CELEX: 62019TJ0854
Euroopa Liidu kaubamärk
Kehtetuks tunnistamise menetlus
Euroopa Liidu sõnamärk MONTANA
Absoluutne keeldumispõhjus
Kirjeldavus
Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt c (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkt c)
Õigus olla ära kuulatud
Määruse 2017/1001 artikli 94 lõige 1
Faktide kontrollimine omal algatusel
Esimest korda apellatsioonikojas esitatud tõendite vastuvõtmine
Määruse 2017/1001 artikli 95 lõiked 1 ja 2

)
[…]
Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
rahuldada kehtetuks tunnistamise taotlus ja tunnistada vaidlusalune kaubamärk kehtetuks seoses asjaomaste kaupade ja teenustega;
–
mõista kulud, sealhulgas apellatsioonikoja menetluses kantud kulud, välja EUIPO-lt ja menetlusse astujalt.
Kohtuistungil loobus hageja oma teisest nõudest ning see taotlus kanti kohtuistungi protokolli.
EUIPO palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja palub Üldkohtul jätta hagi rahuldamata.
Õiguslik käsitlus
[…]
Esimene väide, mille kohaselt on rikutud määruse 2017/1001 artikli 95 lõikeid 1 ja 2
Esimeses väites heidab hageja apellatsioonikojale sisuliselt ette esiteks seda, et ta võttis menetlusse astuja poolt hilinenult esitatud tõendid määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 2 alusel vastu, ja teiseks seda, et ta analüüsis teatavaid fakte omal algatusel, rikkudes määruse 2017/1001 artikli 95 lõiget 1. Esimese väite võib seega jagada kaheks eraldi etteheiteks, mis puudutavad kahe eespool nimetatud sätte rikkumist.
Esimese väite esimene etteheide, mis puudutab määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 2 rikkumist
[…]
Määruse 2017/1001 artikli 95 lõikes 2 on sätestatud, et EUIPO „võib mitte arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult“.
Määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et üldreeglina ja kui ei ole sätestatud teisiti, jääb pooltele võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast nimetatud määruse alusel nende esitamiseks ette nähtud tähtaegade möödumist ning et EUIPO-l ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on tuginetud või mis on esitatud hilinenult (13. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, punkt
; 19. aprilli 2018. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Group,
C‑478/16 P
, ei avaldata,
EU:C:2018:268
, punkt
, ja 21. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Pan vs. EUIPO – Entertainment One UK (TOBBIA),
T‑777/17
, ei avaldata,
EU:T:2019:180
, punkt
).
Täpsustades, et EUIPO „võib“ sellisel juhul otsustada neid faktilisi asjaolusid või tõendeid mitte arvesse võtta, jätab määruse 2017/1001 artikli 95 lõige 2 viimasele laia kaalutlusruumi selle otsustamisel, kas neid tuleb arvesse võtta või mitte, millega seoses peab EUIPO oma otsust samas ka põhjendama (vt selle kohta 13. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, punkt
; 24. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus EUIPO vs. European Food,
C‑634/16 P
,
EU:C:2018:30
, punkt
, ja 21. märtsi 2019. aasta kohtuotsus TOBBIA,
T‑777/17
, ei avaldata,
EU:T:2019:180
, punkt
).
Lisaks on määruse 2017/1001 artikli 95 lõikes 2 ette nähtud kaalutlusõiguse teostamist määruse 2018/625 artikli 27 lõikes 4 piiritletud seoses esimest korda apellatsioonikojas esitatud faktide ja tõenditega. Selles sättes on ette nähtud:
„Määruse [2017/1001] artikli 95 lõike 2 kohaselt võib apellatsioonikoda arvesse võtta talle esimest korda esitatud uusi fakte ja tõendeid ainult juhul, kui:
a)
need võivad esmapilgul aidata kaasa asja tulemuslikule lahendamisele ning
b)
need jäid tähtaja jooksul esitamata mõjuval põhjusel, eriti kui need vaid täiendavad õigel ajal esitatud fakte ja tõendeid või kui need esitatakse selleks, et vaidlustada järeldused, mis tehti või vaadati läbi esimeses astmes tehtud edasikaevatavas otsuses tema enda algatusel.“
[…]
Esimese väite teine etteheide, mis puudutab määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 1 rikkumist
Hageja väidab, et vastavalt määruse 2017/1001 artikli 95 lõikele 1 võib absoluutsetele kehtetuks tunnistamise põhjustele tuginevas kehtetuks tunnistamise menetluses EUIPO võtta arvesse üksnes fakte ja argumente, mille on esitanud pooled. ELi kaubamärgi suhtes, mis on registreeritud, eeldatakse, et see on kehtiv, ning EUIPO-le kehtetuks tunnistamise taotluse esitanud isiku ülesanne on esitada EUIPO-le konkreetsed asjaolud, mis kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seavad.
