CELEX: 62020CJ0129
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Sociálna politika
Smernica 2010/18/EÚ
Rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke
Vnútroštátna právna úprava, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku výkonom zamestnania a z toho vyplývajúcim povinným poistením pracovníka v dotknutom systéme sociálneho zabezpečenia ku dňu narodenia dieťaťa

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu doložiek 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj doložky 2.3 písm. b) rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke uzavretej 14. decembra 1995, ktorá sa nachádza v prílohe smernice Rady 96/34/ES z 3. júna 1996 o rámcovej dohode o rodičovskej dovolenke uzavretej medzi UNICE, CEEP a ETUC (
Ú. v. ES L 145, 1996, s. 4
; Mim. vyd. 05/002, s. 285), zmenenej smernicou Rady 97/75/ES z 15. decembra 1997 (
Ú. v. ES L 10, 1998, s. 24
; Mim. vyd. 05/003, s. 263) (ďalej len „smernica 96/34“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi XI a Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí) vo veci odmietnutia tohto orgánu priznať XI právo na rodičovskú dovolenku na účely starostlivosti o svoje dvojčatá z dôvodu, že ku dňu ich narodenia nevykonávala platené zamestnanie.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 96/34
Cieľom smernice 96/34 bolo vykonať rámcovú dohodu o rodičovskej dovolenke uzavretú medzi Úniou priemyselných a zamestnávateľských konfederácií Európy (UNICE), Európskym centrom podnikov s verejnou účasťou (CEEP) a Európskou konfederáciou odborových zväzov (ETUC).
Doložka 1 tejto rámcovej dohody, nazvaná „Účel a pôsobnosť“, stanovovala:
„1. Táto dohoda stanovuje minimálne požiadavky, ktorých cieľom je uľahčiť zosúladenie rodičovských a pracovných povinností pracujúcich rodičov.
2. Táto dohoda sa vzťahuje na všetkých pracovníkov a pracovníčky, ktorí majú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah vymedzený zákonom, kolektívnymi zmluvami alebo existujúcou praxou v danom členskom štáte.“
Doložka 2 uvedenej rámcovej dohody, nazvaná „Rodičovská dovolenka“, znela:
„1. Podľa doložky 2.2 [S výhradou doložky 2.2 –
neoficiálny preklad
] táto dohoda poskytuje pracovníkom a pracovníčkam individuálne právo na rodičovskú dovolenku z dôvodov narodenia alebo adopcie dieťaťa, aby im bolo umožnené starať sa o toto dieťa počas obdobia najmenej troch mesiacov až do veku, ktorý určia členské štáty a/alebo sociálny partneri, najviac však do veku 8 rokov.
…
3. Podmienky prístupu k rodičovskej dovolenke a podrobné pravidlá jej poskytovania vymedzí zákon a/alebo kolektívna zmluva v členských štátoch, pričom sa musia rešpektovať minimálne požiadavky uvedené v tejto dohode. Členské štáty a/alebo sociálni partneri môžu najmä:
…
b)
podmieniť nárok na rodičovskú dovolenku odpracovaním určitého času a/alebo určitou dĺžkou zamestnania, ktorá nesmie presiahnuť jeden rok;
…“
Smernica 2010/18/EÚ
Odôvodnenie 1 smernice Rady 2010/18/EÚ z 8. marca 2010, ktorou sa vykonáva revidovaná Rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke uzavretá medzi BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP a ETUC a zrušuje smernica 96/34/ES (
Ú. v. EÚ L 68, 2010, s. 13
), stanovuje:
„V článku 153 Zmluvy o [FEÚ]… sa umožňuje [Európskej] únii podporovať a dopĺňať činnosti členských štátov, okrem iného aj v oblasti rovnosti medzi mužmi a ženami, pokiaľ ide o rovnaké príležitosti na trhu práce a rovnaké zaobchádzanie v práci.“
Článok 3 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou alebo zabezpečia, aby sociálni partneri zaviedli nevyhnutné opatrenia dohodou, najneskôr do 8. marca 2012. …“
Článok 4 uvedenej smernice stanovuje:
„Smernica 96/34/ES sa zrušuje s účinnosťou od 8. marca 2012. …“
Rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke (revidované znenie) z 18. júna 2009, ktorá sa nachádza v prílohe smernice 2010/18 (ďalej len „revidovaná rámcová dohoda“), v bode I.8 stanovuje:
„keďže politiky zamerané na rodinu by mali prispievať k docieleniu rovnosti žien a mužov a malo by sa na ne nahliadať v kontexte demografických zmien, následkov starnutia obyvateľstva, preklenovania rozdielov medzi generáciami, podpory účasti žien v pracovnom procese a rozdelenia povinností starostlivosti o rodinu medzi ženy a mužov“.
