потребителите в рамките на Съюза.
От практиката на Съда следва, че този принцип се прилага не само за производителите и потребителите, но и за другите категории
икономически оператори, обхванати от общата организация на пазарите, като онези, които предлагат на пазара прясно месо от
домашни птици или други видове прясно месо (вж. в този смисъл решение от 5 октомври 1994 г., Германия/Съвет, C‑280/93, EU:C:1994:367,
т. 68).
Принципът на недопускане на дискриминация изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират
еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано (вж. в този смисъл решения от 6 декември
2005 г., ABNA и др., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 и C‑194/04, EU:C:2005:741, т. 63 и от 14 март 2013 г., Agrargenossenschaft
Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, т. 42).
Що се отнася до обхвата на контрола за спазването на този принцип, следва да се напомни, че в областта на селското стопанство
законодателят на Съюза разполага с широко право на преценка. Вследствие на това съдебният контрол трябва да се ограничи до
проверка дали разглежданата мярка не е опорочена от явна грешка или от злоупотреба с власт или дали съответният орган не е
превишил явно границите на своето право на преценка (вж. решение от 14 март 2013 г., Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11,
EU:C:2013:169, т. 43 и цитираната съдебна практика).
В случая продуктите, по отношение на които запитващата юрисдикция има съмнения в недискриминационния характер на разглежданата
правна уредба, принадлежат към различни селскостопански сектори.
В това отношение член 40, параграф 2, първа алинея ДФЕС предвижда различни механизми, които могат да бъдат използвани за постигането
на определените в член 39 ДФЕС цели. Освен това, както следва от Регламент № 1234/2007, всяка обща организация на пазарите
има особености, които са характерни за нея. От това следва, че твърдение за дискриминация между продукти, които не са еднакви
и за които се прилагат различни правила, не може да бъде надлежно обосновано, като се сравняват техническите механизми, използвани
за регулиране на различните сектори на пазара (вж. в този смисъл решение от 28 октомври 1982 г., Lion и др., 292/81 и 293/81,
EU:C:1982:375, т. 24).
От изложените по-горе съображения следва, че при разглеждането на втория въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които
да засягат валидността на член 5, параграф 4, буква б) от Регламент № 543/2008 предвид принципа на недопускане на дискриминация,
посочен в член 40, параграф 2, втора алинея ДФЕС.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
При разглеждането на първия преюдициален въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които да засягат валидността на член 5,
параграф 4, буква б) от Регламент (ЕО) № 543/2008 на Комисията от 16 юни 2008 година относно въвеждането на подробни правила
за прилагане на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета по отношение на определени стандарти за предлагането на пазара на месо
от домашни птици, предвид свободата на стопанската инициатива, предвидена в член 16 от Хартата на основните права на Европейския
съюз.
2)
При разглеждането на втория въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които да засягат валидността на член 5, параграф 4,
буква б) от Регламент № 543/2008 предвид принципа на недопускане на дискриминация, посочен в член 40, параграф 2, втора алинея
ДФЕС.
Подписи
*
Език на производството: немски.