CELEX: 62016TJ0580
Funcție publică
Funcționari
Agenți temporari
Remunerație
Alocații familiale
Alocație școlară
Refuz de rambursare a cheltuielilor de școlarizare
Articolul 3 alineatul (1) din anexa VII la statut
Încredere legitimă
Egalitate de tratament
Principiul bunei administrări

Istoricul cauzei
Prima reclamantă, doamna Irit Azoulay, are un copil înscris din luna septembrie a anului 2014 la Athénée Ganenou în Bruxelles (Belgia). Ceilalți trei reclamanți, domnul Andrew Boreham, doamna Mirja Bouchard și domnul Darren Neville, au copii înscriși la École internationale Le Verseau din Bierges (Belgia). Reclamanții care aveau deja copii înscriși în aceste instituții de învățământ anterior anului 2014 au primit, până în anul școlar 2014/2015, rambursarea cheltuielilor de școlarizare a acestora în limitele plafonului lunar.
Școala internațională Le Verseau este o școală neconfesională care face parte din Fédération des établissements libres subventionnés indépendants (Federația Instituțiilor Libere Subvenționate Independente, FELSI) și este subvenționată de Comunitatea Franceză. Cursurile sunt predate în franceză și în engleză începând de la grădiniță, de către profesori vorbitori nativi ai acestor limbi. Totuși, această școală nu este finanțată în totalitate din această subvenție. Ea dispune de resurse proprii, care îi sunt furnizate în special de asociația fără scop lucrativ Les Amis du Verseau.
Athénée Ganenou este o școală confesională care este subvenționată de Comunitatea Franceză, a cărei programă de învățământ oficială și completă o aplică, la care se adaugă mai multe ore pe săptămână pentru învățarea limbii ebraice, a istoriei iudaismului, a Bibliei și a limbii engleze încă din secțiunea primară. Această școală nu este finanțată în totalitate prin această subvenție. Ea beneficiază de resurse proprii, care îi sunt furnizate în special de asociația fără scop lucrativ Les Amis de Ganenou.
În lunile octombrie și noiembrie ale anului 2014, reclamanții au introdus cereri de rambursare a cheltuielilor de școlarizare pe care le‑au efectuat pentru copiii aflați în întreținere, împreună cu documente justificative emise de școlile vizate, identice cu cele care au fost anexate la cererile lor anterioare de rambursare a unor astfel de cheltuieli de școlarizare care au fost acceptate.
La 24 aprilie 2015, reclamanții au primit o notificare privind respingerea definitivă a cererilor lor de rambursare a cheltuielilor de școlarizare (în continuare, „deciziile atacate”) pentru motivul că condițiile vizate la articolul 3 alineatul (1) din anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) nu erau îndeplinite, întrucât cele două școli vizate nu erau instituții de învățământ cu plată în sensul acestei dispoziții, contribuțiile opționale ale reclamanților la asociațiile fără scop lucrativ vizate aflându‑se în afara cadrului învățământului obligatoriu gratuit, astfel cum a fost prevăzut de legislația belgiană.
Fiecare dintre reclamanți a introdus la 20 iulie 2015 o reclamație în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut. Prin deciziile individuale ale secretarului general al Parlamentului European din 17 și din 19 noiembrie 2015, aceste reclamații au fost respinse (în continuare, „deciziile de respingere a reclamațiilor”). Totuși, secretarul general al Parlamentului European a decis să acorde reclamanților „în mod voluntar și excepțional” alocația școlară pentru anul 2014/2015, dar să nu le‑o mai acorde pentru anii școlari următori în cazul școlarizării la École internationale Le Verseau și la Athénée Ganenou.
Concluziile părților și procedura
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului Funcției Publice la 17 februarie 2016, reclamanții au introdus prezenta acțiune.
Potrivit articolului 3 din Regulamentul (UE, Euratom) 2016/1192 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 iulie 2016 privind transferul către Tribunal al competenței de a se pronunța în primă instanță asupra litigiilor dintre Uniunea Europeană și agenții acesteia (
JO 2016, L 200, p. 137
), cauzele pendinte în fața Tribunalului Funcției Publice la data de 31 august 2016 sunt transferate la Tribunal și continuă să fie examinate de Tribunal în starea în care se află la data respectivă și în conformitate cu Regulamentul de procedură al Tribunalului.