Článok 1 revidovanej rámcovej dohody, nazvaný „Účel a rozsah pôsobnosti“, stanovuje:
„1. Touto dohodou sa stanovujú minimálne požiadavky na uľahčenie zosúladenia rodičovských a pracovných povinností pracujúcich rodičov s prihliadnutím na čoraz väčšiu rozmanitosť usporiadania rodiny pri súčasnom dodržiavaní vnútroštátnych právnych predpisov, kolektívnych zmlúv a/alebo zaužívanej praxe.
2. Táto dohoda sa vzťahuje na všetkých pracovníkov a pracovníčky, ktorí majú pracovnú zmluvu alebo sú v pracovnoprávnom vzťahu vymedzenom zákonom, kolektívnymi zmluvami a/alebo zaužívanou praxou platnými v každom členskom štáte.“
Článok 2 tejto revidovanej rámcovej dohody s názvom „Rodičovská dovolenka“ stanovuje:
„1. Táto dohoda poskytuje pracovníkom a pracovníčkam individuálne právo na rodičovskú dovolenku z dôvodov narodenia alebo adopcie dieťaťa, aby sa mohli o toto dieťa starať do dosiahnutia veku, ktorý stanovia členské štáty a/alebo sociálni partneri, najviac však do veku 8 rokov.
2. Rodičovská dovolenka sa poskytuje v trvaní najmenej štyroch mesiacov a v záujme podpory rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami by mala byť v zásade neprenosná. Na podporu vyváženejšieho čerpania dovolenky zo strany oboch rodičov by najmenej jeden z uvedených štyroch mesiacov mal byť neprenosný. …“
Článok 3 uvedenej revidovanej rámcovej dohody s názvom „Pravidlá uplatňovania rodičovskej dovolenky“ znie:
„1. Podmienky prístupu k rodičovskej dovolenke a podrobné pravidlá jej uplatňovania sa stanovujú zákonom a/alebo kolektívnou zmluvou v členských štátoch, pričom sa musia rešpektovať minimálne požiadavky uvedené v tejto dohode. Členské štáty a/alebo sociálni partneri môžu najmä:
…
b)
podmieniť nárok na rodičovskú dovolenku odpracovaním určitého času a/alebo určitou dĺžkou pracovného pomeru, ktorá nesmie presiahnuť jeden rok; členské štáty a sociálni partneri, ktorí uplatňujú toto ustanovenie, zaistia, že v prípade po sebe nasledujúcich pracovných zmlúv na dobu určitú v zmysle smernice Rady 1999/70/ES [z 28. júna 1999 o rámcovej dohode, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP] [
Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43
; Mim. vyd. 05/003, s. 368] o práci na dobu určitú uzatvorených s tým istým zamestnávateľom sa na výpočet rozhodného obdobia zohľadňuje celkové trvanie takýchto zmlúv;
…“
Článok 8 ods. 4 tejto revidovanej rámcovej dohody stanovuje:
„Členské štáty prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s rozhodnutím Rady [, ktorým sa pravidlá revidovanej rámcovej dohody stávajú záväzné,] do dvoch rokov od jeho prijatia alebo zabezpečia, aby do konca tohto obdobia potrebné opatrenia prijali sociálni partneri na základe dohody. …“
Luxemburské právo
Smernica 96/34 bola prebratá do luxemburského práva zákonom z 12. februára 1999 o vykonávaní vnútroštátneho akčného plánu pre zamestnanosť (
Mémorial
A 1999, s. 190). Tento zákon doplnil do novelizovaného zákona zo 16. apríla 1979 o všeobecnom právnom poriadku štátnych zamestnancov (
Mémorial
A 1979, s. 622, ďalej len „novelizovaný zákon zo 16. apríla 1979“), článok 29a týkajúci sa rodičovskej dovolenky. Tento článok v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej stanovuje:
„Zriaďuje sa osobitná dovolenka nazývaná ‚rodičovská dovolenka‘, ktorá sa poskytuje z dôvodu narodenia alebo adopcie jedného alebo viacerých detí, na ktoré sa vyplácajú rodinné prídavky a ktoré spĺňajú vo vzťahu k osobe, ktorá si nárokuje na rodičovskú dovolenku, podmienky stanovené v článku 2 ods. 2 a 3 zmeneného a doplneného zákona z 19. júna 1985 o rodinných prídavkoch a o zriadení národného fondu pre rodinné dávky [(
Mémorial
A 1985, s. 680)], kým tieto deti nedosiahli vek päť rokov.