Hageja leiab seega, et apellatsioonikojal ei olnud õigust tugineda omaenda tuvastatud faktilistele asjaoludele. Apellatsioonikoda tugines vaidlustatud otsuses aga „täiendavatele faktidele“, millele pooled ei ole tuginenud.
Hageja sõnul puudutavad need asjaolud esiteks Montana osariigi elanikkonda (vaidlustatud otsuse punkt 29), teiseks muude turismisihtkohtade, nagu California ja Florida osariigi populaarsust (vaidlustatud otsuse punkt 31), kolmandaks sõnaga „montana“ seotud määratlusi teatavates Euroopa keeltes ning selle sõna seostamist Šveitsi kohanimega Crans-Montana (vaidlustatud otsuse punktid 32 ja 33), neljandaks metsaala osakaalu Ameerika Ühendriikide ja teatavate Euroopa Liidu liikmesriikide territooriumist (vaidlustatud otsuse punktid 42 ja 43) ning viiendaks andmeid, mis on võetud entsüklopeediast „Britannica“ Montana taimestiku ja majanduse kohta (vaidlustatud otsuse punktid 40, 51 ja 52).
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peavad määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 1 kohaselt EUIPO kontrollijad ja edasikaebamise korral EUIPO apellatsioonikoda absoluutsete keeldumispõhjuste hindamisel kontrollima faktilisi asjaolusid omal algatusel, et teha kindlaks, kas üks või teine sama määruse artiklis 7 toodud registreerimisest keeldumise põhjus käib selle kaubamärgi kohta, mille registreerimist taotletakse, või mitte. Sellest tulenevalt võivad EUIPO pädevad organid oma otsuseid põhjendada faktiliste asjaoludega, millele taotluse esitaja ei ole tuginenud (vt selle kohta 29. märtsi 2019. aasta kohtuotsus All Star vs. EUIPO – Carrefour Hypermarchés (Kinga talla kuju),
T‑611/17
, ei avaldata,
EU:T:2019:210
, punkt
, ja 10. juuni 2020. aasta kohtuotsus Louis Vuitton Malletier vs. EUIPO – Wisniewski (Malelaua mustri kujutis),
T‑105/19
, ei avaldata,
EU:T:2020:258
, punkt
).
Absoluutsel keeldumispõhjusel põhinevas kehtetuks tunnistamise menetluses ei saa apellatsioonikoda siiski olla kohustatud EUIPO pädevate talituste poolt registreerimise ajal tuvastatud asjakohaseid fakte omal algatusel uuesti kontrollima. Määruse 2017/1001 artiklite 59 ja 62 sätetest ilmneb, et ELi kaubamärk loetakse kehtivaks, kuni EUIPO selle kehtetuks tunnistamise menetluses tühistab. Seega eeldatakse kaubamärgi kehtivust, mis on EUIPO poolt kaubamärgi registreerimistaotluse hindamisel läbiviidava kontrolli loogiline tagajärg (vt selle kohta 29. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Kinga talla kuju,
T‑611/17
, ei avaldata,
EU:T:2019:210
, punkt
, ja 10. juuni 2020. aasta kohtuotsus Malelaua mustri kujutis,
T‑105/19
, ei avaldata,
EU:T:2020:258
, punkt
).
See kehtivuse presumptsioon piirab määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 1 esimesest lausest tulenevat EUIPO kohustust kontrollida omal algatusel asjaomaseid fakte, mis võivad registreerimismenetluses tuua kaasa absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamise ELi kaubamärgi registreerimistaotluste hindamisel EUIPO kontrollija poolt ja edasikaebamise korral apellatsioonikoja poolt. Samas eeldatakse absoluutsel keeldumispõhjusel põhinevas kehtetuks tunnistamise menetluses, et registreeritud Euroopa Liidu kaubamärk on kehtiv ja EUIPO-le kehtetuks tunnistamise taotluse esitanud isiku ülesanne on esitada konkreetsed asjaolud, mis kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seavad. Nii on sätestatud määruse 2017/1001 artikli 95 lõike 1 teises lauses, millega konsolideeriti Üldkohtu varasem kohtupraktika (13. septembri 2013. aasta kohtuotsus Fürstlich Castell’sches Domänenamt vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Castel Frères (CASTEL),
T‑320/10
,
EU:T:2013:424
, punkt
), et artikli 59 kohastes kehtetuks tunnistamise menetlustes piirdub EUIPO läbivaatamisel poolte esitatud põhjuste ja argumentidega (vt 10. juuni 2020. aasta kohtuotsus Malelaua mustri kujutis,
T‑105/19
, ei avaldata,
EU:T:2020:258
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuigi registreeringu kehtivuse presumptsioon piirab EUIPO kohustust kontrollida asjakohaseid asjaolusid, ei takista see eelkõige vaidlusaluse kaubamärgi kehtivust kahtluse alla seadva poole välja toodud asjaolusid arvestades tal siiski tugineda üldtuntud asjaoludele (vt selle kohta 29. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Kinga talla kuju,
T‑611/17
, ei avaldata,
EU:T:2019:210
, punkt
, ja 10. juuni 2020. aasta kohtuotsus Malelaua mustri kujutis,
T‑105/19
, ei avaldata,
EU:T:2020:258
, punkt
).
