CELEX: 62021CJ0650
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalpoliitika
Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel
Direktiiv 2000/78/EÜ
Vanuse alusel diskrimineerimise keeld
Ametnike palk
Varasemad riigisisesed õigusnormid, mis leiti olevad diskrimineerivad
Palgaastme määramine uues palgasüsteemis nii, et tuginetakse varasema palgasüsteemi alusel kindlaks määratud palgastaažile
Palgastaaži korrigeerimine võrdluskuupäeva kindlaksmääramisega
Uue palgaastme määramise diskrimineeriv olemus
Normid, mis seavad ebasoodsamasse olukorda eakamad ametnikud

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikleid 1, 2 ja 6 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 21.
Taotlus on esitatud kohtuvaidlustes ühelt poolt FW ja CE ning teiselt poolt Landespolizeidirektion Niederösterreichi (Alam-Austria liidumaa politseiamet, Austria) ja Finanzamt Österreichi (Austria maksuamet), varem Finanzamt Salzburg-Land (Salzburgi liidumaa maksuamet, Austria) (edaspidi koos „maksuhaldur“), vahel seoses FW ja CE palgastaaži kindlaksmääramisega föderaalametnike palgaastmestikus.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus
Direktiivi 2000/78 artiklis 1 „Eesmärk“ on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine.“
Direktiivi artiklis 2 „Diskrimineerimise mõiste“ on sätestatud:
„1.      Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel.
2.      Lõike 1 kohaldamisel:
a)      peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras;
b)      peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui:
i)      kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud […]
[…]“.
Direktiivi artikli 3 „Reguleerimisala“ lõike 1 punktis c on ette nähtud:
„Ühendusele antud pädevuse piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on:
[…]
c)      töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamine ja töötasu.“
Sama direktiivi artikkel 6 „Vanuse alusel erineva kohtlemise õigustatus“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Olenemata artikli 2 lõikest 2 võivad liikmesriigid ette näha, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on siseriikliku õigusega objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat, tööturgu ja kutseõpet hõlmav õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
[…]
2.      Olenemata artikli 2 lõikest 2 võivad liikmesriigid ette näha, et vanusepiiride kehtestamist kutsealaste sotsiaalkindlustuskavade pensioni- või invaliidsushüvitiste saamiseks, sealhulgas töötajatele või töötajate rühmadele või kategooriatele eri vanusepiiride kehtestamist nende kavade raames, ning vanusekategooriate kasutamist kindlustusstatistikas ei peeta vanuseliseks diskrimineerimiseks, kui sellest ei tulene soolist diskrimineerimist.“
Direktiivi 2000/78 artiklis 16 „Vastavus“ on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada:
a)      kõikide võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevate õigusnormide tühistamine;
b)      lepingutes või kollektiivlepingutes, ettevõtete sisekorraeeskirjades või vabakutseliste ning töötajate ja tööandjate organisatsioonide tegevust reguleerivates eeskirjades sisalduvate võrdse kohtlemise põhimõttega vastuolus olevate sätete kehtetuks tunnistamine või luba need kehtetuks tunnistada või neid muuta.“

Austria õigus
Austria õigust föderaalametnike palga ja kõrgemale palgaastmele tõusmise kohta on korduvalt muudetud, kuna selle teatud sätted olid vastuolus liidu õigusega. Eelotsusetaotlusest nähtub, et aastatel 2019 ja 2020 välja kuulutatud seadusemuudatusega kehtestatud uus ametnike palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteem peab lõpetama varem kehtinud palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemist tulenenud vanuselise diskrimineerimise.

2010. aasta GehG
Selleks, et heastada vanuse alusel diskrimineerimist, mis tulenes palgaseaduse (Gehaltsgesetz) eelmisest redaktsioonist ja mis tuvastati Euroopa Kohtu 18. juuni 2009. aasta kohtuotsusega Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381), oli 1956. aasta palgaseaduse (Gehaltsgesetz 1956,
BGBl
. 54/1956), mida on muudetud 2010. aasta föderaalse palgareformi seadusega (Bundesbesoldungsreform 2010,
BGBl
. I, 82/2010) (edaspidi „2010. aasta GehG“), § 8 lõikes 1 ette nähtud:
„Kõrgemale palgaastmele tõusmine toimub lähtekuupäeva alusel. Kui edaspidi ei ole teisiti ette nähtud, peab iga töökategooria teisele palgaastmele tõusmiseks olema möödunud viis aastat ja kaks aastat järgmiste palgaastmete puhul.“
2010. aasta GehG §‑s 12 oli sätestatud:
„(1)      Kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäev määratakse kindlaks selliselt, et töölevõtmise kuupäev tuuakse ettepoole (arvestades lõigetes 4–8 toodud piiranguid) allpool loetletud aja võrra, mis järgneb selle aasta 30. juunile, mil täitus või oleks täitunud üheksa õppeaastat alates esimeses kooliastmes õppima asumisest:
1)      lõikes 2 nimetatud aja võrra täies ulatuses,
2)      muu aja võrra:
a)      lõikes 3 või 3a kehtestatud tingimustele vastav aeg täies ulatuses;
b)      lõikes 3 või 3a kehtestatud tingimustele mittevastav aeg:
aa)      kuni kolm aastat täies ulatuses ja
bb)      täiendavad kolm aastat pooles ulatuses.
(1a)      Lõike 1 punkti 2 alapunkti b alapunkti aa ja lõike 2 punkti 6 alusel ettepoole toodud ajavahemike kestus ning lõike 2 punkti 4 alapunkti d kohaselt ettepoole toodud praktikaperioodide kestus ei või ületada kokku kolme aastat. Kui aga:
1)      lõike 2 punktile 6 vastavalt läbitud õpingute puhul on haridusalaste õigusnormide kohaselt nõutud rohkem kui 12 kooliaastat, siis seda perioodi pikendatakse ühe aasta võrra iga kooliastme kohta, mis on täitunud pärast kaheteistkümnendat;
2)      lõike 2 punkti 4 alapunkti d kohaselt kogunenud vahelduvõppe  perioode puhul on nende sätete kohaselt nõutud rohkem kui 36 kuud praktikat, siis seda perioodi pikendatakse ühe kuu võrra iga vahelduvõppe  kuu kohta, mis on täitunud pärast 36 kuud.
[…]“.
Võrdluskuupäeva, mis võimaldab kindlaks määrata ametniku kõrgemale palgaastmele tõusmise ja seega tema positsiooni palgaastmestikus, sai kindlaks määrata 2010. aasta GehG § 113 lõigete 10 ja 11 kohaselt üksnes taotluse alusel, kusjuures eelnevaid sätteid kohaldati edasi redaktsioonis, mis kehtis 31. detsembril 2003.

2015. aasta GehG
Selleks, et heastada vanuselist diskrimineerimist, mis tulenes 2010. aasta GehG‑st ja mis tuvastati Euroopa Kohtu 11. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359), muudeti 2010. aasta GehG‑d tagasiulatuvalt 2015. aasta föderaalse palgareformi seadusega (Bundesbesoldungsreform 2015,
BGBl
. I, 32/2015), 2015. aasta seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta (Dienstrechts-Novelle 2015,
BGBl
. I, 65/2015) ja palgaõiguse kohandamise seadusega (Besoldungsrechtsanpassungsgesetz,
BGBl
. I, 104/2016) (edaspidi „2015. aasta GehG“).
2015. aasta GehG § 8 „Palgaastme määramine ja kõrgemale palgaastmele tõusmine“ lõikes 1 oli ette nähtud:
„[…]  Palgaastme määramine ja kõrgemale palgaastmele tõusmine sõltub palgastaažist.“
2015. aasta GehG § 12 „Palgastaaž“ lõikes 1 oli sätestatud:
„Palgastaaž hõlmab teenistussuhtes kõrgemale palgaastmele määramisel arvessevõetavat perioodi, millele lisandub juurde arvestatavate varasemate perioodide kestus.“
2015. aasta GehG §‑s 169c, mis käsitleb juba teenistuses olevate ametnike üleviimist uude palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemi, oli ette nähtud:
„(1)      Kõik §‑s 169d loetletud töö- ja palgakategooriate ametnikud, kes olid teenistuses 11. veebruaril 2015, lähevad käesoleva föderaalseadusega loodud uude palgasüsteemi vastavalt järgmistele sätetele üle üksnes nende seniste palkade alusel. Ametnikud määratakse esmalt nende senise palga alusel uue palgasüsteemi palgaastmele, kus nende senine palk säilib. […].