Reclamanții solicită Tribunalului:
—
anularea deciziilor atacate;
—
în măsura în care este necesar, anularea deciziilor de respingere a reclamațiilor;
—
obligarea Parlamentului la plata către aceștia a alocației școlare pentru anul 2015/2016, majorată cu dobânzi, calculate de la datele la care aceste sume erau datorate;
—
obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.
Parlamentul solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamanților la plata cheltuielilor de judecată.
În ședință și drept răspuns la o întrebare adresată de Tribunal, reclamanții au solicitat modificarea celui de al doilea punct din concluziile lor și, astfel, solicită Tribunalului:
—
anularea deciziilor atacate;
—
în măsura în care este necesar, anularea „deciziilor de respingere a reclamațiilor, cu o excepție totuși în ceea ce privește decizia secretarului general al Parlamentului European de a le acorda în mod voluntar și excepțional alocația școlară pentru anul 2014/2015”;
—
obligarea Parlamentului la plata către aceștia a alocației școlare pentru anul 2015/2016, majorată cu dobânzi, calculate de la datele la care aceste sume au fost datorate;
—
obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
Cu privire la concluziile în anularea deciziilor de respingere a reclamațiilor
Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, concluziile în anulare îndreptate formal împotriva deciziei de respingere a unei reclamații au ca efect, în cazul în care această decizie este lipsită de conținut autonom, sesizarea Tribunalului în ceea ce privește actul împotriva căruia a fost introdusă reclamația (Hotărârea din 17 ianuarie 1989, Vainker/Parlamentul European,
293/87
,
EU:C:1989:8
, punctul
). Întrucât deciziile de respingere a reclamațiilor sunt în prezenta cauză lipsite de conținut autonom, acțiunea trebuie privită ca fiind îndreptată împotriva deciziilor atacate.
Cu privire la concluziile în anularea deciziilor atacate
În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive întemeiate, în primul rând, pe încălcarea articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la statut și pe o eroare vădită de apreciere, în al doilea rând, pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime și, în al treilea rând, pe încălcarea principiilor egalității de tratament și bunei administrări.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la statut și pe o eroare vădită de apreciere
– Argumentele părților
În primul rând, reclamanții observă că noțiunea „cheltuieli de școlarizare” vizată la articolul 3 alineatul (1) din anexa VII la statut acoperă taxele de înscriere și de frecventare a instituțiilor de învățământ. În opinia lor, condiția privind caracterul „cu plată” al instituției frecventate ar putea induce în eroare. Astfel, caracterul opțional sau obligatoriu al cheltuielilor de școlarizare nu ar fi relevant, întrucât nu ar fi vorba decât despre cheltuieli de școlarizare suportate de funcționar pentru copiii aflați în întreținere către școli care oferă proiectul pedagogic ales de aceștia. Dispoziția menționată nu ar condiționa acordarea alocației școlare de denumirile existente sau de clasificările realizate pe plan național, ci numai de natura cheltuielii care trebuie rambursată și de elementele sale constitutive.
În al doilea rând, reclamanții susțin că noțiunea „cheltuieli de școlarizare” este o noțiune autonomă. În această privință, aceștia recunosc că învățământul subvenționat în Belgia nu prevede predarea limbii materne engleze de către profesori nativi, nici transmiterea moștenirii culturale, religioase și istorice a poporului evreu. Unicul mijloc de a asigura acest învățământ ar fi o finanțare suplimentară. Cheltuielile acoperite din mijloacele proprii ale școlilor vizate și finanțate mulțumită sprijinului acordat de asociațiile fără scop lucrativ ar fi tocmai cheltuieli care permit unui elev mai întâi să aibă acces la un proiect pedagogic specific și apoi să participe în mod util la programe și să urmeze cursurile acestei instituții. Argumentul Parlamentului potrivit căruia legislația belgiană ar stabili că o instituție școlară nu poate condiționa o înscriere de plata unei sume nici către instituția propriu‑zisă, nici către orice alt organism nu ar ține seama de caracterul autonom al noțiunii „cheltuieli de școlarizare”. Tot potrivit reclamanților, reiese din declarația privind costurile de școlarizare că cheltuielile efectuate corespund cu exactitate participării părinților la finanțarea asociației fără scop lucrativ prin care se care sprijină o instituție școlară subvenționată și constituie, prin scopul și destinația lor, cheltuieli de școlarizare rambursabile.
