CELEX: 62020CJ0221
Eelotsusetaotlus
Maksustamine
Direktiiv 92/83/EMÜ
Aktsiis
Õlu
Artikli 4 lõige 2
Võimalus kohaldada vähendatud aktsiisimäära väikeses iseseisvas õlletehases pruulitud õllele
Kahe või enama väikese õlletehase käsitlemine ühe väikese iseseisva õlletehasena
Ülevõtmiskohustus

Eelotsusetaotlused käsitlevad nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (
EÜT 1992, L 316, lk 21
; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206) artikli 4 lõike 2 teise lause tõlgendamist.
Taotlused on esitatud menetluses, mille algatamist taotlesid õlletehast pidavad äriühingud A Oy (C‑221/20) ja B Oy (C‑223/20) seoses keeldumisega kohelda neid väikese iseseisva õlletehasena, mille suhtes saab kohaldada vähendatud aktsiisimäära.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 92/83
Direktiivi 92/83 artikli 4 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid võivad väikestes iseseisvates õlletehastes pruulitud õllele kohaldada vähendatud aktsiisimaksumäärasid, mis võivad vastavalt aastatoodangule erineda, järgmistes piirides:
–
vähendatud maksumäärasid ei kohaldata ettevõtetele, mis toodavad üle 200000 [hektoliitri] õlut aastas,
–
vähendatud maksumäärad, mis võivad langeda alammäärast allapoole, ei tohi ühtsest siseriiklikust aktsiisimaksumäärast olla üle 50 % väiksemad.
2.   Vähendatud maksumäärade kohaldamisel tähendab mõiste „väike iseseisev õlletehas“ õlletehast, mis on teistest õlletehastest õiguslikult ja majanduslikult sõltumatu, kasutab teistest õlletehastest füüsiliselt eraldiasetsevaid ruume ega tegutse litsentsi alusel. Kui kaks või enam õlletehast teevad koostööd ja nende aastatoodang ei ületa kokku 200000 [hektoliitrit], võib neid õlletehaseid käsitleda ühe väikese iseseisva õlletehasena.“
Direktiiv 92/84
Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/84/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimäära ühtlustamise kohta (
EÜT 1992, L 316, lk 29
; ELT eriväljaanne 09/01, lk 213) seitsmendas põhjenduses on märgitud:
„õlle maksustamisviisid on liikmesriigiti erinevad ja nimetatud erinevusi võib lubada ka edaspidi, kehtestades eelkõige maksu alammäära, mis on seotud toote algvirde tihedusega ja alkoholisisaldusega“.
Soome õigus
Alkoholi- ja alkoholjoogiaktsiisi seaduse (1471/1994) (alkoholi- ja alkoholijuomaverolaki (1471/1994)) kuni 31. detsembrini 2014 kehtinud redaktsiooni § 9 esimeses ja kolmandas lõigus on sätestatud:
„Kui maksukohustuslane esitab usaldusväärsed tõendid selle kohta, et õlle on tootnud teistest ettevõtjatest õiguslikult ja majanduslikult sõltumatu ettevõtja, kelle ühes kalendriaastas toodetud õlle kogus on kõige enam 10000000 liitrit, vähendatakse õllelt makstava alkoholjoogiaktsiisi määra:
1)
50% võrra, kui ettevõtja toodab õlut kõige enam 200000 liitrit kalendriaastas;
2)
30% võrra, kui ettevõtja toodab õlut kalendriaastas rohkem kui 200000 liitrit, kuid kõige enam 3000000 liitrit;
3)
20% võrra, kui ettevõtja toodab õlut kalendriaastas rohkem kui 3000000 liitrit, kuid kõige enam 5500000 liitrit;
4)
10% võrra, kui ettevõtja toodab õlut kalendriaastas rohkem kui 5500000 liitrit, kuid kõige enam 10000000 liitrit.