(2)      Ametniku üleviimine uude palgasüsteemi toimub tema senise palgastaaži paušaalse kindlaksmääramise alusel. Paušaalsel kindlaksmääramisel on otsustav üleminekusumma. Üleminekusumma on põhipalk, mille alusel arvutati ametniku 2015. aasta veebruari (üleminekukuu) palk ning mis ei hõlma võimalikku erakorralisest kõrgemale palgaastmele tõusmisest tulenevat palgalisa. […].
(2a)      Üleminekusumma on selle palgaastme palk, mis oli üleminekukuu eest välja makstud summa arvutamise tegelik alus (määramine palgalehe alusel). Summade õigsust ei hinnata seejuures ei selle maksmise aluse ega suuruse poolest. Väljamakstud summade tagantjärele korrigeerimist võetakse üleminekusumma arvutamisel arvesse vaid niivõrd, kuivõrd
1)      sellega parandatakse sisulised vead, mis on tekkinud sisestamisel automaatsesse andmetöötlussüsteemi, ja
2)      vigane sissekanne on kavandatud sissekandest ilmselgelt erinev, nagu nähtub juba sisestamise ajal olemas olnud dokumentidest.
[…]
(3)      Uude süsteemi üle viidud ametniku palgastaaž määratakse kindlaks selle perioodi põhjal, mis on vajalik üleminekuks esimeselt palgaastmelt (alates esimesest päevast) sama töökategooria sellele palgaastmele, mille suhtes on 12. veebruaril 2015 kehtivas redaktsioonis ette nähtud üleminekusummaga võrreldes lähim madalam palk. Kui üleminekusumma on sama töökategooria palgaastme madalaima summaga võrdne, on see palgaaste määrav. Kõik võrdlusalused summad ümardatakse täiseurole.
(4)      Lõikes 3 ette nähtud palgastaaži pikendatakse perioodi võrra, mis kulus viimasest kõrgemale palgaastmele tõusmisest üleminekukuu möödumiseni, kui seda võetakse arvesse kõrgemale palgaastmele määramisel.
[…]“.
Vastavalt 2015. aasta GehG § 175 lõike 79 punktile 3 jõustuvad selle seaduse § 8 ja § 12 (kaasa arvatud nende pealkirjad) 2015. aasta GehG redaktsiooni avaldamisele järgnevast päevast, see tähendab 12. veebruaril 2015, kusjuures kõik nende paragrahvide eelnevad redaktsioonid ei ole juba algatatud ja tulevastes menetlustes enam kohaldatavad.

2020. aasta GehG
Selleks, et heastada vanuselist diskrimineerimist, mis tulenes 2015. aasta GehG‑st ja mis tuvastati Euroopa Kohtu 8. mai 2019. aasta kohtuotsusega Leitner (C‑396/17, edaspidi „kohtuotsus Leitner“, EU:C:2019:375) ja 8. mai 2019. aasta kohtuotsusega Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑24/17, EU:C:2019:373), muudeti 2015. aasta GehG‑d 2019. aasta teise seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta (2. Dienstrechts-Novelle 2019,
BGBl
. I, 58/2019) ja 2020. aasta seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta (Dienstrechts-Novelle 2020,
BGBl
. I, 153/2020) (edaspidi „2020. aasta GehG“).
2020. aasta GehG §‑s 169f on sätestatud:
„(1)      Ametnikele
1)      kes on teenistuses [2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta] avaldamise kuupäeval ja
2)      kes on üle viidud vastavalt § 169c lõikele 1 (vajaduse korral koostoimes § 169d lõigetega 3, 4 või 6) ja
3)      kelle puhul toimus esmakordne kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva kindlaksmääramine olemasoleva teenistussuhte puhul nii, et enne 18. eluaasta täitumist kogunenud perioodid jäeti arvesse võtmata ja
4)      kelle puhul ei võetud pärast punktis 3 nimetatud esmakordset kindlaksmääramist arvesse [2010. aasta föderaalse palgareformi seaduse] sätete kohaselt perioode enne 18. eluaasta täitumist ning mis ei mõjutanud kuidagi palgaastme määramist, kuna arvesse ei võetud esimest korda kõrgemale palgaastmele tõusmiseks vajaliku ajavahemiku pikendamist tervele nimetatud perioodile selle föderaalseaduse alusel,
tuleb positsioon [palgaastmestikus] määrata otsusega uuesti kindlaks omal algatusel.
[…]
(3)      Kui [2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta] avaldamise kuupäeval pooleliolevate menetluste ese on põhiküsimusena varasemate täiendavate teenistusperioodide juurde arvestamine, kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva uuesti kindlaksmääramine, eelkõige [2010. aasta föderaalse palgareformi seaduse] § 113 lõike 10 alusel, palgastaaži uuesti kindlaksmääramine või ametniku positsiooni [palgaastmestikus] kindlaksmääramine lõike 1 punkti 3 alusel, siis toimub uuesti kindlaksmääramine nende menetluste raames. [2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta] avaldamise päeval pooleliolevates menetlustes, kus selline küsimus tuleb lahendada eelneva küsimusena, toimub hindamine ilma, et see piiraks haldusmenetluse üldosa seaduse [Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetz,
BGBl
. 51/1991) § 38 kohaldamist vastavalt selle lõikele 6.
(4)      Lõigetes 1–3 osutatud uus kindlaksmääramine toimub pärast võrdluskuupäeva (§ 169g) väljaselgitamist, määrates palgastaaži kindlaks 28. veebruari 2015. aasta seisuga. Paragrahvi 169c kohast palgastaaži suurendatakse võrdluskuupäeva ja kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva vahelise perioodi võrra, kui võrdluskuupäev on varasem kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäevast, vastupidisel juhul vähendatakse seda selle perioodi võrra. Võrdlus toimub kõrgemale palgaastmele tõusmise viimase lähtekuupäeva seisuga, mis määrati kindlaks nii, et arvesse ei võetud enne 18. eluaasta täitumist kogunenud perioode.
[…]
(6)      Palk määratakse tagasiulatuvalt kindlaks, võttes arvesse kõrgemale palgaastmele tõusmisele mõju avaldavat teenistusaega
1)      lõike 4 puhul (perioodide suhtes enne 1. märtsi 2015, kohaldades § 169c lõiget 6b kehtivas redaktsioonis ja § 8 [2015. aasta seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta] redaktsioonis), vastavalt uuesti kindlaks määratud palgastaažile […]
[…]“.
2020. aasta GehG §‑s 169g on sätestatud:
„(1)      Võrdluskuupäev arvutatakse nii, et nõukogu 22. juuni 1994. aasta direktiivi 94/33/EÜ noorte kaitse kohta tööl (EÜT 1994, L 216, lk 12; [ELT eriväljaanne 05/02, lk 213]) artikli 4 lõike 2 punktis b sätestatud vahelduvõppe raames töötamiseks nõutava vanuse alampiiri saabumisele järgnenud perioode – mida tuli ettepoole tuua kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva arvutamisel või mida oleks pidanud ettepoole tooma, jättes tähelepanuta vanusepiirangu 18 aastat – võetakse arvesse, tuues töölevõtmise päeva vastavalt lõigetele 2–6 ettepoole.
(2)      Võrdluskuupäeva arvutamisel kohaldatakse vastavalt lõigetele 3–6 järgmisi sätteid kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva kohta:
1)      § 12 [2007. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta (2. Dienstrechts-Novelle 2007,
BGBl
. I, 96/2007)] redaktsioonis,
2)      § 12a [2011. aasta seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta (Dienstrechts-Novelle 2011,
BGBl
. I, 140/2011) redaktsioonis,
3)      § 113 [2004. aasta seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta (Dienstrechts-Novelle 2004),
BGBl
. I, 176/2004)] redaktsioonis,
4)      § 113a [2007. aasta seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta (Dienstrechts-Novelle 2007),
BGBl
. I, 53/2007)], redaktsioonis,
5)      lisa 1 [2004. aasta seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta] redaktsioonis.
Määravad on sätted, mis käsitlevad seda töökategooriat, kuhu ametnik § 169f lõike 4 viimases lauses osutatud kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäev kindlaksmääramise ajal kuulus.