În al treilea rând, reclamanții observă că cheltuielile excluse de la rambursare, enumerate la articolul 3 din dispozițiile generale de aplicare privind acordarea alocației școlare prevăzute la articolul 3 din anexa VII la statut, adoptate de Parlament la 18 mai 2004 în conformitate cu articolul 110 din statut (denumite în continuare „DGA”), sunt cheltuieli exterioare activității de învățământ, deci, în realitate, opționale. În schimb, cheltuielile legate de fondurile primite de asociațiile fără scop lucrativ vizate ar fi cheltuieli exigibile în amonte, în calitate de părți din taxele de înscriere și de frecventare.
În opinia Parlamentului, reiese din legislația belgiană că instituțiile libere subvenționate oferă învățământ gratuit și nu sunt școli private care impun cheltuieli de școlarizare care să condiționeze înscrierea elevilor și accesul la curs. Deși anumite cheltuieli pot fi solicitate în anumite condiții, neplata acestora nu poate constitui în niciun caz pentru elev un motiv de sancțiune precum refuzul înscrierii sau excluderea. Enumerarea de la articolul 3 din DGA a cheltuielilor excluse de la rambursarea cheltuielilor de școlarizare nu ar fi exhaustivă. Astfel, ar fi considerate cheltuieli de școlarizare numai cele care ar condiționa însăși admiterea elevului la școală și în cadrul programului acesteia. În speță, înscrierea elevilor la școlile vizate nu ar fi condiționată de plata unor taxe de înscriere. Cotizațiile părinților către asociațiile fără scop lucrativ vizate ar acoperi programul specific al celor două școli.
Parlamentul susține de asemenea că, în conformitate cu Concluzia nr. 012/77 a șefilor de administrații, pentru a putea beneficia de alocația școlară, agenții trebuie să prezinte o factură care să distingă între diferitele tipuri de cheltuieli. Facturile și adeverințele prezentate de reclamanți nu ar îndeplini această condiție și nu ar permite să se determine cu precizie destinația cotizațiilor plătite de reclamanți.
– Aprecierea Tribunalului
Articolul 3 alineatul (1) din anexa VII la statut prevede în special că, „[î]n condițiile stabilite de dispozițiile generale de aplicare a [respectivului] articol, funcționarul beneficiază de o alocație școlară destinată să acopere cheltuielile de școlarizare, în limita unui plafon lunar de 260,95 [euro], pentru fiecare copil aflat în întreținerea sa […], în vârstă de cel puțin cinci ani și care frecventează în mod regulat cursurile [cu program complet] ale unei instituții de învățământ primar sau secundar cu plată sau ale unei instituții de învățământ superior”.
Reiese de la articolul 3 alineatul (1) din anexa VII la statut că noțiunea „cheltuieli de școlarizare” privește cheltuielile legate de frecventarea în mod regulat, cu program complet, de către copilul aflat în întreținerea funcționarului a unei „instituții de învățământ primar sau secundar cu plată”.
Prin urmare, este necesar să se examineze dacă École internationale Le Verseau și Athénée Ganenou sunt instituții de „învățământ primar sau secundar cu plată” în sensul articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la statut.
În primul rând, nu se contestă că, potrivit legislației aplicabile în Comunitatea Franceză, învățământul obligatoriu în Comunitatea Franceză este gratuit și nu poate fi solicitată sau primită nicio taxă de școlarizare.
