CELEX: 62017CJ0335
Előzetes döntéshozatal
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés
2201/2003/EK rendelet
Hatály
A »láthatási jog« fogalma
Az 1. cikk (2) bekezdésének a) pontja, valamint a 2. cikk 7. és 10. pontja
A nagyszülők láthatási joga

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i 2201/2003/EK tanácsi rendelet (
HL 2003. L 338., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 243. o.; helyesbítések:
HL 2013. L 82., 63. o.
;
HL 2018. L 33., 5. o.
) értelmezésére vonatkozik.
E kérelem előterjesztésére a Bulgáriában lakóhellyel rendelkező Neli Valcheva és annak Görögországban lakóhellyel rendelkező korábbi veje, Georgios Babanarakis közötti, az N. Valcheva unokájának láthatására vonatkozó jogvita keretében került sor.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 2201/2003 rendelet (2), (5) és (12) preambulumbekezdése előírja:
„(2)
Az Európai Tanács tamperei ülésén helyt adott a bírósági határozatok kölcsönös elismerése elvének, amely egy valóságos jogi térség létrehozásához elengedhetetlen, és prioritásként határozta meg a láthatási jogokat.
[…]
(5)
Annak érdekében, hogy minden gyermek számára egyenlőséget biztosítsanak, e rendelet kiterjed a szülői felelősségre vonatkozó valamennyi határozatra, beleértve a gyermek védelmére vonatkozó intézkedéseket is, függetlenül attól, hogy azok házassági jogi eljáráshoz kapcsolódnak‑e.
[…]
(12)
Ezen rendeletben megállapított szülői felelősségre vonatkozó ügyekben a joghatóság jogalapját a gyermek alapvető érdekeinek figyelembevételével [helyesen: A szülői felelősségre vonatkozó ügyekben az e rendeletben megállapított joghatósági szabályokat a gyermek mindenek felett álló érdekének figyelembevételével] alakítják ki, különösen a fizikai közelség alapján. […]”
E rendelet „Hatály” címet viselő 1. cikke kimondja:
„(1)   Ezt a rendeletet a bíróság jellegétől függetlenül az alábbiakkal kapcsolatos polgári ügyekben kell alkalmazni:
a)
a házasság felbontása, különválás vagy a házasság érvénytelenítése;
b)
a szülői felelősség megállapítása, gyakorlása, átruházása, korlátozása vagy megszüntetése.
(2)   Az (1) bekezdés b) pontjában említett ügyek különösen a következőkkel foglalkoznak:
a)
felügyeleti jog és kapcsolattartási jog;
[…]”
Az említett rendelet a „Meghatározások” című 2. cikkének 1. és 7–10. pontjában kimondja:
„E rendelet alkalmazásában:
1.
»bíróság«: a tagállamok valamennyi, az 1. cikk alapján az e rendelet hatálya alá tartozó ügyekben joghatósággal rendelkező hatósága;
[…]
7.
»szülői felelősség«: egy gyermek személyével, illetve vagyonával kapcsolatos valamennyi jog és kötelesség, amelyet valamely természetes vagy jogi személy határozat, jogszabály hatálya, illetve jogilag kötelező [helyesen: hatályos] megállapodás útján [helyesen: alapján] gyakorol. A szülői felelősség magában foglalja a felügyeleti jogot és a láthatási jogot is;
8.
»szülői felelősség gyakorlója«: olyan személy, aki szülői felelősséget gyakorol egy gyermek felett;
9.
»felügyeleti jog«: a gyermek gondozásával kapcsolatos jogok és kötelességek, és különösen a gyermek tartózkodási helye meghatározásának joga;
10.
»láthatási jog«: különösen a gyermek korlátozott időre való elvitelének joga a szokásos tartózkodási helyétől eltérő helyre.”
Ugyanezen rendelet „Általános joghatóság” címet viselő 8. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Egy tagállam bíróságai joghatósággal rendelkeznek olyan gyermek feletti szülői felelősségre vonatkozó ügyekben, aki a bíróság megkeresésékor az adott tagállamban szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik.”
A bolgár jog
A Semeen kodeks (családjogi törvénykönyv) a
Darzhaven vestnik
2016. szeptember 20‑i 74. számában kihirdetett változatában (a továbbiakban: családjogi törvénykönyv) a „[r]okonok láthatási jogával” kapcsolatban előírja:
„(1)   A nagyapa és a nagyanya a gyermek mindenkori lakóhelye szerinti Rayonen sadnál (kerületi bíróság) kérelmezheti a gyermekre vonatkozó láthatás szabályainak megállapítását, ha ez a gyermek érdekét szolgálja. Ez a jog a gyermeket is megilleti.
(2)   A bíróság az 59. cikk (8) és (9) bekezdését értelemszerűen alkalmazza.