(3)      Erandina lõike 2 punktide 1–5 sätetest
1)      asendatakse enne 18. eluaasta täitumist kogunenud perioodid nende varasemate perioodidega, mis on kogunenud enne direktiivi [94/33] artikli 4 lõike 2 punktis b sätestatud vahelduvõppe raames töötamiseks nõutava vanuse alampiiri saabumist;
2)      sellistesse töökategooriatesse kuuluvate ametnike puhul, kelle jaoks kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva käsitlevad sätted näevad ette kõrgkoolis läbitud ja lõpetatud õpingute aja toomise ettepoole, tuuakse kõrgkoolis läbitud ja lõpetatud õpingute ajana ettepoole üksnes perioodid, mis on täitunud
a)      selle kalendriaasta 31. augustile järgneva päeva, mil ametnik võeti vastu õppima 12. kooliaastal, ja
b)      järgmise kalendriaasta 30. juunile järgneva päeva vahelisel ajal.
Kui ametnike suhtes kohaldatavate haridusalaste õigusnormidega on ette nähtud, et korraline õpinguperiood on pikem kui 12 aastat, pikeneb ettepoole toodav periood ühe aasta võrra iga täiendava kooliaasta kohta;
3)      võetakse föderaalse kunsti-, kultuuri-, avaliku teenistuse ja spordiministri nõusolekul täies ulatuses arvesse § 12 lõike 2 punkti 1a nimetatud samaväärse erialase töö perioode, mis
a)      on kogunenud enne 18. eluaasta täitumist või
b)      on kogunenud pärast 18. eluaasta täitumist, kui muude perioodide ettepoole toomisele sätestati seaduses ülempiir avalikes huvides sel ajal kehtinud § 12 lõike 3 redaktsiooni tähenduses.
Üleminekuga seotud võimaliku kaotuse arvutamisel võetakse need perioodid arvesse Austria kohaliku või piirkondliku omavalitsuse teenistussuhtes täitunud perioodidena;
4)      võetakse ülejäänud perioodid, mida tuleb pooles ulatuses arvesse võtta kuni kolme aasta ulatuses, arvesse pooles ulatuses kuni seitsme aasta ulatuses;
5)      tuuakse vahelduvõppe perioodid, mille puhul on koolitussuhe kohaliku või piirkondliku omavalitsusega, ettepoole üksnes siis, kui ametnik on asunud teenistusse pärast 31. märtsi 2000;
6)      perioode [föderaalseaduse teadus- ja kunstitegevuse tasustamise kohta ülikoolides ja kunstiülikoolides (Bundesgesetz über die Abgeltung von wissenschaftlichen und künstlerischen Tätigkeiten an Universitäten und Universitäten der Künste,
BGBl
. 463/1974)] §‑s 6 viidatud (teadus- või kunstivaldkonna) (koolitamisel oleva) teadustöötajana tuuakse ettepoole üksnes siis, kui ametnik on asunud teenistusse pärast 30. septembri 2001.
(4)      Ülejäänud perioode, mida võetakse arvesse vaid pooles ulatuses, tuuakse võrdluskuupäeva arvutamisel ettepoole üksnes juhul, kui need ületavad pooles ulatuses arvessevõetavat nelja aastat.
(5)      Kui pärast 18. eluaasta täitumist kogutud perioodide ettepoole toomiseks on seaduses ette nähtud ülempiir või kaotus, nagu ülekandmise korral, kohaldatakse neid sätteid ühtemoodi kõigi arvessevõetavate perioodide suhtes.
(6)      Kuivõrd lõiked 3–5 ei näe ette erandeid perioodide ettepoole toomisel, tuleb pärast 18. eluaasta täitumist kogunenud perioodide puhul seda lugeda lõplikuks, kui neid perioode on juba täies ulatuses ettepoole toodud või kui neid ei ole kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva kindlaksmääramisel (§ 169f lõike 4 viimane lause) seega täielikult arvesse võetud lõike 2 punktide 1–5 või nende sätete varasemate redaktsioonide alusel.“

Põhikohtuasja eelotsuse küsimused
FW ja CE on Austria föderaalametnikud.
FW, kes on sündinud 1970. aastal, oli 1. septembrist 1985 kuni 1. augustini 1988 praktikal ühes riigi osalusega ettevõtjas. 1. juulil 1991 asus ta Austria riigi avalikku teenistusse. Tema kõrgemale palgaastmele tõusmise ja tema positsiooni jaoks palgaastmestikus aluseks võetavaks lähtekuupäevaks määrati 17. september 1989.
CE, kes on sündinud 1972. aastal, oli 1. septembrist 1987 kuni 31. augustini 1990 praktikal Austria kohalikus omavalitsuses. Ta asus Austria riigi avalikku teenistusse 1. novembril 1995. Tema kõrgemale palgaastmele tõusmise ja tema positsiooni jaoks palgaastmestikus aluseks võetavaks lähtekuupäevaks määrati 23. september 1990.
FW ja CE esitasid 2010. aastal pärast 2010. aasta föderaalse palgareformi seaduse väljakuulutamist mõlemad taotluse, milles nad palusid määrata kindlaks nende kõrgemale palgaastmele tõusmise uus lähtekuupäev, et võetaks samuti arvesse enne nende 18. eluaasta täitumist kogunenud juurde arvestatavaid perioode ja et seetõttu kohandataks nende positsiooni palgaastmestikus.
Nende taotluste üle otsustades määras maksuhaldur seejärel FW ja CE jaoks uued lähtekuupäevad, milleks on vastavalt 1. september 1986 ja 1. juuli 1987. Siiski keeldus ta kehtiva riigisisese õiguse alusel muutmast mis tahes viisil nende positsiooni palgaastmestikus.
FW esitas 2013. aastal uuesti taotluse, milles ta palus kindlaks määrata kõrgemale palgaastmele tõusmisel ja positsiooni jaoks palgaastmestikus aluseks võetav lähtekuupäev ning maksta tagantjärele välja saamatajäänud palk, võttes arvesse enne 18. eluaasta täitumist kogunenud juurde arvestatavaid perioode.
2015. aastal nõudis CE omakorda saamata jäänud palga maksmist tema kõrgemale palgaastmele tõusmise uue lähtekuupäeva alusel, mis oli arvutatud pärast seda, kui ta oli 2010. aastal vastavasisulise taotluse esitanud, ning 2015. aasta GehG § 169c lõikes 2 ette nähtud üleminekusumma korrigeerimist.
Kuna maksuhaldur jättis FW taotluse rahuldamata ega teinud õigel ajal otsust CE taotluse kohta, esitasid nad mõlemad kaebuse Bundesverwaltungsgerichtile (föderaalne halduskohus, Austria). Nimetatud kohus tõi FWd puudutavas osas 28. septembri 2020. aasta otsusega ja CEd puudutavas osas 27. oktoobri 2020. aasta otsusega FW kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva 16. septembrile 1989 ehk ühe päeva võrra ettepoole ja CE puhul 19. septembrile 1990 ehk nelja päeva võrra ettepoole, jättes samal ajal rahuldamata kaebuste selle osa, milles nõuti saamatajäänud palga maksmist.
Seejärel esitasid FW ja CE nende kohtuotsuste peale kassatsioonkaebused eelotsusetaotluse esitanud kohtule, milleks on Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus).
Kõigepealt märgib see kohus, et Austria avaliku teenistuse palgasüsteem põhines algselt põhimõttel, et ametniku enne 18. eluaasta täitumist kogunenud teenistusperioode ei tulnud kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva kindlaksmääramisel arvesse võtta.
Sellega seoses tuletab eelotsusetaotluse esitanud kohus meelde, et alles pärast 18. juuni 2009. aasta kohtuotsust Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381), milles Euroopa Kohus tuvastas, et Austria ametnike palga kindlaksmääramise normid on liidu õigusega vastuolus, kuna need ei näe ette enne 18. eluaasta täitumist kogunenud teenistusperioodide arvessevõtmist, võttis liikmesriigi seadusandja vastu 2010. aasta föderaalse palgareformi seaduse.