În această privință, este necesar să se arate că Circulara nr. 4516 din 29 august 2013 a Comunității Franceze, intitulată „Gratuitatea accesului la învățământul obligatoriu” (denumită în continuare „circulara nr. 4516”), precizează cele ce urmează în capitolul II, intitulat „Regulile aplicabile în materie de gratuitate a accesului la învățământ”, care figurează în partea A, intitulată „Cheltuielile pe care școala nu le poate solicita (articolele 100 și 102 din Decretul din 24 iulie 1997, «Misiuni»)”:
„În învățământul primar, precum și în învățământul secundar, instituțiile de învățământ nu pot solicita părinților plata anumitor cheltuieli. Între acestea se numără:
1)
Taxă de școlarizare directă sau indirectă:
Articolul 12 [alineatul] 1 din Legea din 29 mai 1959, așa‑numita Lege a pactului școlar și articolul 100 [alineatul] 1 din Decretul din 24 iulie 1997 precizează că nu poate fi percepută sau acceptată nicio taxă de școlarizare directă sau indirectă.
În practică:
Aceasta înseamnă mai ales că o instituție școlară nu poate condiționa înscrierea de plata unei sume de bani, nici instituției înseși, nici oricărui alt organism ([asociație fără scop lucrativ], asociație mutuală, asociere de fapt).”
În al doilea rând, de asemenea, nu se contestă că, în conformitate cu reglementarea menționată la punctele 22 și 23 de mai sus, reclamanții nu au avut obligația de a plăti către École internationale Le Verseau, către Athénée Ganenou sau către un organism terț taxe de înscriere sau de frecventare a acestor școli de către copiii aflați în întreținerea lor.
Astfel, reiese din adeverințele emise de École internationale Le Verseau că „[c]otizația pentru anul 2014/2015 […] va fi destinată exclusiv menținerii și dezvoltării proiectelor pedagogice [ale școlii menționate] în care [sunt] înscriși în mod adecvat [copiii aflați în întreținerea celui de al doilea, a celui de al treilea și a celui de al patrulea reclamant] și care nu sunt subvenționate de Comunitatea Franceză”. Athénée Ganenou „confirm[ă] […] înscrierea copilului [aflat în întreținerea primei reclamante] pentru anul 2014/2015”, arată că „este o școală liberă subvenționată, care aplică programa oficială și completă a [Comunității Franceze]”, menționează că „[p]articiparea la proiectul pedagogic specific și de școlarizare nesubvenționat se ridică la 270 de euro pe lună, zece luni pe an”, și precizează că „[a]ceste cheltuieli nu acoperă materialul școlar, nici cantina, care sunt plătite separat”.
În consecință, în speță, condiția unei „instituții de învățământ primar sau secundar cu plată” în sensul articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la statut nu este îndeplinită și, prin urmare, reclamanții nu pot beneficia de o alocație școlară pentru copiii aflați în întreținerea lor, înscriși la École internationale Le Verseau și, respectiv, la Athénée Ganenou.
Această concluzie nu este contrazisă de argumentele invocate de reclamanți.
Mai întâi, reclamanții arată că noțiunea „cheltuieli de școlarizare” ar viza cheltuielile suportate de funcționar pentru copiii aflați în întreținerea sa în școlile care oferă proiectul pedagogic ales de aceștia.
Articolul 3 din DGA prevede:
„În limita plafoanelor prevăzute la alineatul (1) primul și al treilea paragraf ale articolului 3 din anexa VII la statut, alocația școlară B acoperă:
(a)
taxele de înscriere și de frecventare a instituțiilor de învățământ[;]
(b)
cheltuielile de transport[;]
cu excluderea tuturor celorlalte cheltuieli și în special:
—
a cheltuielilor obligatorii, precum cheltuielile pentru achiziționarea cărților, a materialului școlar, a unui echipament sportiv, acoperirea unei asigurări școlare și a cheltuielilor medicale, taxele de examen, cheltuielile efectuate pentru activități școlare externe comune (precum excursiile, vizitele și călătoriile școlare, stagiile sportive etc.), precum și a altor cheltuieli aferente aplicării programei școlare a instituției de învățământ frecventate,
—
a cheltuielilor rezultate din participarea copilului la excursii la munte, la mare sau în aer liber, precum și la activități similare.”