[…]
Kui kaks või enam esimeses lõigus nimetatud ettevõtjat teevad omavahel tootmisalast või operatiivset koostööd, ei tähenda see, et nende vahel oleks õiguslik või majanduslik sõltuvussuhe. Tootmisalane või operatiivne koostöö on õlle tootmiseks vajalike toorainete ja materjalidega varustamise ning õlle pakendamise, turunduse ja turustamisega seotud koostöö. Siiski kohaldatakse käesolevat lõiku tingimusel, et nende ettevõtjate ühe kalendriaasta õlletoodang kokku on kõige enam 10000000 liitrit.“
Alkoholi- ja alkoholjoogiaktsiisi seaduse alates 1. jaanuarist 2015 kehtiva redaktsiooni § 9 esimeses ja kolmandas lõigus on ette nähtud:
„Kui maksukohustuslane esitab usaldusväärsed tõendid selle kohta, et õlle on tootnud teistest õlletehastest õiguslikult ja majanduslikult sõltumatu ning neist füüsiliselt eraldi asuv õlletehas, mis ei tegele tootmisega litsentsi alusel ja mille ühes kalendriaastas toodetud õlle kogus on kõige enam 15000000 liitrit, vähendatakse õllelt makstava alkoholjoogi aktsiisi määra:
1)
50% võrra, kui õlletehas toodab õlut kõige enam 500000 liitrit kalendriaastas;
2)
30% võrra, kui õlletehas toodab õlut kalendriaastas rohkem kui 500000 liitrit, kuid kõige enam 3000000 liitrit;
3)
20% võrra, kui õlletehas toodab õlut kalendriaastas rohkem kui 3000000 liitrit, kuid kõige enam 5500000 liitrit;
4)
10% võrra, kui õlletehas toodab õlut kalendriaastas rohkem kui 5500000 liitrit, kuid kõige enam 10000000 liitrit.
[…]
Kui kaks või enam esimeses lõigus nimetatud õlletehast teevad omavahel tootmisalast või operatiivset koostööd, ei tähenda see, et nende vahel esineks õiguslik või majanduslik sõltuvussuhe. Tootmisalane või operatiivne koostöö on õlle tootmiseks vajalike toorainete ja materjalidega varustamise ning õlle pakendamise, turunduse ja turustamisega seotud koostöö. Siiski kohaldatakse käesolevat lõiku tingimusel, et nende ettevõtjate ühe kalendriaasta õlletoodang kokku on kõige enam 15000000 liitrit.“
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Tulli (tolli- ja aktsiisiamet, Soome; edaspidi „maksuhaldur“) kontrollis 2015. ja 2016. aastal neid eeskätt õlletehaseid käitavaid äriühinguid A ja B alkoholi- ja alkoholjoogiaktsiisi osas, mida need äriühingud pidid maksma 1. maist 2013 kuni 31. detsembrini 2015 (A puhul) ja 1. jaanuarist 2013 kuni 31. detsembrini 2014 (B puhul) ulatuva ajavahemiku eest.
A ja B olid kumbki oma alkoholi- ja alkoholjoogiaktsiisi deklaratsiooni märkinud 50% võrra vähendatud maksumääraga toodete kategooriasse kuuluva õlle tarned, ent maksuhaldur leidis, et nimetatud äriühingute puhul ei saa seda vähendatud määra kohaldada, kuna neid ei saa lugeda õiguslikult ja majanduslikult iseseisvateks õlletehasteks alkoholi- ja alkoholjookide aktsiisi seaduse § 9 tähenduses eeskätt seetõttu, et mõlemad kuuluvad osaliselt kolmandale isikule, kes on ühtlasi mõlema äriühingu juht. Lisaks tuletas maksuhaldur seoses A ja B ühismaksustamisega meelde, et Soome seadusandja otsustas nimme jätta viidatud §‑s 9 sätestamata võimaluse käsitleda kahte või enamat väikest õlletehast ühe õlletehasena. Seetõttu määras maksuhaldur 9. detsembril 2016 väljastatud maksu ümberarvutamise teadetes, et A ja B peavad tegema aktsiisi juurdemakse ja maksma trahvi.