Pärast selle seaduse jõustumist võis enne 18. eluaasta täitumist kogunenud perioode vastavalt 2010. aasta GehG sätetele kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva kindlaksmääramisel arvesse võtta üksnes puudutatud ametniku taotlusel ja sellega kaasnes esimeselt palgaastmelt teisele palgaastmele tõusmiseks nõutava aja pikenemine kolme aasta võrra.  11. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359) otsustas Euroopa Kohus sisuliselt, et direktiiviga 2000/78 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis vanuse alusel diskrimineerimise kaotamise eesmärgil võtavad arvesse enne 18. eluaasta täitumist õpitud ja töötatud aega, kuid mis samal ajal näevad üksnes ametnike puhul, kellele selline diskrimineerimine osaks sai, ette igas töö‑ ja palgakategoorias esimeselt palgaastmelt teisele palgaastmele tõusmiseks nõutava aja pikenemise kolme aasta võrra.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et liikmesriigi seadusandja võttis seejärel vastu 2015. aasta föderaalse palgareformi seaduse ja 2016. aasta palgareformi seaduse, et asendada 11. veebruari 2015. aasta seisuga teenistuses olevate ametnike jaoks kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeval põhinev palgasüsteem uue korraga, mis põhineb palgastaažil, kehtestades üleviimismehhanismi, mis toimub „üleminekusumma“ alusel, mis on arvutatud 2010. aasta GehG normide alusel ja mis seega tugineb lõppkokkuvõttes enne 2010. aasta GehG jõustumist,  see tähendab enne 31. augustit 2010, tööle võetud teenistujate puhul palgaseaduse eelmise redaktsiooni sätetele, milles töölevõtmisele eelnenud töökogemuse arvessevõtmiseks tehti vahet selle alusel, kas see töökogemus saadi enne või pärast asjaomaste isikute 18. eluaasta täitumist ning mille diskrimineeriv laad tuvastati 18. juuni 2009. aasta kohtuotsusega Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381).
Euroopa Kohus otsustas kohtuotsuses Leitner, et liidu õigusega on vastuolus ka 2015. aasta GehG‑st tulenev palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteem, leides sisuliselt, et need õigusnormid ei ole sobivad mittediskrimineeriva süsteemi kehtestamiseks isikute jaoks, kes olid 2010. aasta GehG‑st tulenevas palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemis asetatud ebasoodsamasse olukorda, sest 2015. aasta GehG  põlistab nende diskrimineerimise vanuse alusel, mille see süsteem kehtestas.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Austria seadusandja võttis vastu 2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta, et viia riigisisesed õigusnormid kooskõlla direktiiviga 2000/78 ja eespool viidatud Euroopa Kohtu praktikaga, eelkõige kohtuotsusega Leitner. See seadus puudutab ametnikke, kes viidi uude palgasüsteemi üle nende tol ajal kohaldatava palgastaaži alusel, ilma et oleks võetud arvesse enne 18. eluaasta täitumist kogunenud perioode. Austria seadusandja kehtestas seega aluse omal algatusel kohaldatavale uuele palgaastme määramisele, mille kohaselt on vastavalt 2020. aasta GehG §‑le 169f ja §‑le 169g ette nähtud enne ametniku 18. eluaasta täitumist juurde arvestatavate perioodide omal algatusel ümberarvutamine, määrates kindlaks võrdluskuupäeva.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on aga tekkinud küsimus, kas 2019. aasta teise seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta on nüüdseks kaotatud diskrimineerimine, mille Euroopa Kohus on varem tuvastanud.
Esiteks märgib nimetatud kohus, et 2020. aasta GehG‑s ette nähtud palgasüsteemi aluseks on jätkuvalt ametnike üleviimise mehhanism, mis põhineb palgastaažil 28. veebruari 2015 seisuga, mille kindlaksmääramise tunnistas Euroopa Kohus kohtuotsusega Leitner diskrimineerivaks. 2015. aasta veebruari palka ehk üleviimise kuu palka korrigeeritakse küll kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva ja 2020. aasta GehG § 169g ette nähtud võrdluskuupäeva vahega. Siiski on asjaolu, et pooles ulatuses arvessevõetavate „muude perioodide“ ülempiiri on suurendatud kolmelt aastalt seitsmele, mis on ette nähtud § 169g lõike 3 punktis 4, neutraliseeritud selle paragrahvi lõikes 4 kehtestatud tervikuna mahaarvamisega, mille kohaselt võetakse neid perioode arvesse võrdluskuupäeva kindlaksmääramisel üksnes osas, milles need on pikemad kui neli aastat.
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et 2020. aasta GehG § 169f lõike 1 punktide 3 ja 4 kohaselt ei toimu nende ametnike puhul, kelle lähtekuupäev määrati uuesti kindlaks pärast seda, kui nad olid esitanud sellekohase taotluse enne 2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta jõustumist, võttes arvesse juurde arvestatavaid perioode enne 18. eluaasta täitumist, ning kelle positsioon palgaastmestikus oli ümber arvutatud, nende positsiooni uuesti kindlaksmääramist, mis on ette nähtud 2020. aasta  GehG §‑s 169g. Seevastu juhul, kui ametnikud on sellised taotlused esitanud, nagu see on käesoleval juhul, ja nende suhtes on kindlaks määratud ka uus lähtekuupäev, kuid ilma et see oleks veel mõjutanud nende positsiooni palgaastmestikus, kohaldatakse nende suhtes nüüd 2020. aasta GehG § 169g ning seega on oht, et nende puhul ei parane üldse – nagu käesolevas asjas – tegelikult nendele kohaldatav võrdluskuupäev ega seega ka nende positsioon palgaastmestikus. Euroopa Kohtu praktikast, eelkõige 16. juuli 2020. aasta kohtuotsusest État belge (perekonna taasühinemine – alaealine) (C‑133/19, C‑136/19 ja C‑137/19, EU:C:2020:577, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika) nähtub siiski, et võrdse kohtlemise ja õiguskindluse põhimõttega ei ole kooskõlas see, kui taotluse rahuldamine sõltub sellest, kui kiiresti menetletakse taotlust või tehakse otsus kaebuse kohta, ja seega asjaoludest, mis ei olene taotlejast.
Kolmandaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et võrdluskuupäeva kindlaksmääramisel on 2020. aasta GehG § 169g lõike 3 punktis 5 ette nähtud, et vahelduvõppe perioode võetakse täies ulatuses arvesse üksnes siis, kui asjaomane ametnik on tööle võetud kohalikku või piirkondlikku omavalitsusse pärast 31. märtsi 2000. Seevastu enne seda kuupäeva tööle võetud ametnike  vahelduvõppe perioode võis arvesse võtta ainult pooles ulatuses „muude perioodidena“. Sellest tuleneb, et kuna see süsteem asetab ebasoodsamasse olukorda enne nimetatud kuupäeva tööle võetud ametnikud, kes on üldjuhul eakamad, võib see endast kujutada kaudset vanuse alusel diskrimineerimist.
Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgerichtshof (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas liidu õigust, eelkõige direktiivi [2000/78] artikleid 1, 2 ja 6 koosmõjus [harta] artikliga 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et vanuse alusel diskrimineeriv palgasüsteem asendatakse sellise palgasüsteemiga, mille puhul määratakse ametniku palgaaste endiselt kindlaks diskrimineeriva palgastaaži alusel, mis on kindlaks määratud konkreetsel üleminekukuul (2015. aasta veebruar) kehtinud varasema palgasüsteemi alusel, ja algselt kindlaks tehtud varasemate teenistusperioodide osas korrigeeritakse seda küll võrdluskuupäeva kindlaksmääramisega, mille puhul aga pärast 18. eluaasta täitumist kogunenud teenistusperioodide puhul hinnatakse ainult muid pooles ulatuses arvessevõetavaid perioode ja mille puhul kaasneb varasemate teenistusperioodide arvessevõtmise ajavahemiku nelja aasta võrra pikenemisega see, et muud pooles ulatuses arvessevõetavad perioodid tuleb võrdluskuupäeva kindlaksmääramisel ettepoole tuua ainult osas, milles need ületavad nelja pooles ulatuses arvessevõetavat aastat (nelja pooles ulatuses arvessevõetava aasta tervikuna mahaarvamine)?
2.      Kas vastus esimesele küsimusele on teistsugune nende menetluste puhul, milles enne 2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta jõustumist oli uus kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäev küll juba lõplikult kindlaks määratud, kuid see ei mõjutanud ametniku positsiooni palgaastmestikus, sest ametiasutus ei olnud veel vahetult liidu õigust kohaldades otsust teinud, ja neis menetlustes tuleb nüüd uuesti, ilma et arvestataks vahepeal kindlaks määratud kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva, kindlaks määrata võrdluskuupäev vanuse alusel diskrimineerivalt kindlaks määratud kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva alusel ja muud pooles ulatuses arvessevõetavad perioodid tuleb tervikuna maha arvata?