Astfel, trebuie să se observe că, potrivit articolului 3 din DGA, cheltuielile de școlarizare acoperă „taxele de înscriere și de frecventare a instituțiilor de învățământ”. Or, astfel formulat, cheltuielile de școlarizare acoperă atât cheltuielile care permit unui elev să aibă acces la instituția de învățământ (taxa de înscriere), cât și cheltuielile care îi permit să urmeze cursurile și să participe în mod util la programele acestei instituții (taxa de frecventare) (Hotărârea din 8 septembrie 2011, Bovagnet/Comisia,
F‑89/10
,
EU:F:2011:129
, punctul
).
Or, trebuie să se constate că, în speță, înscrierea și serviciile educative prestate în cadrul École internationale Le Verseau și al Athénée Ganenou către copiii aflați în întreținerea reclamanților nu sunt condiționate de plata unei sume de bani către aceste instituții sau către organisme terțe, precum asociațiile fără scop lucrativ, care să acopere taxele de înscriere și de frecventare a școlilor menționate. Situația contrară, de altfel, astfel cum rezultă din Circulara nr. 4516, nu ar fi în conformitate cu legislația aplicabilă în Comunitatea Franceză.
Trebuie să se constate de asemenea că reclamanții nu au contrazis observația Parlamentului potrivit căreia neplata sumelor vizate către asociațiile fără scop lucrativ respective nu poate constitui în niciun caz, pentru elev, un motiv de sancțiune precum refuzul înscrierii sau excluderea.
În această privință, trebuie să se facă trimitere de asemenea la Circulara nr. 4516, în care, în ceea ce privește plata cheltuielilor pe care le poate solicita școala, precum cele pentru „piscină și activități[le] culturale și sportive”, în capitolul II, la rubrica „Neplata cheltuielilor”, se stipulează următoarele:
„În cazul neplății sau al refuzului de plată, școala nu poate nici să refuze înscrierea sau reînscrierea unui elev, nici să îl excludă definitiv, nici să îl sancționeze, nici să refuze a‑i preda foaia matricolă sau diploma. Dacă este cazul, o procedură de cerere de recuperare este prevăzută în cadrul fiecăreia dintre entitățile organizatoare.”
În consecință, argumentul întemeiat pe noțiunea „cheltuieli de școlarizare” nu schimbă nimic din împrejurarea că, în prezenta cauză, în lipsa unor taxe de înscriere și de frecventare, École internationale Le Verseau și Athénée Ganenou nu pot fi calificate drept „instituții de învățământ primar sau secundar cu plată” în sensul articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la statut.
În continuare, reclamanții susțin că, dat fiind că noțiunea „cheltuieli de școlarizare” este o noțiune autonomă a dreptului Uniunii Europene, conținutul acesteia nu poate depinde de denumirile existente sau de clasificările realizate pe planul național, ci numai de însăși natura cheltuielii care trebuie rambursată și de elementele ei constitutive (Hotărârea din 8 septembrie 2011, Bovagnet/Comisia,
F‑89/10
,
EU:F:2011:129
, punctul
).
Reclamanții observă în mod întemeiat că noțiunea „cheltuieli de școlarizare” este o noțiune autonomă de drept al Uniunii și, prin urmare, denumirile sau clasificările naționale în materie de cheltuieli de școlarizare nu sunt determinante. Totuși, de aici rezultă de asemenea că denumirea sau clasificarea cotizațiilor plătite de părinți către asociațiile fără scop lucrativ vizate nu schimbă cu nimic împrejurarea că nici École internationale Le Verseau, nici Athénée Ganenou nu solicită taxe de înscriere sau de frecventare. Prin urmare, în mod necesar, cotizațiile solicitate de asociațiile fără scop lucrativ menționate în temeiul participării copiilor la proiectul specific și de școlarizare nesubvenționat al acestor școli nu pot privi nici taxe de înscriere și de frecventare a școlilor menționate, astfel cum confirmă, de altfel, Circulara nr. 4516. În consecință, cotizațiile solicitate în prezenta cauză de aceste asociații fără scop lucrativ nu pot în orice caz să fie calificate drept „cheltuieli de școlarizare” în sensul articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la statut și astfel cum se precizează la articolul 3 din DGA.