Kuna A ja B esitatud vaided jäeti rahuldamata, esitasid nad kumbki kaebuse Helsingin hallinto-oikeusele (Helsingi halduskohus, Soome). See kohus jättis 5. novembri 2018. aasta otsustega need kaebused rahuldamata põhjendusel, et esiteks ei ole A‑l ja B‑l õigust vähendatud maksumäärale, mis on ette nähtud alkoholi- ja alkoholjookide aktsiisi seaduse §‑s 9, ning teiseks seoses ühismaksustamisega seetõttu, et Soome Vabariik ei ole direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teist lauset üle võtnud ega ole kohustatud seda tegema.
A ja B esitasid kumbki edasikaebuse Korkein hallinto-oikeusele (Soome kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
See kohus leidis, et senisest Euroopa Kohtu praktikast ei nähtu selget vastust küsimusele, kas liikmesriik, kes kohaldab direktiivi 92/83 artikli 4 tähenduses väikestes iseseisvates õlletehastes toodetud õllele vähendatud aktsiisimäära, peab kohaldama ka selle direktiivi artikli 4 lõike 2 teist lauset, või on asjaomasel liikmesriigil kaalutlusõigus, kas viimati nimetatud sätet kohaldada või mitte.
Neil asjaoludel otsustas Korkein hallinto-oikeus (Soome kõrgeim halduskohus) menetlused peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on kohtuasjades C‑221/20 ja C‑223/20 sõnastatud identselt:
„1.
Kas direktiivi [92/83] artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik, kes kohaldab väikestes iseseisvates õlletehastes pruulitud õllele selle sätte alusel vähendatud aktsiisimäära, peab samuti kohaldama selle direktiivi artikli 4 lõike 2 teises lauses sisalduvat sätet väikeste õlletehaste ühismaksustamise kohta, või on asjaomasele liikmesriigile jäetud selle sätte kohaldamiseks kaalutlusõigus?
2.
Kas direktiivi [92/83] artikli 4 lõike 2 teisel lausel on vahetu õigusmõju?
Menetlus Euroopa Kohtus
Euroopa Kohtu presidendi 14. juuli 2020. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑221/20 ja C‑223/20 kirjalikuks ja suuliseks menetlemiseks ning kohtuotsuse tegemiseks.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et seda sätet on kohustatud kohaldama liikmesriik, kes kohaldab väikeses iseseisvas õlletehases pruulitud õllele vähendatud aktsiisimäära vastavalt selle direktiivi artikli 4 lõikele 1 ja lõike 2 esimesele lausele.
Kõigepealt tuleb märkida, et põhikohtuasjades kaebuse esitajad ei seadnud formaalselt käesolevate eelotsusetaotluste vastuvõetavust kahtluse alla, ent väitsid oma seisukohtades sisuliselt, et vastupidi käesoleva kohtuotsuse punktis 8 viidatud 9. detsembri 2016. aasta maksu ümberarvutamise otsustes tuvastatule ei nähtu seaduseelnõu seletuskirjadest käesoleva kohtuotsuse punktides 5 ja 6 osundatud sätete kohta, et direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teist lauset ei ole Soome õigusesse üle võetud. Samuti küsis Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, kas nende sätete sõnastust arvestades võib tegemist olla artikli 4 lõike 2 teise lause ülevõtmisega.
Tuleb aga meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole Euroopa Kohtu ülesanne tõlgendada riigisiseseid õigusnorme, kuna niisugune tõlgendamine kuulub liikmesriigi kohtute ainupädevusse (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Grupo Norte Facility,
C‑574/16
,
EU:C:2018:390
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega ei ole Euroopa Kohus pädev tegema otsust küsimuses, kas alkoholi ja alkoholjookide aktsiisi seaduse enne 1. jaanuari 2015 ning pärast seda kuupäeva kehtinud redaktsiooni § 9 kolmanda lõigu sätted kujutavad endast direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teise lause ülevõtmist.