3.      Kas liidu õigust, eelkõige direktiivi [2000/78] artikleid 1, 2 ja 6 koosmõjus [harta] artikliga 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt tuleb hoolimata palgastaaži ja palgaastmestikus oleva positsiooni ümberarvutamisest tuua Austria kohalikus või piirkondlikus omavalitsuses toimunud vahelduvõppe perioodid võrdluskuupäeva kindlakstegemisel ettepoole ainult siis, kui ametnik on teenistusse asunud pärast 31. märtsi 2000, ja vastasel korral tuuakse need perioodid ettepoole üksnes muude pooles ulatuses arvessevõetavate perioodidena ja arvatakse tervikuna maha, kusjuures esineb suundumus, et viidatud õigusnormide alusel koheldakse ebasoodsamalt kauem teenistuses olnud ametnikke?“

Menetlus Euroopa Kohtus
Austria valitsus teatas 21. septembri 2022. aasta kirjas Euroopa Kohtule ühest pärast eelotsusetaotluse esitamist tehtud seadusemuudatusest, nimelt sellest, et tagasiulatuvalt tunnistati kehtetuks 2020. aasta  GehG (Dienstrechts-Novelle 2022,
BGBl
. I, 137/2022) § 169f lõike 1 punkt 4.
Seejärel küsis Euroopa Kohus eelotsusetaotluse esitanud kohtult selgitusi, paludes viimasel täpsustada, kas ta esiteks võib seda seadusemuudatust kinnitada, kas ta teiseks soovib jääda neil asjaoludel oma eelotsusetaotluse juurde, ning kolmandaks juhul, kui vastus on jaatav, siis millised järeldused tuleb sellest seadusemuudatusest teha käesolevale eelotsusetaotlusele.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitas 19. oktoobri 2022. aasta kirjas kõigepealt, et 2020. aasta GehG § 169f lõike 1 punkt 4 on tagasiulatuvalt kehtetuks tunnistatud. Seejärel märkis ta, et see seadusemuudatus ei puuduta esimest ja kolmandat küsimust. Lõpuks, mis puudutab teist küsimust, siis kõnealune seadusemuudatus ei mõjuta selle küsimuse asjakohasust, kuna see puudutab ennekõike 2020. aasta  GehG § 169f lõike 3 tõlgendamist. Vastavalt riigisisestele menetlusnormidele annab eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgenduse, võttes igal juhul arvesse faktilist ja õiguslikku olukorda, mis esines põhikohtuasjas vaidlustatud haldusotsuse tegemise kuupäeval, mistõttu hiljem vastu võetud seadusemuudatused ei ole asjakohased, isegi kui neil on tagasiulatuv jõud. Seetõttu otsustas nimetatud kohus jääda käesoleva eelotsusetaotluse juurde täies ulatuses.

Eelotsuse küsimuste analüüs

Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/78 artikleid 1, 2 ja 6 koostoimes harta artikliga 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt määratakse ametniku palgaaste kindlaks tema palgastaaži alusel varasema palgasüsteemi kohaselt, mille kohta on leitud, et see oli diskrimineeriv, kuna see süsteem võimaldas palgastaaži kindlaksmääramisel arvesse võtta üksnes selliseid juurde arvestatavaid perioode, mis olid kogunenud enne ametniku töölevõtmist, kuid alates tema 18. eluaasta täitumisest, kuid mitte enne seda eluaastat kogunenud perioode, kuna nende õigusnormidega on ette nähtud enne ametniku töölevõtmist kogunenud juurde arvestatavate ja algselt arvutatud perioodide korrigeerimine, tehes kindlaks võrdluskuupäeva, mille jaoks võetakse nüüd selle palgastaaži kindlaksmääramiseks  juurde arvestatavad perioodid, mis on kogunenud enne ametniku töölevõtmist ja enne tema 18. eluaasta täitumist, kui esiteks pärast 18. eluaasta täitumist kogunenud perioodide puhul võetakse arvesse üksnes „muud pooles ulatuses arvessevõetavad perioodid“ ja teiseks need „muud perioodid“ pikenevad kolmelt aastalt seitsmele, kuid neid võetakse arvesse ainult osas, milles need ületavad nelja aastat.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et käesoleval juhul tekib seega küsimus, kas vanuse alusel erinevat kohtlemist, mille Euroopa Kohus on tuvastanud, võib lugeda kaotatuks, kuna riigisisesed õigusnormid, mille eesmärk on selle erineva kohtlemise lõplik kaotamine, näevad ette, et ametniku palgastaaži uuesti arvutamisel tuleb arvesse võtta ka töölevõtmisele eelnenud perioode, kui need on kogunenud enne 18. eluaasta täitumist, ja seda eelkõige „muude perioodidena“, mida võetakse arvesse pooles ulatuses seitsme aasta jooksul varasemates riigisisestes õigusnormides ette nähtud kolme aasta asemel, kuid neid perioode  on võimalik palgastaaži kindlaks määramisel arvestada üksnes juhul, kui need ületavad nelja aastat.
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et igasuguse diskrimineerimise, sealhulgas vanuse alusel diskrimineerimise keeld on tagatud harta artiklis 21 ning seda keeldu on töö saamise ja kutsealale pääsemise valdkonnas täpsustatud direktiivis 2000/78 (17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Ministero dell’Interno (piirvanus politseikomissaride töölevõtmisele), C‑304/21, EU:C:2022:897, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleb kõigepealt analüüsida, kas põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid näevad ette erineva kohtlemise direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 tähenduses.
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et mainitud sätte sõnastuse kohaselt tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“ seda, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi selle direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel. Direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis a on täpsustatud, et lõike 1 kohaldamisel peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini kui teist inimest samalaadses olukorras.
Põhikohtuasjas on selle võrdluse seisukohalt asjakohased isikute kategooriad ühelt poolt ametnikud, kellel kogunesid juurde arvestatavad perioodid kas või osaliselt enne 18. eluaasta täitumist, ja teiselt poolt ametnikud, kellel kogunesid sellised samalaadsed ja võrreldava kestusega perioodid pärast 18. eluaasta täitumist.
Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et 2019. aasta teise seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta kehtestas Austria seadusandja uue korra ametnike palgastaaži kindlaksmääramiseks, et viia riigisisesed õigusnormid kooskõlla Euroopa Kohtu praktikaga, mis tuleneb kohtuotsusest Leitner.
Täpsemalt soovis seadusandja 2020. aasta GehG § 169f lõike 1 vastuvõtmisega määrata omal algatusel kindlaks nende teenistuses olevate ametnike positsiooni palgaastmestikus, kelle suhtes kohaldati vastavalt 2015. aasta GehG § 169c lõikele 2 üleviimise mehhanismi „üleminekusumma“ põhjal, samas kui see üleminekusumma määrati kindlaks sätete alusel, mis tegid enne töölevõtmist  kogunenud juurde arvestatavate perioodide arvessevõtmisel vahet sõltuvalt sellest, kas kõnealused perioodid olid kogunenud enne või pärast asjaomaste isikute 18. eluaasta täitumist.
Ent kohtuotsuses Leitner asus Euroopa Kohus seisukohale, et teenistuses olevate ametnike üleviimine uude palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemi, mis toimus vastavalt 2015. aasta GehG § 169c lõikele 2, mille raames määrati  kõnealuste ametnike esimene palgaaste kindlaks lähtuvalt nende viimasest palgast, mida nad said varasema süsteemi alusel, säilitas varasema korraga kehtestatud otsese diskrimineerimise vanuse alusel direktiivi 2000/78 tähenduses.
Seega tuleb anda hinnang sellele, kas 2019. aasta teise seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta tehtud muudatustega kõrvaldati tegelikult ja lõplikult see otsene vanuse alusel diskrimineerimine, mis tulenes varasemast palgasüsteemist.
Mis puudutab palgastaaži uuesti kindlaksmääramist selle seadusega kehtestatud viisil, siis tuleb rõhutada, et see toimub nimetatud seaduse kohaselt kahes etapis. Esiteks võetakse vastavalt 2020. aasta GehG § 169f lõikele 4 palgastaaži arvesse 28. veebruari 2015. aasta palkade suhtes kohaldatavas palgaastmestikus. See palgastaaž arvutatakse üleminekusumma alusel 2015. aasta GehG § 169c lõike 2 tähenduses, see tähendab brutopalga järgi, mille alusel arvutati ametniku igakuine palk 2015. aasta veebruari eest (üleminekukuu).
Teiseks võib palgastaaži 2020. aasta GehG § 169f lõike 4 teise lause alusel korrigeerida, võttes arvesse kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva ja võrdluskuupäeva vahet, mis arvutatakse vastavalt 2020. aasta GehG §‑s 169g sätestatud normidele, et vajaduse korral suurendada seda palgastaaži varem osaks saanud ebasoodsa olukorra kestuse võrra, kui võeti arvesse enne ametniku töölevõtmist täitunud erialase töö perioode.