(3)   Ha az a szülő, aki számára a bíróság a láthatási jog gyakorlását biztosította, de ezt távollét vagy betegség miatt ideiglenesen nem képes gyakorolni, e jogot a gyermek nagyapja és a nagyanyja gyakorolhatja.”
A családjogi törvénykönyv 59. cikke értelmében:
„(1)   A házasság felbontása esetén a házasfelek közös megegyezéssel rendezik a házasságból származó kiskorú gyermekek felügyeletének és iskoláztatásának kérdéseit, a gyermekek érdekeire tekintettel. A bíróság a megállapodást a 49. cikk (5) bekezdése alapján jóváhagyja.
(2)   Az (1) bekezdésben említett megállapodás hiányában a bíróság hivatalból határoz arról, hogy a gyermekek mely szülőnél fognak lakni és melyik szülő gyakorolja a felügyeleti jogot, továbbá meghatározza az e jog gyakorlására vonatkozó intézkedéseket, valamint a láthatási jog gyakorlásának módját és a tartási kötelezettségeket.
[…]
(7)   Kivételesen, amennyiben a gyermekek érdekei ezt szükségessé teszik, a bíróság elrendelheti, hogy a gyermekek beleegyezésükkel a nagyapánál vagy a nagyanyánál vagy más felmenőknél vagy közeli hozzátartozóknál lakjanak. Amennyiben ez nem lehetséges, a gyermeket intézményi gondozásba veszik vagy nevelőszülőknél helyezik el, amelyet/akiket a szociális ellátásért felelős igazgatóság jelöl ki, vagy a gyermek lakóhelyén nyújtanak szociális segítséget. A bíróság mindegyik esetben meghatározza a gyermek tekintetében a szülők láthatási jogának megfelelő rendjét.
(8)   Amennyiben szükséges, a bíróság megfelelő óvintézkedéseket ír elő, hogy a (2) és (7) bekezdése szerinti határozat végrehajtását biztosítsa, úgymint:
1.
a láthatási jog meghatározott személy jelenlétében történő gyakorlása;
2.
a láthatási jog meghatározott helyen történő gyakorlása;
3.
a gyermek útiköltségének, és, amennyiben szükséges, a gyermeket kísérő személy útiköltségének vállalása.
(9)   A körülmények megváltozása esetén a bíróság a szülő vagy a Szociális támogatás igazgatósága kérelmére, vagy hivatalból a korábban előírt intézkedéseket megváltoztathatja, vagy új intézkedéseket írhat elő.”
A Zakon za litsata i semeystvoto (személyekről és a családról szóló törvény) a
Darzhaven vestnik
2002. december 29‑i 120. számában kihirdetett változata a 4. cikkében előírja:
„Azok a személyek, akik a 14. életévet betöltötték, de a 18. életévet még nem töltötték be, kiskorúak.
E személyek jogügyleteinek az érvényességéhez a szülőjük vagy gyámjuk beleegyezése szükséges, azonban megköthetik a mindennapi élet körébe tartozó kisebb jelentőségű szerződéseket, valamint rendelkezhetnek munkával szerzett jövedelmükkel.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Neli Valcheva a nagyanyja Christos Babanarakisnak, aki 2002. április 8‑án született N. Valcheva lányának, Mariana Kolevának a Georgios Babanarakisszal kötött házasságából. Ezt a házasságot egy görög bíróság felbontotta, és a Christos Babanarakis feletti szülői felügyeleti jogot az apának ítélte. E bíróság meghatározta az anyának a gyermekkel való kapcsolattartási joga gyakorlásának szabályait is: interneten és telefonon, valamint Görögországban személyes találkozások alkalmával, havonta néhány óra időtartamban.
N. Valcheva, miután arra hivatkozott, hogy nincsen lehetősége unokájával teljes értékű kapcsolatra, és hogy a görög hatóságoktól eredménytelenül kért többször segítséget, egy elsőfokú bolgár bírósághoz fordult, és a családjogi törvénykönyv 128. cikke alapján kérelmezte, hogy a bíróság állapítsa meg a kiskorú unokájával való kapcsolattartási joga gyakorlásának szabályait. N. Valcheva annak engedélyezését kérte, hogy a gyermeket rendszeresen, havonta egy hétvégén láthassa, valamint hogy évente kétszer, egy vagy két hétig a gyermek az iskolai szüneteket nála tölthesse.
Az említett elsőfokú bíróság úgy vélte, hogy nincs joghatósága N. Valcheva kérelmének elbírálására. N. Valcheva a fellebbviteli bírósághoz fordult, amely a 2201/2003 rendelet alapján helybenhagyta az elsőfokú határozatot. E bíróság úgy ítélte meg, hogy ezt a rendeletet kell alkalmazni azokban az ügyekben, amelyek tárgya a gyermeknek a tágabb családi körével, köztük a nagyszülőkkel való kapcsolattartásának a joga, és hogy e rendelet 8. cikke értelmében az említett kérelem tekintetében azon tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelyben a bírósághoz forduláskor a gyermek szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett, vagyis a görög bíróságok.