În cele din urmă, reclamanții arată că cheltuielile excluse de la rambursare, enumerate la articolul 3 din DGA, sunt cheltuieli externe activității de învățământ și, prin urmare, sunt în realitate opționale, pe când cheltuielile legate de fondurile primite de asociațiile fără scop lucrativ vizate ar fi cheltuieli exigibile în amonte, în calitate de părți din taxele de înscriere și de frecventare.
În această privință, trebuie amintit că articolul 3 din DGA stabilește o opoziție între „toate celelalte cheltuieli”, pe care le exclude de la orice rambursare și din care prezintă anumite exemple, și „taxele de înscriere și de frecventare a instituțiilor de învățământ”, precum și „cheltuielile de transport”, pentru care este posibilă o rambursare limitată. În plus, contrar susținerilor reclamanților, expresia„toate celelalte cheltuieli” nu vizează numai „cheltuieli[le] exterioare activității de învățământ”. Astfel, această dispoziție vizează expres „alt[e] cheltuieli aferente aplicării programei școlare a instituției de învățământ frecventate”.
În cele din urmă, reclamanții au declarat că la École internationale Le Verseau și la Athénée Ganenou învățământul obligatoriu era completat cu cursuri care făceau parte din proiectul pedagogic al fiecăreia dintre aceste școli și că, în acest scop, ei plăteau către asociațiile fără scop lucrativ vizate sume care acopereau participarea copiilor lor la proiectul specific și de școlarizare nesubvenționat al acestor școli.
Rezultă din aceste declarații că, întrucât cotizațiile plătite către asociațiile fără scop lucrativ vizate nu pot fi calificate drept cheltuieli de școlarizare, ele constituie cheltuieli generate de cerințe și de activități legate de aplicarea programei școlare, respectiv de participarea copiilor la proiectul specific și de școlarizare nesubvenționat al școlilor în cauză și trebuie considerate drept „alt[e] cheltuieli aferente aplicării programei școlare a instituției de învățământ frecventate” în sensul articolului 3 al doilea paragraf din DGA, care, potrivit aceleiași dispoziții, nu sunt acoperite de alocația școlară B.
Prin urmare, primul motiv trebuie respins.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime
– Argumentele părților
Potrivit reclamanților, Parlamentul a dat asigurări precise care au dat naștere speranței acestora că vor obține plata alocațiilor școlare întrucât aceste cheltuieli au fost rambursate în anii anteriori. Aceștia resping argumentul Parlamentului potrivit căruia alocația școlară este supusă unei evaluări anuale. În opinia acestora, este vorba mai degrabă despre o examinare anuală a politicii de rambursare a cheltuielilor de școlarizare, ceea ce ar echivala cu a admite că Parlamentul ar avea dreptul de a schimba radical poziția administrației în ceea ce privește o situație pur identică, ceea ce ar fi contrar principiului securității juridice.
Parlamentul contestă argumentația reclamanților.
– Aprecierea Tribunalului
Dreptul de a solicita protecția încrederii legitime necesită îndeplinirea a trei condiții. În primul rând, persoanei interesate trebuie să îi fi fost furnizate de către administrație asigurări precise, necondiționate și concordante, emise de surse autorizate și de încredere. În al doilea rând, aceste asigurări trebuie să fie de natură să dea naștere unei așteptări legitime în percepția persoanei căreia îi sunt adresate. În al treilea rând, asigurările date trebuie să fie conforme normelor aplicabile (Hotărârea din 7 noiembrie 2002, G/Comisia,
T‑199/01
,
EU:T:2002:271
, punctul
).
În prezenta cauză, este suficient să se arate că, chiar presupunând că reclamanților le‑au fost date de Parlament asigurări precise, necondiționate și concordante cu privire la rambursarea cotizațiilor plătite de aceștia către asociațiile fără scop lucrativ vizate în temeiul participării copiilor aflați în întreținerea lor la proiectul specific și de școlarizare nesubvenționat al școlilor în cauză, astfel de asigurări nu ar fi respectat dispozițiile statutului, astfel cum s‑a arătat la punctele 19-41 de mai sus. Prin urmare, nicio încălcare a principiului protecției încrederii legitime nu poate fi constatată în prezenta cauză.