O rodičovskú dovolenku môže požiadať každý, ďalej len ‚rodič‘, ak:
…
–
je legálne zamestnaný na mieste nachádzajúcom sa na území Luxemburského veľkovojvodstva v čase narodenia alebo osvojenia dieťaťa alebo detí, pričom je takto zamestnaný nepretržite počas aspoň dvanástich za sebou nasledujúcich mesiacov bezprostredne pred začatím rodičovskej dovolenky u toho istého orgánu verejnej správy alebo toho istého verejného subjektu, pričom mesačná dĺžka práce sa musí rovnať aspoň polovici zákonom stanovenej pracovnej doby na plný úväzok a musí si zachovať postavenie štátneho zamestnanca počas celej dĺžky trvania rodičovskej dovolenky,
–
je povinne a trvalo poistený v systéme sociálneho zabezpečenia na základe článku 1 bodov 1, 2, a 10 Code de la sécurité sociale [Zákonník sociálneho zabezpečenia] z jedného z týchto dôvodov,
…“
Článok 29b novelizovaného zákona zo 16. apríla 1979 stanovuje:
„Každý rodič, ktorý spĺňa podmienky stanovené v článku 29a, má na základe vlastnej žiadosti nárok na šesťmesačnú rodičovskú dovolenku na dieťa. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Dňa 15. septembra 2011 uzavrela pani XI s Luxemburským veľkovojvodstvom zmluvu na dobu určitú o poskytovaní služieb v oblasti sekundárneho vzdelávania, ktorej platnosť skončila 26. januára 2012.
Po skončení platnosti tejto pracovnej zmluvy na dobu určitú bola 26. januára 2012 odhlásená zo systému sociálneho zabezpečenia a bola pripoistená k poistke partnera v postavení štátneho zamestnanca.
Dňa 4. marca 2012 XI porodila dvojčatá, pričom v tom čase bola nezamestnaná.
XI boli 14. júna 2012 priznané dávky v nezamestnanosti a z tohto dôvodu bola opäť prihlásená u orgánov sociálneho zabezpečenia.
Po tom, čo XI uzavrela s Luxemburským veľkovojvodstvom 15. septembra 2012 a 1. augusta 2013 dve zmluvy na dobu určitú o poskytovaní služieb v oblasti sekundárneho vzdelávania, podpísala 15. septembra 2014 s týmto členským štátom zmluvu na dobu neurčitú týkajúcu sa tých istých činností.
Dňa 11. marca 2015 podala XI žiadosť o rodičovskú dovolenku od 15. septembra 2015.
Rozhodnutím z 20. marca 2015 predseda Caisse nationale des prestations familiales (Národný fond rodinných dávok, Luxembursko), teraz Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí, Luxembursko), túto žiadosť zamietol na základe článku 29a novelizovaného zákona zo 16. apríla 1979, ktorý podmieňuje priznanie rodičovskej dovolenky tým, aby bol pracovník legálne zamestnaný na určitom pracovnom mieste a bol z tohto dôvodu poistený v dotknutom systéme sociálneho zabezpečenia v čase narodenia dieťaťa, pričom XI túto podmienku nespĺňala.