N. Valcheva ezen ítélet felülvizsgálatát kezdeményezte a kérdést előterjesztő bíróság előtt. Ez utóbbi jelezte, hogy lényegében osztja a fellebbviteli bíróság álláspontját, azonban hozzátette, hogy a joghatósággal rendelkező bíróság meghatározásához tudnia kell, hogy a 2201/2003 rendelet alkalmazandó‑e a nagyszülők láthatási jogára.
E körülmények között a Varhoven kasatsionen sad (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a 2201/2003 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a) pontjában és 2. cikkének 10. pontjában használt »láthatási jog« fogalmát, hogy az nemcsak a gyermeknek a szülők általi, hanem a szülőkön kívül az egyéb rokonok, nevezetesen a nagyszülők általi láthatását is magában foglalja?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy egy gyermek nagyszüleinek az előbbire vonatkozó láthatási joga a 2201/2003 rendelet hatálya alá tartozik‑e, annak meghatározása érdekében, hogy az N. Valcheváéhoz hasonló, az e láthatási jogra vonatkozó kérelem elbírálására joghatósággal rendelkező bíróság kijelölését e rendelet alapján kell‑e elvégezni, vagy a nemzetközi magánjogi szabályok szerint.
A hivatkozott első esetben főszabály szerint a 2201/2003 rendelet 8. cikkének megfelelően azon tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelyben a bírósághoz fordulás időpontjában a gyermek szokásos lakóhelye található. A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információk alapján a görög bíróságok rendelkeznének joghatósággal.
A hivatkozott második esetben a nemzeti bíróságoknak, a jelen ügyben a bolgár bíróságnak kellene megvizsgálniuk a nemzetközi magánjog szabályaira tekintettel joghatóságuk fennállását.
A 2201/2003 rendelet nem pontosítja, hogy a „láthatási jog” fogalma, amelyet e rendelet 2. cikkének 10. pontja határoz meg, magában foglalja‑e a nagyszülő láthatási jogát.
E fogalmat önállóan kell értelmezni, tekintettel annak szövegére, valamint a 2201/2003 rendelet rendszerére és célkitűzéseire, többek között e rendelet előkészítő munkálatai, valamint más uniós és nemzetközi jogi aktusok fényében.
A 2201/2003 rendelet 2. cikke 10. pontjának szövegét illetően meg kell állapítani, hogy az a láthatási jogot tágan határozza meg, magában foglalva többek között a gyermek korlátozott időre való elvitelét a szokásos tartózkodási helyétől eltérő helyre.
E meghatározás semmiféle korlátozást nem tartalmaz azon személyek körét illetően, akik a láthatási jogot élvezhetik.
Annak meghatározása érdekében, hogy a nagyszülők az említett rendelkezéssel érintett személyek közé tartoznak‑e, figyelembe kell venni a 2201/2003 rendelet hatályát, melyet e rendelet 1. cikke (1) bekezdésének b) pontja pontosít, melynek értelmében e rendelet a szülői felelősség megállapítására, gyakorlására, átruházására, korlátozására vagy megszüntetésére alkalmazandó.
Egyébként a láthatási jog fogalma szerepel többek között a 2201/2003 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a) pontjában, valamint 2. cikkének (7) pontjában.
E rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a) pontja pontosítja, hogy a szülői felelősséggel kapcsolatos ügyek különösen a felügyeleti jogra és a kapcsolattartási jogra vonatkoznak.
Ami az említett rendelet 2. cikkének 7. pontját illeti, az úgy határozza meg a szülői felelősség fogalmát, mint a gyermek személyével, illetve vagyonával kapcsolatos valamennyi jog és kötelesség, amelyet valamely természetes vagy jogi személy határozat, jogszabály hatálya, illetve hatályos megállapodás alapján gyakorol, és amely magában foglalja a felügyeleti jogot és a láthatási jogot is.
E rendelkezések fényében rá kell mutatni, hogy a 2201/2003 rendelet nem zárja ki kifejezetten, hogy a nagyszülők által az unokájukkal kapcsolatban kért láthatási jog e rendelet hatálya alá tartozzon.
Fontos figyelembe venni a 2201/2003 rendelet célkitűzését is.
Ahogyan az e rendelet preambulumából kitűnik, e rendelet a szülői felelősség terén a joghatóságra, valamint a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó szabályok kialakítása révén a bírósági határozatok kölcsönös elismerése elvén alapuló valóságos jogi térség létrehozására irányul.