Ühelt poolt tuleneb aga kohtuotsusest Leitner (punkt 37), et 2015. aasta GehG‑st tulenev palgaastmestik võib säilitada vana palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemi mõju seose tõttu, mille see palgaastmestik loob vana süsteemi kohaselt saadud viimase palga ning uues palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemis palgaastme määramise vahel.
Kuna üleviimine toimub nii, et ei tehta vahet ametnikel, kes olid varasemas palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemis ebasoodsamas olukorras, ja ametnikel, kes seda ei olnud, siis tuleb märkida, et põhikohtuasjas kohaldatav Austria palgasüsteem näib jätkuvalt vähemalt esialgu tuginevat kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäevale, mis kohtuotsuse Leitner kohaselt on diskrimineerivalt arvutatud, ning sellest tulenevale üleminekusummale.
Teiselt poolt olgu märgitud, et vastavalt 2020. aasta GehG § 169g lõikele 1 arvutatakse võrdluskuupäev, tuues töölevõtmise päeval ettepoole varasemad juurde arvestatavad perioodid, mis on kogunenud pärast 14. eluaasta täitumist, kusjuures see vanus on liidu õiguses töösuhte alustamiseks nõutav miinimumvanus, mis võimaldab eelkõige arvesse võtta – ka siis, kui need perioodid on kogunenud enne ametniku 18. eluaasta täitumist – 2020. aasta  GehG § 169g lõike 2 punktis 1 nimetatud perioode, milleks sisuliselt on teatavad töö- ja koolitusperioodid, mida tuleb arvesse võtta täies ulatuses, ning käesoleva kohtuotsuse punktis 44 nimetatud „muud perioodid“.
Austria valitsuse selgituse kohaselt tõi see siiani lõpetatud 48 047 juhtumi puhul kaasa palgastaaži pikenemise ühest kuust kuni ühe aastani 19 463 juhtumi puhul ning palgastaaži pikenemise enam kui ühe aasta võrra 2821 juhtumi puhul, kusjuures viimati nimetatud juhtumite puhul on kõige sagedamini tegemist teenistujatega, kes on alustanud töösuhet, või nagu D. Hütter põhikohtuasjas kohtuasjas C‑88/08, juurde arvestatavat koolitust enne 18. eluaasta täitumist ning kelle puhul peavad nüüd need perioodid olema arvesse võetud kui tervikuna juurde arvestatavad perioodid selleks, et määrata kindlaks nende teenistujate positsioon palgaastmestikus.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidi, võimaldas võrdluskuupäev tegelikult arvesse võtta enne ametniku 18. eluaasta täitumist kogunenud juurde arvestatavaid perioode, et korrigeerida palgastaaži, mis oli varem kindlaks määratud 2015. aasta GehG § 169c alusel neid perioode arvesse võtmata.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et vastavalt 2020. aasta GehG § 169g lõikele 6 ei võeta arvesse kõiki enne asjasse puutuva ametniku töölevõtmist kogunenud  juurde arvestatavaid perioode, kuna pärast 18. eluaasta täitumist kogunenud perioode, mida on juba hinnatud selleks, et määrata kindlaks kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva, ei saa uuesti hinnata.
Vastavalt 2020. aasta GehG § 169g lõikes 4 ette nähtud „täies ulatuses mahaarvamisele“ tuuakse võrdluskuupäeva arvutamisel „muud perioodid“, mida võetakse arvesse pooles ulatuses, ettepoole üksnes siis, kui need ületavad nelja aastat.
Siinkohal märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi 1956. aasta palgaseaduse § 12  lõike 1 punkti 2 alapunkti b kohaselt (2007. aasta teise seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta redaktsioonis), pooles ulatuses arvessevõetavate „muude perioodide“ ülempiir tõsteti kolmelt aastalt seitsme aastani 2020. aasta GehG § 169g lõike 3 punktiga 4, siis paragrahvi lõike 4 tagajärg on see, et „muude perioodide“ ülempiiri tõstmist seitsme aastani hüvitatakse nelja aasta terves ulatuses mahaarvamisega – see on ette nähtud viimati nimetatud sättes.
Siiski tuleb ühelt poolt märkida, et 2020. aasta GehG § 169g lõige 4 näib olevat kohaldatav kõigi teenistuses olevate ametnike suhtes, tegemata vahet selle alusel, kas 2015. aasta GehG‑st tulenev palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteem asetas need ametnikud nende vastava vanuse tõttu ebasoodsamasse olukorda või mitte –  seda peab samuti kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Teiselt poolt näib, et selles sättes ette nähtud nelja aasta täies ulatuses mahaarvamist kohaldatakse sõltumata selle ametniku vanusest, kellel on need erialase töö „muud perioodid“ kogunenud, see tähendab enne või pärast asjasse puutuva isiku 18. eluaasta täitumist.
Tuleb siiski rõhutada, et kuivõrd 14. ja 18. eluaasta täitumise vahele jäävate juurde arvestatavate perioodide pooles ulatuses arvessevõtmist neutraliseerib  asjaolu, et kohaldatakse 2020. aasta  GehG § 169g lõikes 4 ette nähtud nelja aasta täies ulatuses mahaarvamist, näib, et ametnikud, kellel on üksnes niisugused enne 18. eluaasta täitumist kogunenud perioodid, jäävad ilma õigusest, et nende positsioon palgaastmestikus paraneb.
Käesoleval juhul järeldub sellest, et kuna 2020. aasta GehG § 169g lõikes 4 on ette nähtud nelja aasta täies ulatuses  mahaarvamine, ei mõjutanud põhikohtuasjades  kassatsioonkaebuse esitajate vahelduvõppe perioodid oluliselt võrdluskuupäeva arvutamist – vaatamata sellele, et juurde arvestatava perioodina pikendati „muude perioodide“ ülempiiri nelja aasta võrra  – ja seega samuti nende positsiooni kindlaksmääramist palgaastmestikus.
Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangust ei tulene teisiti, ei näi, et 2019. aasta teise seadusega avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta oleks kõrvaldatud kohtuotsusega Leitner tuvastatud vanuse alusel diskrimineerimine, kuna eelkõige palgastaaži kindlaksmääramine toimub jätkuvalt nii, et erinevalt koheldakse ametnikke, kelle erialane töökogemus omandati –  kas või osaliselt – enne 18. eluaastat, ja neid ametnikke, kes omandasid pärast selle eluaasta täitumist samalaadse kogemuse, mis on võrreldava kestusega.
Teiseks tuleb analüüsida, kas selline erinev kohtlemine võib olla põhjendatud direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 alusel.
Sellest sättest tuleneb, et olenemata nimetatud direktiivi artikli 2 lõikest 2 võivad liikmesriigid ette näha, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on riigisisese õigusega objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat, tööturgu ja kutseõpet hõlmav õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et põhikohtuasjas kõne all oleva palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise korra seadusemuudatused näivad lähtuvat nii eelarve- kui ka halduskaalutlustest, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Euroopa Kohtu praktikast nähtub tõesti, et kuigi eelarvekaalutlused võivad olla liikmesriigi sotsiaalpoliitiliste valikute aluseks ja mõjutada nende meetmete laadi või ulatust, mida liikmesriik soovib võtta, ei saa need kaalutlused üksi olla õiguspäraseks eesmärgiks direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 tähenduses (21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Fuchs ja Köhler, C‑159/10 ja C‑160/10, EU:C:2011:508, punkt 74). Sama kehtib Austria valitsuse mainitud halduskaalutluste kohta (kohtuotsus Leitner, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
Isegi kui põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid võivad tagada 2015. aasta GehG-s ette nähtud palgasüsteemis soodsamasse olukorda asetatud ametnike omandatud õiguste ja õiguspärase ootuse kaitse, ei ole need sobivad mittediskrimineeriva süsteemi kehtestamiseks palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteemis ebasoodsamasse olukorda asetatud ametnike jaoks, sest see näib põlistavat nende diskrimineerimise vanuse alusel, mille kehtestas varasem süsteem (vt analoogia alusel kohtuotsus Leitner, punkt 49).