XI toto rozhodnutie napadla na riadiacom výbore Caisse nationale des prestations familiales (Národný fond rodinných dávok) z dôvodu, že článok 29a novelizovaného zákona zo 16. apríla 1979 nie je v súlade s rámcovou dohodou o rodičovskej dovolenke, ktorá je uvedená v prílohe smernice 96/34.
Rozhodnutím z 19. mája 2015 riadiaci výbor Caisse nationale des prestations familiales (Národný fond rodinných dávok) potvrdil rozhodnutie z 20. marca 2015, pričom v podstate uviedol, že vzhľadom na to, že XI nebola legálne zamestnaná na určitom pracovnom mieste a z tohto dôvodu nebola poistená v dotknutom systéme sociálneho zabezpečenia v čase narodenia svojich detí, nemala nárok na rodičovskú dovolenku.
XI podala proti rozhodnutiu z 19. mája 2015 žalobu na Conseil arbitral de la sécurité sociale (Arbitrážna rada sociálneho zabezpečenia, Luxembursko), ktorá rozhodnutím z 27. októbra 2017 tejto žalobe vyhovela. Domnievala sa najmä, že rámcová dohoda, ktorá je uvedená v prílohe smernice 96/34, podmieňuje právo na rodičovskú dovolenku postavením pracovníka a narodením dieťaťa bez toho, aby stanovovala podmienku výkonu zamestnania a povinného poistenia na tomto základe v dotknutom systéme sociálneho zabezpečenia v čase narodenia tohto dieťaťa a že dodatočná požiadavka poistenia v tomto systéme sociálneho zabezpečenia v čase narodenia dieťaťa nie je v súlade s požiadavkou tejto rámcovej dohody týkajúcou sa odpracovania určitého času alebo určitej dĺžky pracovného pomeru nepresahujúcej jeden rok a cieľom spočívajúcim v zjednodušení zosúladenia rodinného a pracovného života. Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí) podal proti rozhodnutiu z 27. októbra 2017 odvolanie na Conseil supérieur de la sécurité sociale (Vyššia rada sociálneho zabezpečenia, Luxembursko).
Rozsudkom zo 17. decembra 2018 Conseil supérieur de la sécurité sociale (Vyššia rada sociálneho zabezpečenia) zmenila rozhodnutie z 27. októbra 2017 najmä s odôvodnením, že doložka 2.1 rámcovej dohody, ktorá sa nachádza v prílohe smernice 96/34, zavádza individuálne právo na rodičovskú dovolenku z dôvodu narodenia alebo osvojenia dieťaťa, pričom nárok na túto dovolenku bol vyhradený pracovníkom, ktorí môžu toto postavenie preukázať v čase narodenia alebo osvojenia dieťaťa, pre ktoré bola podaná žiadosť o uvedenú dovolenku.
XI podala proti rozsudku zo 17. decembra 2018 kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd, ktorý konštatoval, že vzhľadom na žalobné dôvody predložené účastníkmi konania vo veci samej riešenie sporu, o ktorom rozhoduje, závisí od otázky, či doložky rámcovej dohody, ktorá je uvedená v prílohe smernice 96/34, bránia uplatneniu článku 29a novelizovaného zákona zo 16. apríla 1979.