Az említett rendelet (5) preambulumbekezdése szerint e rendelet kiterjed a szülői felelősségre vonatkozó „valamennyi” határozatra.
Ezek között, és ugyanezen rendelet (2) preambulumbekezdésének megfelelően a láthatási jog prioritásként szerepel.
Márpedig a szülői felelősség terén a határozatok kölcsönös elismerésére vonatkozó 2001. március 27‑i bizottsági munkadokumentumból (COM(2001) 166 végleges) következik, hogy az uniós jogalkotóban felmerült a kérdés, hogy melyek azok a személyek, akik szülői felelősséget gyakorolhatnak vagy láthatási joggal rendelkezhetnek. Az uniós jogalkotó több lehetőséget is megvizsgált, köztük az érintett személyek körének a gyermek valamely szülőjére korlátozását és ellenkezőleg, a meghatározott személyek köre bármely korlátozásának hiányát. E dokumentum említést tesz többek között a nagyszülőkről, hivatkozva az Európa Tanácsnak a gyermekekkel való kapcsolattartásról szóló egyezménytervezetére, amely elismeri a gyermek azon jogát, hogy személyes kapcsolatot tartson fenn ne csupán a szüleivel, hanem velük családi viszonyban álló más személyekkel is, mint amilyenek a nagyszülők. Végül az uniós jogalkotó azt a megoldást választotta, hogy semmiféle rendelkezésnek nem szabad korlátoznia azon személyek körét, akik szülői felelősséget gyakorolhatnak vagy láthatási joggal rendelkezhetnek.
Ahogyan azt a főtanácsnok indítványának 65. pontjában hangsúlyozta, a 2201/2003 rendelet előkészítő munkálataira tekintettel meg kell állapítani, hogy az uniós jogalkotónak szándékában állt kiszélesíteni a házassági ügyekben és a házastársaknak a közös gyermekekkel kapcsolatos szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. május 29‑i 1347/2000/EK tanácsi rendeletnek (
HL 2000. L 160., 19. o.
; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 209. o.) a korábban a szülőkre vonatkozó jogvitákra korlátozott hatályát, és ide kívánt sorolni a szülői felelősségre, ennek következtében a láthatási jogról szóló valamennyi határozatot, függetlenül az e jogok gyakorlására alkalmas személyektől, és nem zárta ki a nagyszülőket sem.
Ezen elemzésből kitűnik, hogy a láthatási jognak a 2201/2003 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a) pontjában és 2. cikke 7. és 10. pontjában szereplő fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem csupán a szülőknek a gyermekre vonatkozó láthatási jogára vonatkozik, hanem más személyek láthatási jogára is, akikkel fontos, hogy e gyermek személyes kapcsolatot tartson fenn, különösen a nagyszüleire, akár jogosultak szülői felelősségre, akár nem.
Ebből következik, hogy a nagyszülőknek az unokáikra vonatkozó láthatási jog megadása iránti kérelme a 2201/2003 rendelet 1. cikke (1) bekezdése b) pontjának, így e rendeletnek a hatálya alá tartozik.
Hangsúlyozni kell azt is, hogy amennyiben a láthatási jog nem vonatkozna e személyek mindegyikére, az e jogra vonatkozó kérdéseket nem csupán a 2201/2003 rendelet által kijelölt bíróságok dönthetnék el, hanem más bíróságok is, melyek a nemzetközi magánjog alapján megállapítanák joghatóságuk fennállását. Így egymásnak ellentmondó vagy akár összeegyeztethetetlen határozatok születhetnének, mivel a gyermek valamely hozzátartozójának biztosított láthatási jog sértheti a szülői felelősség valamely gyakorlójának biztosított e jogot.
Ahogyan arra a főtanácsnok indítványának 56. pontjában rámutatott, a láthatási jognak a szülőktől eltérő személy számára történő biztosítása ez utóbbiak jogaiba vagy kötelezettségeibe ütközhet, a jelen ügyben az apa felügyeleti jogába és az anya láthatási jogába. Következésképpen az ellentmondásos intézkedések elfogadásának megelőzése céljából és a gyermek mindenek felett álló érdekében egyazon bíróságnak, főszabály szerint a gyermek szokásos tartózkodási helye szerinti bíróságnak kell rendelkeznie a láthatási jogokról.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2201/2003 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a) pontjában és 2. cikkének 7. és 10. pontjában szereplő „láthatási jog” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az kiterjed a nagyszülőknek az unokáikra vonatkozó láthatási jogára is.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i 2201/2003 tanácsi rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a) pontjában és 2. cikkének 7. és 10. pontjában szereplő „láthatási jog” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az kiterjed a nagyszülőknek az unokáikra vonatkozó láthatási jogára is.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.