În orice caz, nu reiese nicidecum din înscrisurile din dosar că administrația ar fi dat asigurări precise, necondiționate și concordante reclamanților. Formularul specific pregătit de administrație pentru școli trebuia să permită să se stabilească mai simplu, prin intermediul unor întrebări privind diferitele cheltuieli de școlarizare solicitate de aceste școli și în lipsa unei facturi detaliate din partea lor, dacă școlile au solicitat taxe de înscriere și de frecventare care, dacă este cazul, trebuiau să facă obiectul unei rambursări din partea administrației. Or, din acest formular nu a reieșit plata taxei de înscriere de către reclamanți.
În cele din urmă, argumentația reclamanților potrivit căreia schimbarea practicii administrative ar fi contrară principiului securității juridice este inadmisibilă întrucât nu a fost invocată în reclamație și, prin urmare, nu este în conformitate cu regula concordanței dintre reclamația administrativă prealabilă și acțiune.
Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, regula concordanței dintre reclamație, în sensul articolului 91 alineatul (2) din statut, și cererea introductivă subsecventă impune, sub sancțiunea inadmisibilității, ca un motiv invocat în fața instanței Uniunii să fi fost deja invocat în cadrul procedurii precontencioase, astfel încât autoritatea împuternicită să facă numiri să fi fost în măsură să cunoască criticile pe care persoana interesată le formulează împotriva deciziei contestate (a se vedea Hotărârea din 7 iulie 2004, Schmitt/AER,
T‑175/03
,
EU:T:2004:214
, punctul
și jurisprudența citată).
Prin urmare, al doilea motiv trebuie respins în întregime.
Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament și bunei administrări
Prezentul motiv se subdivizează în două aspecte, primul fiind întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament, iar al doilea pe o încălcare a principiului bunei administrări.
– Argumentele părților
În ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului egalității de tratament, reclamanții arată că se găsesc într‑o situație de fapt și de drept identică cu cea a părinților care au primit, în anii anteriori, rambursarea cheltuielilor de școlarizare a copiilor aflați în întreținerea lor și înscriși la școlile vizate, precum și cu cea a părinților care lucrează în cadrul Comisiei Europene și care ar continua să primească rambursarea cheltuielilor de școlarizare a copiilor aflați în întreținerea lor înscriși la aceleași școli.
În ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului bunei administrări, reclamanții arată că termenul de șase luni care a trecut între cererea de rambursare și deciziile atacate nu este rezonabil întrucât comportamentul anterior al Parlamentului nu lăsa loc îndoielii cu privire la rambursarea cheltuielilor în cauză. În plus, aceștia exprimă îndoieli cu privire la obiectivitatea și la grija cu care Parlamentul a evaluat faptele, legând acordarea alocației școlare de alegerea personală a unui părinte cu privire la proiectul pedagogic ales pentru copilul său, ceea ce ar fi contrar articolului 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și caracterului autonom al noțiunii „cheltuieli de școlarizare”.
Parlamentul contestă argumentația reclamanților.
– Aprecierea Tribunalului
În ceea ce privește primul aspect al celui de al treilea motiv, trebuie amintit că principiul egalității de tratament face parte dintre principiile fundamentale de drept al Uniunii și că acesta este încălcat atunci când, în cazul a două categorii de persoane ale căror situații de fapt și de drept nu prezintă diferențe esențiale, se aplică tratamente diferențiate. Prin urmare, acest principiu impune ca situațiile comparabile să nu fie tratate în mod diferit, cu excepția cazului în care o astfel de diferențiere este justificată în mod obiectiv. Pentru a fi admisă, diferențierea trebuie să fie justificată pe baza unui criteriu obiectiv și rezonabil și să fie proporțională cu scopul urmărit (Hotărârea din 30 ianuarie 2003, C/Comisia,
T‑307/00
,
EU:T:2003:21
, punctul
).