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimesele küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2000/78 artikleid 1, 2 ja 6 koostoimes harta artikliga 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt määratakse ametniku palgaaste kindlaks tema palgastaaži alusel varasema palgasüsteemi kohaselt, mille kohta on leitud, et see oli diskrimineeriv, kuna see süsteem võimaldas palgastaaži kindlaksmääramisel arvesse võtta üksnes selliseid juurde arvestatavaid perioode, mis olid kogunenud enne ametniku töölevõtmist alates tema 18. eluaasta täitumisest, kuid mitte enne seda eluaastat kogunenud perioode, kuna nende õigusnormidega on ette nähtud enne ametniku töölevõtmist kogunenud juurde arvestatavate ja algselt arvutatud perioodide korrigeerimine, tehes kindlaks võrdluskuupäeva, mille jaoks võetakse nüüd selle palgastaaži kindlaksmääramiseks arvesse juurde arvestatavad perioodid, mis on kogunenud enne ametniku töölevõtmist ja enne tema 18. eluaasta täitumist, kui esiteks pärast 18. eluaasta täitumist kogunenud perioodide puhul võetakse arvesse üksnes „muud pooles ulatuses arvessevõetavad perioodid“ ja teiseks need „muud perioodid“ pikenevad kolmelt aastalt seitsmele, kuid neid võetakse arvesse ainult osas, milles need ületavad nelja aastat.

Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega on nende ametnike puhul – kelle suhtes on pooleli menetlus nende positsiooni palgaastmestikus uuesti kindlaks  määramiseks kuupäeval, kui avaldati palgasüsteemi seadusemuudatus, mis sisaldas seda astmestikku – ette nähtud, et palgad arvutatakse uuesti vastavalt uutele sätetele, mis puudutavad võrdluskuupäeva, kusjuures tegemist on sätetega, mis sisaldavad uusi piiranguid juurde arvestatavate perioodide maksimaalse kestuse kohta, samas kui taolist arvutamist ei toimu ametnike puhul, kelle suhtes on sama esemega varem alustatud menetlus juba lõpetatud lõpliku otsusega, tuginedes lähtekuupäevale, mis on soodsamalt kindlaks määratud varasema palgasüsteemi kohaselt, mille liikmesriigi kohtu poolt diskimineerivaks loetud sätted on jäetud kohaldamata liidu õiguses ette nähtud võrdse kohtlemise põhimõtet vahetult kohaldades.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb analüüsida, kas põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid – mis seavad võrdluskuupäeva käsitlevate sätete alusel toimuva palkade uuesti arvutamise sõltuvusse asjaolust, kas menetlus, mille eesmärk oli määrata uuesti kindlaks ametniku positsioon palgaastmestikus, oli nende õigusnormide avaldamise hetkel pooleli või lõpetatud – kehtestavad liidu õigusega vastuolus oleva erineva kohtlemise.
Sellega seoses nähtub ühelt poolt 2020. aasta GehG § 169f lõikest 3, et kui menetlused, mille ese on ametnike töölevõtmisele eelnenud teenistusperioodide arvessevõtmine, olid 2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta avaldamise päeval pooleli, toimub kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva uuesti kindlaksmääramine, palgastaaži uuesti kindlaksmääramine või ametniku positsiooni palgaastmestikus kindlaksmääramine nende menetluste raames.
Teiselt poolt tuleneb 2020. aasta GehG § 169f lõike 1 punkti 4 tõlgendusest
a contrario
,  et selline üleviimine on välistatud ametnike suhtes, kelle puhul oli uus kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäev sellekohase avalduse alusel juba lõplikult kindlaks määratud kuupäeval, kui avaldati 2019. aasta teine seadus avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta, võttes arvesse nende ametnike töölevõtmisele eelnenud teenistusperioode, mis olid kogunenud enne 18. eluaasta täitumist, mistõttu selle uue kuupäeva kohaldamine tõi kaasa puudutatud ametnike positsiooni paranemise palgaastmestikus.
Seega, mis puudutab võrreldavaid isikute kategooriaid, siis näib, et 2020. aasta GehG § 169f lõike 3 tagajärg on – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangust ei tulene teisiti –, et ametnike puhul, kes said viia lõpule menetlused, milles nad tuginesid vanuse alusel diskrimineerimise olemasolule, võeti enne 18. eluaasta täitumist kogunenud teenistusperioode täies ulatuses arvesse. Seevastu juhul, kui selliseid menetlusi ei olnud 2019. aasta teise seaduse avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta avaldamise kuupäevaks, st 8. juuliks 2019 veel lõpetatud, koheldakse puudutatud ametnikke samamoodi nagu kõiki teisi ametnikke, kelle puhul tuleb võrdluskuupäeva korrigeerida omal algatusel.
Seega näib – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne teisiti –, et esimese ametnike kategooria puhul lõpetati kohtlemine, mille Euroopa Kohus tunnistas kohtuotsusega Leitner diskrimineerivaks, kuna need ametnikud said kasu selle kohtuotsuse punktis 75 esitatud lahendusest, mis seisneb eelkõige selles, et seni, kuni ei ole vastu võetud võrdset kohtlemist taastavaid meetmeid, antakse ametnikele, kelle varasem palga- ja kõrgemale palgaastmele tõusmise süsteem asetas ebasoodsamasse olukorda, samad eelised, millest said kasu ametnikud, kes olid selles süsteemis soodsamas olukorras, nii enne 18. eluaasta täitumist kogunenud teenistusperioodide arvessevõtmise kui ka kõrgemale palgaastmele tõusmise puhul. Seevastu, nagu nähtub Euroopa Kohtu vastusest esimesele küsimusele, ei ole see nii teise ametnike kategooria puhul.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et mis puudutab põhikohtuasja kassatsioonkaebuse esitajaid, kes kuuluvad teise kategooriasse, siis arvutas maksuhaldur neist igaühe puhul uuesti kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva, võttes arvesse kolme täiendavat aastat võrreldes kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäevaga, mida oli nende suhtes kohaldatud pärast nende töölevõtmist. Uued arvutused ei toonud siiski kaasa nende kassatsioonkaebuse esitajate positsiooni paranemist palgaastmestikus, kuna neid puudutavad menetlused olid veel pooleli kuupäeval, mil avaldati 2019. aasta teine seadus avalikku teenistust käsitlevate seaduste muutmise kohta. Seega peaks võrdluskuupäev uuesti tulenema kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäevast, mida neile kohaldati pärast nende töölevõtmist, ja milleks on kuupäev, mis oli arvutatud diskrimineerivalt. Sellest järeldub, et nimetatud kassatsioonkaebuse esitajate suhtes kohaldatav kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäev ei muutunud soodsamaks mitte kolme täiendava aasta, vaid ainult mõne päeva võrra.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et iga meede, mille eesmärk on kõrvaldada liidu õigusega vastuolus olev diskrimineerimine, sealhulgas üksikmeetmed, mis on seotud ebasoodsamas olukorras olevasse kategooriasse kuuluvatele isikutele nende samade eeliste andmisega, mis on soodsamas olukorras oleval kategoorial, kujutab endast liidu õiguse rakendamist, mis peab järgima liidu õiguses sätestatud nõudeid (vt selle kohta 7. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Safeway, C‑171/18, EU:C:2019:839, punkt 37).
Nende nõuete hulka kuuluvad harta artiklis 20 sätestatud võrdse kohtlemise üldpõhimõttest ja õiguskindluse põhimõttest tulenevad nõuded.
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb aga, et sellised riigisisesed õigusnormid nagu 2020. aasta  GehG § 169f lõige 3 – mille tulemus on niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas see, et koheldakse erinevalt ametnikke, kes on algatanud menetluse kõrgemale palgaastmele tõusmise lähtekuupäeva uuesti kindlaksmääramiseks nende töölevõtmisele eelnevate niisuguste teenistusperioodide alusel, mis on kogunenud enne 18. eluaastat, olenevalt sellest, kas ametiasutused või kohtud, kes on pädevad nende perioodide ümberhindamiseks, on juba teinud lõpliku otsuse või mitte – on vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega, nagu see on tagatud harta artikliga 20, ja õiguskindluse põhimõttega, millega on nõutud, et koheldakse ühtemoodi ja ettenähtavalt kõiki ametnikke, kes on kronoloogiliselt samas olukorras, selles osas, milles nende perioodide arvessevõtmine sõltub puudutatud ametnikest sõltumatutest asjaoludest, milleks on nende taotluste menetlemise kestus (vt analoogia alusel 9. septembri 2021. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (pereliige), C‑768/19, EU:C:2021:709, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et harta artiklis 20 tagatud võrdse kohtlemise põhimõtet ja õiguskindluse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega on nende ametnike puhul – kelle suhtes on pooleli menetlus nende positsiooni palgaastmestikus uuesti kindlaks määramiseks kuupäeval, kui avaldati palgasüsteemi seadusemuudatus, mis sisaldas seda astmestikku – ette nähtud, et palgad arvutatakse uuesti vastavalt uutele sätetele, mis puudutavad võrdluskuupäeva, kusjuures tegemist on sätetega, mis sisaldavad uusi piiranguid juurde arvestatavate perioodide maksimaalse kestuse kohta, mistõttu ei ole likvideeritud direktiivi 2000/78 artiklitega 1, 2 ja 6 koostoimes harta artikliga 21 vastuolus olev diskrimineerimine vanuse alusel, samas kui taolist arvutamist ei toimu ametnike puhul, kelle suhtes on sama esemega varem alustatud menetlus juba lõpetatud lõpliku otsusega, mis tugineb lähtekuupäevale, mis on soodsamalt kindlaks määratud varasema palgasüsteemi kohaselt, mille liikmesriigi kohtu poolt diskimineerivaks loetud sätted on jäetud kohaldamata liidu õiguses ette nähtud võrdse kohtlemise põhimõtet vahetult kohaldades.

Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2000/78 artikleid 1, 2 ja 6 koostoimes harta artikliga 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võetakse Austria kohalikus või piirkondlikus omavalitsuses toimunud vahelduvõppe perioodid võrdluskuupäeva kindlakstegemisel täies ulatuses arvesse ainult siis, kui riik on puudutatud ametniku tööle võtnud pärast teatud kuupäeva, samas kui vahelduvõppe perioode võetakse arvesse pooles ulatuses, kuna need arvestatakse maha täies ulatuses juhul, kui riik on puudutatud ametniku tööle võtnud enne seda kuupäeva.
Kõigepealt väärib märkimist – nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktist 47 –, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikest 1 koostoimes artikliga 1 tuleneb, et võrdse kohtlemise põhimõte selle direktiivi tähenduses nõuab, et ei esineks mingit otsest ega kaudset diskrimineerimist, muu hulgas vanuse alusel. Direktiivi artikli 2 lõike 2 punktist b ilmneb veel, et direktiivi tähenduses peetakse kaudseks diskrimineerimiseks vanuse alusel seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse vanusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õiguspärane eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
Seega tuleb selleks, et teha kindlaks, kas põhikohtuasja kassatsioonkaebuse esitajad võivad tugineda eelmises punktis meenutatud põhimõttele, kontrollida, kas sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, koheldakse Austria riigi poolt kuni 31. märtsini 2000 (k.a) tööle võetud ametnikke ja alates sellest kuupäevast tööle võetud ametnikke otseselt või kaudselt erinevalt nende vanuse alusel töölevõtmise kuupäeval.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et vastavalt 2020. aasta GehG § 169g lõike 3 punktile 5 võetakse võrdluskuupäeva kindlaksmääramisel arvesse vahelduvõppe perioode kohalikus või piirkondlikus omavalitsuses üksnes siis, kui puudutatud ametnik on alustanud töösuhet Austria riigiga pärast 31. märtsi 2000.
Käesoleval juhul ei saa võrdluskuupäeva kindlaksmääramisel võtta põhikohtuasja kassatsioonkaebuse esitajate vahelduvõppe perioode, mis on kogunenud liikmesriigi kohaliku või piirkondliku omavalitsuse juures, arvesse täies ulatuses, kuna Austria riik võttis nad mõlemad tööle enne 31. märtsi 2000.
Sellest järeldub, et erinev kohtlemine tuleneb kuupäevast, mil see riik ametnikud tööle võttis, kuna vastavalt sellele kuupäevale on kohaldatavad vahelduvõppe perioodide arvessevõtmist reguleerivad normid.
Ent ainsaks asjakohaseks kriteeriumiks nende normide kohaldamisel, mis käsitlevad 2020. aasta GehG‑st tingitud vahelduvõppe perioodide arvessevõtmist, on 2020. aasta GehG § 169g lõike 3 punktis 5 ette nähtud kuupäev, mil Austria riik  ametniku tööle võttis; see kujutab endast kriteeriumi, mis ei sõltu ametniku vanusest tema töölevõtmise kuupäeval. Järelikult ei võta nimetatud kriteerium, mille kohaselt sõltub uute normide kohaldamine üksnes ametniku töölevõtmise kuupäevast kui objektiivsest ja neutraalsest asjaolust, ilmselgelt kuidagi arvesse töölevõetud isikute vanust (14. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Horgan ja Keegan, C‑154/18, EU:C:2019:113, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult tuginevad kohalikus või piirkondlikus omavalitsuses kogunenud vahelduvõppe perioodide arvessevõtmise uued tingimused – vastavalt Austria riigi teenistusse asumise kuupäevale – kriteeriumile, mis ei ole kuidagi seotud puudutatud ametnike vanusega, kusjuures millestki ei nähtu, et need tingimused sisaldaksid mingit kaudset diskrimineerimist vanuse alusel (vt selle kohta 20. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Curtea de Apel Alba Iulia jt, C‑301/21, EU:C:2022:811, punktid 58 ja 59 ning seal viidatud kohtupraktika).
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikleid 1, 2 ja 6 koostoimes harta artikliga 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võetakse Austria kohalikus või piirkondlikus omavalitsuses toimunud vahelduvõppe perioodid võrdluskuupäeva kindlakstegemisel täies ulatuses arvesse ainult siis, kui riik on puudutatud ametniku tööle võtnud pärast teatud kuupäeva, samas kui vahelduvõppe perioode võetakse arvesse pooles ulatuses, kuna need arvestatakse maha täies ulatuses juhul, kui riik on puudutatud ametniku tööle võtnud enne seda kuupäeva.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikleid 1, 2 ja 6 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 21
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt määratakse ametniku palgaaste kindlaks tema palgastaaži alusel varasema palgasüsteemi kohaselt, mille kohta on leitud, et see oli diskrimineeriv, kuna see süsteem võimaldas palgastaaži kindlaksmääramisel arvesse võtta üksnes selliseid juurde arvestatavaid perioode, mis olid kogunenud enne ametniku töölevõtmist alates tema 18. eluaasta täitumisest, kuid mitte enne seda eluaastat kogunenud perioode, kuna nende õigusnormidega on ette nähtud enne ametniku töölevõtmist kogunenud juurde arvestatavate ja algselt arvutatud perioodide korrigeerimine, tehes kindlaks võrdluskuupäeva, mille jaoks võetakse nüüd selle palgastaaži kindlaksmääramiseks arvesse juurde arvestatavad perioodid, mis on kogunenud enne ametniku töölevõtmist ja enne tema 18. eluaasta täitumist, kui esiteks pärast 18. eluaasta täitumist kogunenud perioodide puhul võetakse arvesse üksnes „muud pooles ulatuses arvessevõetavad perioodid“ ja teiseks need „muud perioodid“ pikenevad kolmelt aastalt seitsmele, kuid neid võetakse arvesse ainult osas, milles need ületavad nelja aastat.
2.
Võrdse kohtlemise põhimõtet, nagu see on tagatud põhiõiguste harta artikliga 20, ja õiguskindluse põhimõtet
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega on nende ametnike puhul – kelle suhtes on pooleli menetlus nende positsiooni palgaastmestikus uuesti kindlaks määramiseks kuupäeval, kui avaldati palgasüsteemi seadusemuudatus, mis sisaldas seda astmestikku – ette nähtud, et palgad arvutatakse uuesti vastavalt uutele sätetele, mis puudutavad võrdluskuupäeva, kusjuures tegemist on sätetega, mis sisaldavad uusi piiranguid juurde arvestatavate perioodide maksimaalse kestuse kohta, mistõttu ei ole likvideeritud direktiivi 2000/78 artiklitega 1, 2 ja 6 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 21 vastuolus olev diskrimineerimine vanuse alusel, samas kui taolist arvutamist ei toimu ametnike puhul, kelle suhtes on sama esemega varem alustatud menetlus juba lõpetatud lõpliku otsusega, mis tugineb lähtekuupäevale, mis on soodsamalt kindlaks määratud varasema palgasüsteemi kohaselt, mille liikmesriigi kohtu poolt diskimineerivaks loetud sätted on jäetud kohaldamata liidu õiguses ette nähtud võrdse kohtlemise põhimõtet vahetult kohaldades.
3.
Direktiivi 2000/78 artikleid 1, 2 ja 6 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 21
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võetakse Austria kohalikus või piirkondlikus omavalitsuses toimunud vahelduvõppe perioodid võrdluskuupäeva kindlakstegemisel täies ulatuses arvesse ainult siis, kui riik on puudutatud ametniku tööle võtnud pärast teatud kuupäeva, samas kui vahelduvõppe perioode võetakse arvesse pooles ulatuses, kuna need arvestatakse maha täies ulatuses juhul, kui riik on puudutatud ametniku tööle võtnud enne seda kuupäeva.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.