Seevastu tuleb tal vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele, lähtudes viimase seatud eeldusest, et direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teist lauset ei ole Soome õigusesse üle võetud.
Seoses sellega tuleb kõigepealt märkida, et liidu õiguse sätte tõlgendamisel ei tule arvesse võtta mitte üksnes osutatud sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ja selle õigusakti, millesse see säte kuulub, üldist ülesehitust ning selle aktiga taotletavaid eesmärke (30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Tim,
C‑395/18
,
EU:C:2020:58
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Vastavalt direktiivi 92/83 artikli 4 lõikele 1 võivad liikmesriigid õllele, mis on pruulitud väikestes iseseisvates õlletehastes, mis ei tooda üle 200000 hektoliitri õlut aastas, kohaldada vähendatud aktsiisimäärasid tingimusel, et need vähendatud maksumäärad ei ole liikmesriigi harilikust aktsiisimäärast üle 50% väiksemad.
Direktiivi artikli 4 lõike 2 esimeses lauses on täpsustatud, et väike iseseisev õlletehas on õlletehas, mis on õiguslikult ja majanduslikult sõltumatu kõigist teistest õlletehastest ja kasutab teistest õlletehastest füüsiliselt eraldiasetsevaid ruume ja ei tegutse litsentsi alusel; teises lauses on lisatud, et „[k]ui kaks või enam õlletehast teevad koostööd ja nende aastatoodang ei ületa kokku 200000 [hektoliitrit], võib neid õlletehaseid käsitleda ühe väikese iseseisva õlletehasena“.
Direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 sõnastusest ja eelkõige selle sätte teise lause prantsuskeelses versioonis sisalduvast määrsõnast „[t]outefois“ (sellegipoolest) nähtub, et teise lause puhul kasutatud sõnastusega on esimese lause määratlusele lisatud tingimus, et kahte või enamat õlletehast, kes teevad koostööd, võib esimese lause sõnastusele vaatamata käsitleda ühe väikese iseseisva õlletehasena selle sätte tähenduses – sõltumata nendevahelisest õiguslikust ja majanduslikust sõltuvussuhtest – tingimusel, et need väikesed õlletehased ei moodusta tegelikult kontserni, mille toodang ületab selle direktiivi artiklis 4 kehtestatud piirmäära. Sõltumatuse kriteeriumi eesmärk on nimelt tagada, et vähendatud aktsiisimäärast saavad tõepoolest kasu vaid õlletehased, mille suurus on nende endi jaoks ebasoodne tingimus, mitte kontserni kuuluvad õlletehased (2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks on Euroopa Kohus varem tõdenud, et direktiivi 92/83 eesmärk on vältida seda, et niisuguse vähendatud aktsiisimäära kohaldamisest saavad kasu õlletehased, mille suurus ja tootmisvõimsus võivad põhjustada siseturu moonutusi (2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
, punkt
). Ent seda eesmärki ei eirata mingil viisil vähendatud aktsiisimäära kohaldamisega õllele, mida pruulivad kaks või enam väikest õlletehast, mille kogutoodang ei ületa selle direktiivi artiklis 4 kindlaks määratud piirmäära.
Samas ei saa eeltoodud kaalutlustest järeldada, et direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teise lause peab liikmesriik tingimata rakendama nii, et kohaldab vähendatud aktsiisimäära õllele, mille on pruulinud väikesed iseseisvad õlletehased selle direktiivi artikli 4 lõike 2 esimese lause tähenduses.