Totuși, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că un funcționar sau un agent temporar nu poate invoca o nelegalitate pentru a obține un avantaj. Astfel, respectarea principiului egalității de tratament trebuie conciliată cu respectarea principiului legalității, potrivit căruia nimeni nu poate invoca în beneficiul său o nelegalitate săvârșită în favoarea altuia (Hotărârea din 4 iulie 1985, Williams/Curtea de Conturi,
134/84
,
EU:C:1985:297
, punctul
, Hotărârea din 2 iunie 1994, de Compte/Parlamentul,
C‑326/91 P
,
EU:C:1994:218
, punctele
și
, și Hotărârea din 1 iulie 2010, Časta/Comisia,
F‑40/09
,
EU:F:2010:74
, punctul
).
Prin urmare, ținând seama de faptul că primul motiv a fost respins, primul aspect al celui de al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament în raport cu alți funcționari, este inoperant (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 ianuarie 2014, Van Asbroeck/Parlamentul,
F‑102/12
,
EU:F:2014:4
, punctele
și
).
În orice caz, trebuie amintit că, deși, potrivit principiului unicității funcției publice, astfel cum este enunțat la articolul 9 alineatul (3) din Tratatul de la Amsterdam, toți funcționarii Uniunii sunt supuși unui statut unic, un astfel de principiu nu implică faptul că instituțiile trebuie să își folosească în mod identic puterea de apreciere care le‑a fost recunoscută prin statut în condițiile în care, dimpotrivă, în gestionarea personalului propriu, acestea din urmă se bucură de un „principiu de autonomie” (Hotărârea din 5 iulie 2011, V/Parlamentul,
F‑46/09
,
EU:F:2011:101
, punctul
).
Astfel, în temeiul articolului 110 din statut, DGA sunt adoptate de autoritatea împuternicită să facă numiri din fiecare instituție și, prin urmare, pot varia de la o instituție la alta.
În ceea ce privește al doilea aspect al celui de al treilea motiv, trebuie amintit că obligația de a respecta un termen rezonabil în desfășurarea procedurilor administrative constituie un principiu general de drept al Uniunii a cărui respectare este asigurată de instanța Uniunii și care este reluat drept o componentă a principiului bunei administrări la articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 aprilie 2006, Angeletti/Comisia,
T‑394/03
,
EU:T:2006:111
, punctul
).
Totuși, încălcarea principiului bunei administrări nu justifică în principiu anularea deciziei adoptate în urma unei proceduri administrative. Astfel, numai atunci când trecerea unei perioade excesive poate avea vreo incidență asupra conținutului însuși al deciziei adoptate la finalul procedurii administrative, nerespectarea principiului termenului rezonabil afectează validitatea procedurii administrative.
În prezenta cauză, reiese din examinarea primului motiv (a se vedea punctele 19-41 de mai sus) că, chiar presupunând că perioada necesară Parlamentului pentru tratarea cererilor de rambursare ale reclamanților trebuie să fie considerată excesivă, acest lucru nu ar fi avut incidență asupra conținutului însuși al deciziilor atacate. În plus, trebuie amintit că, dată fiind perioada excesivă necesară pentru tratarea cererilor, Parlamentul a decis să acorde, cu titlu voluntar și excepțional, alocația școlară pentru anul 2014/2015.
Prin urmare, cel de al treilea motiv trebuie de asemenea respins.
În consecință, este necesar să se respingă concluziile în anularea deciziilor atacate.
Cu privire la concluziile prin care se urmărește obligarea Parlamentului la plata către reclamanți a alocației școlare pentru anul 2015/2016
Reclamanții solicită Tribunalului obligarea Parlamentului la plata alocației școlare pentru anul 2015/2016.
Ținând seama de faptul că concluziile în anularea deciziilor atacate au fost respinse, nu mai este necesar să se statueze cu privire la prezentele concluzii.
În consecință, acțiunea trebuie respinsă în totalitate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Din motivele enunțate în prezenta hotărâre rezultă că reclamanții au căzut în pretenții. În plus, Parlamentul a solicitat în mod expres în concluziile sale ca reclamanții să fie obligați la plata cheltuielilor de judecată. În consecință, reclamanții sunt obligați la plata cheltuielilor de judecată.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a opta)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Doamna Irit Azoulay, domnul Andrew Boreham, doamna Mirja Bouchard și domnul Darren Neville sunt obligați la plata cheltuielilor de judecată.

Collins
Barents
Passer
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 28 aprilie 2017.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.