Za týchto podmienok Cour de cassation du Grand‑Duché de Luxembourg (Kasačný súd Luxemburského veľkovojvodstva, Luxembursko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa doložky 1.1., 1.2., 2.1., [ako aj doložka] 2.3. [písm.] b) rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke uzavretej 14. decembra 1995 medzi všeobecnými medziodvetvovými organizáciami UNICE, CEEP a ETUC, ktorá sa vykonáva smernicou [Rady 96/34], vykladať v tom zmysle, že bránia uplatneniu ustanovenia vnútroštátneho práva, akým je článok 29a novelizovaného zákona zo 16. apríla 1979 o všeobecnom služobnom poriadku štátnych zamestnancov v znení vyplývajúcom zo zákona z 22. decembra 2006 (
Mémorial
A, 2006, [s.] 4838), ktoré podmieňuje poskytnutie rodičovskej dovolenky dvojitou podmienkou, a to že pracovník je legálne zamestnaný na určitom pracovnom mieste a na tomto základe poistený v systéme sociálneho zabezpečenia jednak nepretržite počas aspoň dvanástich za sebou nasledujúcich mesiacov bezprostredne pred začiatkom rodičovskej dovolenky a jednak v čase narodenia alebo osvojenia dieťaťa alebo detí, pričom dodržanie tejto druhej podmienky sa vyžaduje aj v prípade, ak k narodeniu alebo osvojeniu došlo viac než dvanásť mesiacov pred začiatkom rodičovskej dovolenky?“
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú ustanovenia 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj doložka 2.3 písm. b) rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke, ktorá je uvedená v prílohe smernice 96/34, vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby priznanie rodičovskej dovolenky podliehalo dvojitej podmienke, a to aby bol pracovník legálne zamestnaný na určitom pracovnom mieste a bol z tohto dôvodu poistený v dotknutom systéme sociálneho zabezpečenia po prvé bez prerušenia počas obdobia minimálne dvanástich mesiacov bezprostredne pred začiatkom tejto rodičovskej dovolenky a po druhé v okamihu narodenia alebo osvojenia dieťaťa alebo detí.
Podľa ustálenej judikatúry v rámci konania na základe spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, zakotveného v článku 267 ZFEÚ, prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, o ktorej vnútroštátny súd rozhoduje (rozsudok z 21. októbra 2020, Eco TLC,
C‑556/19
,
EU:C:2020:844
, bod
a citovaná judikatúra). V prejednávanej veci prináleží Súdnemu dvoru najprv určiť, či sa na spor vo veci samej vzťahuje smernica 96/34 alebo smernica 2010/18, ktorá túto smernicu zrušuje a nahrádza, a prípadne preformulovať položenú otázku.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že nová právna norma sa v zásade uplatní od nadobudnutia účinnosti aktu, ktorým sa táto norma zavádza, a že hoci sa neuplatní na právne situácie, ktoré vznikli a definitívne prebehli za účinnosti predchádzajúceho zákona, uplatní sa na ich budúce účinky, ako aj na nové právne situácie. Bez toho, aby tým bola dotknutá zásada zákazu retroaktivity právnych aktov, platí niečo iné len vtedy, keď novú normu sprevádzajú osobitné ustanovenia, ktoré konkrétne určujú podmienky jej časovej platnosti. Osobitne sa procesné pravidlá všeobecne uplatňujú od dátumu, kedy nadobudnú účinnosť, na rozdiel od hmotnoprávnych predpisov, ktoré sa spravidla vykladajú tak, že sa vzťahujú na skutočnosti existujúce pred nadobudnutím ich účinnosti len v rozsahu, v akom z ich znenia, cieľa a štruktúry vyplýva, že sa im má takýto účinok priznať (rozsudok z 26. marca 2015, Komisia/Moravia Gas Storage,
C‑596/13
,
EU:C:2015:203
, body
a
, ako aj citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci je nesporné, že podmienky priznania práva na rodičovskú dovolenku predstavujú hmotnoprávne pravidlá, ktoré sa majú uplatňovať od nadobudnutia účinnosti aktu, ktorým sa tieto pravidlá zavádzajú. Podľa článku 4 smernice 2010/18 bola smernica 96/14 s účinnosťou od 8. marca 2012 zrušená. Okrem toho tento dátum predstavoval podľa článku 3 ods. 1 smernice 2010/18 a článku 8.4 revidovanej rámcovej dohody dátum, ku ktorému musia členské štáty dosiahnuť súlad s ustanoveniami smernice 2010/18 a tejto rámcovej dohody, alebo prípadne sa ubezpečiť, že sociálni partneri zaviedli v tejto súvislosti potrebné opatrenia. V dôsledku toho a vzhľadom na to, že žiadosť XI o čerpanie rodičovskej dovolenky bola podaná 11. marca 2015 s požadovaným začiatkom 15. septembra 2015, sa táto žiadosť riadi ustanoveniami smernice 2010/18. Skutočnosť, že XI sa dvojčatá narodili 4. marca 2012, je v tejto súvislosti irelevantná. K tomuto dátumu totiž XI nepodala žiadosť o rodičovskú dovolenku podľa doložky 2.3 písm. b) rámcovej dohody, ktorá je uvedená v prílohe smernice 96/34, tak ako bola prebratá do luxemburského práva novelizovaným zákonom zo 16. apríla 1979.