Nimelt tuleneb direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teise lause sõnastusest ja eelkõige selles sisalduvast väljendist „võib […] käsitleda“, et liidu seadusandja on kehtestanud liikmesriigi jaoks võimaluse, mitte kohustuse käsitleda ühe väikese iseseisva õlletehasena kaht või enamat väikest õlletehast, mis teevad koostööd ja mille aastatoodang ei ületa kokku 200000 hektoliitrit, ja seda isegi siis, kui liikmesriik on rakendanud selle direktiivi artikli 4 lõikes 1 ette nähtud võimaluse kohaldada alla 200000 hektoliitri jääva aastatoodanguga väikeste iseseisvate õlletehaste pruulitud õllele vähendatud aktsiisimäära.
Direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teise lause sellist grammatilist tõlgendust kinnitab kõnealuse artikli 4 ülesehitus tervikuna. Nimelt on selle artikli lõikes 1 liikmesriikidele ette nähtud võimalus kohaldada vähendatud aktsiisimäära sama artikli lõike 2 esimeses lauses määratletud õlletehaste pruulitud õllele ning kõnealuse artikli lõikele 1 lisab tingimuse selle sätte teine lause, milles on sätestatud, et samuti võivad liikmesriigid kohelda kahte või enamat koostööd tegevat õlletehast ühe väikese iseseisva õlletehasena tingimusel, et nende tehaste aastatoodang kokku ei ületa 200000 hektoliitrit, ning seda isegi siis, kui need tehased ei ole hõlmatud selle sätte esimeses lauses oleva mõistega „väike iseseisev õlletehas“.
Sellega seoses on Euroopa Kohus juba otsustanud, et nähes ette vähendatud aktsiisimäära õllele, mida pruulitakse väikestes iseseisvates õlletehastes teatavatel tingimustel, kujutab direktiivi 92/83 artikkel 4 endast erandit õllelt makstava hariliku aktsiisimäära kohaldamisest, mistõttu tuleb vähendatud aktsiisimäära kohaldamise tingimusi tõlgendada kitsalt (4. juuni 2015. aasta kohtuotsus Brasserie Bouquet,
C‑285/14
,
EU:C:2015:353
, punkt
).
Ent selline nõue eeldab, et selle direktiivi artikli 4 kohaldamisala ei laiene vältimatult olukordadele, mis on selle sättega hõlmatud üksnes tingimusel, et liikmesriigid on kasutanud neile selle artikliga antud võimalust.
Käesoleva kohtuotsuse punktis 25 esitatud tõlgendus on ülejäänud osas kooskõlas ka direktiivi 92/83 artikli 4 kontekstiga. Selles küsimuses on Euroopa Kohus varem otsustanud, et on põhjendatud võtta arvesse direktiivi 92/84, millega on kehtestatud eelmises lauses nimetatud direktiiviga kindlaks määratud struktuuriga õlleaktsiisi alammäär (vt selle kohta 17. mai 2018. aasta kohtuotsus Kompania Piwowarska,
C‑30/17
,
EU:C:2018:325
, punkt
). Direktiivi 92/84 seitsmendas põhjenduses on aga märgitud, et õlle maksustamisviisid on liikmesriigiti erinevad, ning on tõdetud, et selliseid erinevusi võib lubada ka edaspidi.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 92/83 artikli 4 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik, kes rakendab selle direktiivi artikli 4 lõikes 1 ette nähtud võimaluse kohaldada väikeses iseseisvas õlletehases pruulitud õllele vähendatud aktsiisimäära, ei ole siiski kohustatud käsitlema ühe väikese iseseisva õlletehasena kahte või enamat õlletehast, mis teevad koostööd ja mille aastatoodang kokku ei ületa 200000 hektoliitrit.
Teine küsimus
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole vaja teisele küsimusele enam vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta artikli 4 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik, kes rakendab selle direktiivi artikli 4 lõikes 1 ette nähtud võimaluse kohaldada väikeses iseseisvas õlletehases pruulitud õllele vähendatud aktsiisimäära, ei ole siiski kohustatud käsitlema ühe väikese iseseisva õlletehasena kahte või enamat õlletehast, mis teevad koostööd ja mille aastatoodang kokku ei ületa 200000 hektoliitrit.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: soome.