Peale selle olgu märgitud, et kuigi absoluutsel keeldumispõhjusel põhinevates kehtetuks tunnistamise menetlustes piirdub EUIPO kontrollimisel väidete ja argumentidega, mille on esitanud pooled, siis ei tähenda see, et apellatsioonikoda ei saa kehtetuks tunnistamise taotleja esitatud asjaolusid, argumente ja tõendeid ise hinnates jõuda järeldusele, mis erineb taotleja pakutavast järeldusest (vt selle kohta 24. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Rubik’s Brand vs. EUIPO – Simba Toys (Ruudustikstruktuuriga tahkudega kuubiku kuju),
T‑601/17
, ei avaldata,
EU:T:2019:765
, punkt
). Sellega seoses tuleneb määruse 2017/1001 artikli 71 lõikest 1, et apellatsioonikoda võib talle esitatud kaebuse raames tegutseda vaidlustatud otsuse teinud talituse pädevuse piires ja peab seega vastulause põhjendatuse osas uuesti täielikult kontrollima nii õiguslikke kui ka faktilisi asjaolusid (vt selle kohta 13. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, punkt
; 4. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Tulliallan Burlington vs. EUIPO,
C‑155/18 P – C‑158/18 P
,
EU:C:2020:151
, punkt
, ja 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Robert Bosch vs. EUIPO (Simply. Connected.),
T‑251/17 ja T‑252/17
,
EU:T:2019:202
, punkt
).
Käesoleval juhul on selge, et vaidluse puhul on tegemist absoluutsele kehtetuks tunnistamise põhjusele tugineva kehtetuks tunnistamise menetlusega. Apellatsioonikoda oli seega kohustatud kontrollima üksnes poolte väiteid ja argumente, ilma et see mõjutaks võimalust võtta arvesse üldtuntud asjaolusid.
Ei saa aga tõdeda, et apellatsioonikoda on rikkunud määruse 2017/1001 artikli 95 lõiget 1, eirates läbiviidava kontrolli piire.
Nimelt tuleb märkida, et apellatsioonikoda kontrollis üksnes seda, kas absoluutne põhjus, millele hageja just nimelt viitas, võib kaasa tuua vaidlustatud kaubamärgi kehtetuks tunnistamise.
[…]
Lisaks leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuses, et kaubamärk MONTANA on õiguspäraselt registreeritud, kinnitades nii selle kehtivust.
Seetõttu ei analüüsinud apellatsioonikoda omal algatusel asjakohaseid fakte, mis oleksid võinud viia selliste muude absoluutsete keeldumispõhjuste kohaldamiseni, mis vastavalt eespool punktis 40 viidatud kohtupraktikale võivad vaidlustatud kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seada.
Lisaks ei ole hagejal alust väita, et apellatsioonikoda kontrollis asjaomase absoluutse keeldumispõhjuse hindamisel omal algatusel teatavaid „täiendavaid fakte“ (vt eespool punktid 35 ja 36).
Nimelt tuleb märkida, et eespool punktis 36 loetletud apellatsioonikoja järeldused kuuluvad hageja poolt kehtetuks tunnistamise taotluse toetuseks esitatud asjaolude ja tühistamisosakonna otsuse põhjenduste hindamise alla. Nende eesmärk on anda uus vaatekoht faktidele, tõenditele ja argumentidele, mille hageja oli esitanud kehtetuks tunnistamise taotluses ja mida apellatsioonikoda pidas ebatäpseteks või ebapiisavalt tõendavateks, ning lükata ümber tühistamisosakonna järeldused, millega rahuldati kehtetuks tunnistamise taotlus.
[…]
Sellest tuleneb, et vastavalt eespool punktis 42 viidatud kohtupraktikale annavad apellatsioonikoja järeldused tunnistust üksnes kaebuse põhjendatuse täielikust uuest läbivaatamisest nii õiguslike kui faktiliste asjaolude osas, mille tulemusel apellatsioonikoda jõudis teistsugusele järeldusele kui see, mida soovis hageja.
Eeltoodust tuleneb, et esimese väite teine etteheide ja seega esimene väide tervikuna tuleb tagasi lükata.
[…]

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta Franz Schröder GmbH & Co. KG kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kohtukulud.

3.
Jätta RDS Design ApSi kohtukulud tema enda kanda.

Collins
Kreuschitz
De Baere
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 2. juunil 2021 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
)	Esitatud on üksnes käesoleva kohtuotsuse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.