Vzhľadom na to, že smernica 2010/18 je uplatniteľná na spor vo veci samej a doložky 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj doložka 2.3 písm. b) rámcovej dohody, ktorá sa nachádza v prílohe smernice 96/34, v podstate zodpovedajú článkom 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj článku 3.1 písm. b) revidovanej rámcovej dohody, je potrebné preformulovať položenú otázku tak, že sa v podstate týka výkladu týchto článkov revidovanej rámcovej dohody.
Na úvod treba pripomenúť, že ako vyplýva z ustálenej judikatúry Súdneho dvora, je na účely výkladu ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (rozsudky zo 16. júla 2015, Maïstrellis,
C‑222/14
,
EU:C:2015:473
, bod
, a z 3. októbra 2019, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland a i.,
C‑197/18
,
EU:C:2019:824
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Pokiaľ ide v prvom rade o otázku, či uvedené články revidovanej rámcovej dohody bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku nepretržitým výkonom zamestnania rodičom počas obdobia najmenej dvanástich mesiacov bezprostredne pred začiatkom tejto rodičovskej dovolenky, treba poznamenať, že zo znenia článku 3.1 písm. b) revidovanej rámcovej dohody vyplýva, že členské štáty môžu podmieniť priznanie rodičovskej dovolenky odpracovaním určitého času, ktorý nesmie presahovať jeden rok. Vzhľadom na použitie slovného spojenia „odpracovanie určitého času“ v prvej vete tohto ustanovenia a na skutočnosť, že toto ustanovenie vo svojej druhej vete stanovuje, že pri výpočte tohto času sa zohľadní celkové trvanie po sebe nasledujúcich pracovných zmlúv na dobu určitú s tým istým zamestnávateľom, členské štáty môžu vyžadovať, aby uvedený čas bol bez prerušenia. Okrem toho, pokiaľ žiadosť o rodičovskú dovolenku smeruje k tomu, aby žiadateľ prerušil svoj pracovný pomer (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. septembra 2013, Hliddal a Bornand,
C‑216/12 a C‑217/12
,
EU:C:2013:568
, bod
), členské štáty môžu vyžadovať, aby k predchádzajúcemu odpracovaniu určitého času došlo bezprostredne pred začiatkom rodičovskej dovolenky. Preto články 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj článok 3.1 písm. b) revidovanej rámcovej dohody nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku výkonom zamestnania dotknutého rodiča počas obdobia najmenej dvanástich mesiacov bezprostredne pred začiatkom tejto rodičovskej dovolenky.
Pokiaľ ide v druhom rade o otázku, či tieto články revidovanej rámcovej dohody bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku výkonom zamestnania rodičom v čase narodenia alebo osvojenia dieťaťa alebo detí, treba poznamenať, že podľa článku 2.1 tejto rámcovej dohody je právo na rodičovskú dovolenku individuálnym právom priznávaným pracovníkom a pracovníčkam z dôvodov narodenia alebo osvojenia dieťaťa, aby sa mohli o toto dieťa starať do dosiahnutia veku, ktorý stanovia členské štáty, najviac však do veku 8 rokov.
Okrem toho podľa článkov 1.1 a 1.2 revidovanej rámcovej dohody táto dohoda stanovuje minimálne požiadavky na uľahčenie zosúladenia rodičovských a pracovných povinností pracujúcich rodičov a vzťahuje sa na všetkých pracovníkov a pracovníčky, ktorí majú pracovnú zmluvu alebo sú v pracovnoprávnom vzťahu vymedzenom zákonom, kolektívnymi zmluvami a/alebo zaužívanou praxou platnými v každom členskom štáte.
Navyše, ako bolo uvedené v bode 35 tohto rozsudku, článok 3.1 písm. b) revidovanej rámcovej dohody umožňuje členským štátom podmieniť právo na rodičovskú dovolenku odpracovaním určitého času a/alebo určitou dĺžkou pracovného pomeru, ktorá nesmie presiahnuť jeden rok.
Z toho vyplýva, že narodenie alebo osvojenie dieťaťa a postavenie pracovníka u jeho rodičov sú podmienkami zakladajúcimi právo na rodičovskú dovolenku podľa revidovanej rámcovej dohody.
Na rozdiel od toho, čo poznamenáva Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí), však z týchto podmienok, ktoré zakladajú priznanie práva na rodičovskú dovolenku, nemožno vyvodiť, že rodičia dieťaťa, pre ktoré sa táto dovolenka žiada, musia byť pracovníkmi v čase narodenia alebo osvojenia tohto dieťaťa.
Kontext a ciele revidovanej rámcovej dohody totiž bránia takémuto výkladu.
Ako sa uvádza v odôvodnení 1 smernice 2010/18, táto smernica patrí do kontextu článku 153 ZFEÚ, ktorý umožňuje Únii podporovať a dopĺňať činnosti členských štátov, najmä v oblasti zlepšovania životných a pracovných podmienok a zavádzania primeranej sociálnej ochrany pracovníkov.
Okrem toho, ako vyplýva z odôvodnenia 8 smernice 2010/18, prvého odseku preambuly revidovanej rámcovej dohody a bodu 3 všeobecných úvah tejto rámcovej dohody, ktorý odkazuje na články 23 a 33 Charty základných práv Európskej únie, uvedená rámcová dohoda má za cieľ podporiť rovnosť medzi mužmi a ženami, pokiaľ ide o ich šance na trhu práce a zaobchádzanie v práci v celej Únii, ako aj lepšie zosúladiť pracovný, súkromný a rodinný život pracujúcich rodičov. Tieto ciele sú opätovne potvrdené v článkoch 1.1 a 2.2 revidovanej rámcovej dohody.
Vzhľadom na tento kontext a tieto ciele individuálne právo každého pracujúceho rodiča na rodičovskú dovolenku z dôvodu narodenia alebo osvojenia dieťaťa zakotvené v článku 2.1 revidovanej rámcovej dohody treba chápať tak, že odráža sociálne právo Únie, ktoré má osobitný význam a ktoré bolo navyše zakotvené v článku 33 ods. 2 Charty základných práv. Z toho vyplýva, že toto právo nemožno vykladať reštriktívne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2014, Lyreco Belgium,
C‑588/12
,
EU:C:2014:99
, bod
a citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti bolo rozhodnuté, že bez ohľadu na skutočnosť, že narodenie je podmienkou vzniku práva na rodičovskú dovolenku, toto právo sa neviaže na dátum narodenia dieťaťa, takže na to, aby rodičia tohto dieťaťa mohli mať nárok na rodičovskú dovolenku podľa tejto smernice, sa nevyžaduje, aby k tomuto narodeniu došlo po dátume nadobudnutia účinnosti smernice 96/34 v členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. apríla 2005, Komisia/Luxembursko,
C‑519/03
,
EU:C:2005:234
, bod
, a zo 16. septembra 2010, Chatzi,
C‑149/10
,
EU:C:2010:534
, bod
).
Vylúčenie rodičov, ktorí v čase narodenia alebo osvojenia svojho dieťaťa nepracovali, by znamenalo obmedziť právo týchto rodičov čerpať rodičovskú dovolenku v neskoršej fáze ich života, v ktorej opäť vykonávajú zamestnanie, a ktorú by potrebovali na zosúladenie rodičovských a pracovných povinností. Takéto vylúčenie by teda bolo v rozpore s individuálnym právom každého pracovníka na rodičovskú dovolenku.
Okrem toho treba konštatovať, že dvojitá podmienka stanovená luxemburskými právnymi predpismi, ktorá vyžaduje, aby bol pracovník zamestnaný na určitom pracovnom mieste a bol z tohto dôvodu poistený nielen počas najmenej dvanástich nepretržitých mesiacov bezprostredne predchádzajúcich začiatku rodičovskej dovolenky, ale aj v čase narodenia alebo osvojenia dieťaťa alebo detí, vedie v skutočnosti k tomu, že v prípade, keď k narodeniu alebo osvojeniu došlo viac než 12 mesiacov pred začiatkom rodičovskej dovolenky, sa predĺži podmienka týkajúca sa odpracovania určitého času a/alebo určitej dĺžky pracovného pomeru, ktorá však podľa článku 3.1 písm. b) nesmie presiahnuť jeden rok.
Vzhľadom na kontext a ciele revidovanej rámcovej dohody, ktoré boli pripomenuté v bode 43 tohto rozsudku, nemožno články 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj článok 3.1 písm. b) tejto rámcovej dohody vykladať v tom zmysle, že členský štát môže podmieniť právo rodiča na rodičovskú dovolenku tým, aby pracoval v čase narodenia alebo osvojenia svojho dieťaťa.
Na rozdiel od toho, čo uvádza Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí), takýto výklad nepredstavuje diskrimináciu medzi rodičmi, ktorí sú nezamestnaní, a rodičmi, ktorí pracujú v čase narodenia ich dieťaťa, z dôvodu, že prví uvedení by si mohli voľne zadeliť čas pri starostlivosti o svoje dieťa, zatiaľ čo druhí uvedení by sa o toto dieťa nemohli starať v čase narodenia bez toho, aby čerpali rodičovskú dovolenku.
Odhliadnuc od skutočnosti, že takáto argumentácia nezohľadňuje okolnosť, že matka má v čase narodenia svojho dieťaťa nárok na materskú dovolenku, cieľom poskytnutia rodičovskej dovolenky nie je totiž umožniť rodičovi starať sa o svoje dieťa iba v čase jeho narodenia a krátko po ňom, ale aj neskôr počas jeho detstva, a to podľa článku 2.1 revidovanej rámcovej dohody až do veku 8 rokov. Z toho vyplýva, že možnosť zadeliť si čas na účely starostlivosti o svoje dieťa, ktorý má rodič k dispozícii v čase jeho narodenia, nie je relevantná pre posúdenie existencie práva na rodičovskú dovolenku, a že na tomto základe nemožno legitímne namietať žiadnu diskrimináciu.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že články 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj článok 3.1 písm. b) revidovanej rámcovej dohody sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku neprerušeným výkonom zamestnania zo strany dotknutého rodiča počas obdobia najmenej dvanástich mesiacov bezprostredne pred začiatkom rodičovskej dovolenky. Tieto články naopak bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku tým, aby mal rodič v čase narodenia alebo osvojenia svojho dieťaťa postavenie pracovníka.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

Články 1.1, 1.2 a 2.1, ako aj článok 3.1 písm. b) rámcovej dohody o rodičovskej dovolenke (revidované znenie) z 18. júna 2009, ktorá je uvedená v prílohe smernice Rady 2010/18/EÚ z 8. marca 2010, ktorou sa vykonáva revidovaná Rámcová dohoda o rodičovskej dovolenke uzavretá medzi BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP a ETUC a zrušuje smernica 96/34/ES, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku neprerušeným výkonom zamestnania zo strany dotknutého rodiča počas obdobia najmenej dvanástich mesiacov bezprostredne pred začiatkom rodičovskej dovolenky. Tieto články naopak bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podmieňuje priznanie práva na rodičovskú dovolenku tým, aby mal rodič v čase narodenia alebo osvojenia svojho dieťaťa postavenie pracovníka.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.