CELEX: 62021CJ0291
Eelotsusetaotlus
Õigusalane koostöö tsiviilasjades
Määrus (EL) nr 655/2014
Pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus
Sellise määruse tegemise tingimused
Artikkel 4
Mõiste „kohtuotsus“
Artikkel 7
Mõiste „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“
Kohtuotsus, millega määratakse rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise korral võlgnikule karistusmakse
Määrus (EL) nr 1215/2012
Artikkel 55
Kohaldamisala

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 655/2014, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2014, L 189, lk 59), artiklit 4 ja artikli 7 lõiget 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) artiklit 55.
Taotlus on esitatud menetluses, mille algatamist taotles Starkinvest SRL, taotledes pangakontode Euroopa arestimismääruse (edaspidi „arestimismäärus“) abil täitmisele pöörata kohtuotsus, millega kohustatakse tasuma rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise korral karistusmakse ja mis on tehtud Soft Paris EURLi ja Soft Paris Parties LTD suhtes.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus

Määrus nr 1215/2012
Määruse nr 1215/2012 artikli 39 kohaselt:
„Liikmesriigis tehtud kohtuotsus, mis on selles liikmesriigis täidetav, on täidetav ka teistes liikmesriikides, ilma et oleks nõutav otsuse täidetavaks tunnistamine.“
Määruse artiklis 55 on sätestatud:
„Liikmesriigis tehtud kohtuotsus, millega määratakse karistusena karistusmakse, on taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööratav üksnes juhul, kui otsuse teinud kohus on tasutava summa lõplikult kindlaks määranud.“

Määrus nr 655/2014
Määruse nr 655/2014 põhjendustes 12 ja 14 on märgitud:
„(12)      Arestimismäärus peaks olema kättesaadav selliste nõuete tagamiseks, mis kuuluvad juba maksmisele. Samuti peaks see olema kättesaadav selliste nõuete puhul, mis ei kuulu veel maksmisele, kui sellised nõuded tekivad tehingust või sündmusest, mis on juba toimunud ja nende suurust on võimalik kindlaks määrata, sealhulgas lepinguvälise kahjuga seotud nõuded ning tsiviilõiguslikud kahjutasu- või hüvitisnõuded, mille aluseks on kriminaalkorras menetletav tegu.
[…]
(14)      Arestimismääruse tegemise tingimused peaksid looma asjakohase tasakaalu võlausaldajapoolse arestimismääruse saamise huvi ja võlgnikupoolse arestimismääruse kuritarvitamise vältimise huvi vahel.
Sellest tulenevalt, kui võlausaldaja taotleb arestimismäärust enne kohtuotsuse saamist, peaks kohus, kellele taotlus esitatakse, olema võlausaldaja esitatud tõendite põhjal veendunud, et võlausaldaja nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.
Lisaks tuleks nõuda võlausaldajalt kõigil juhtudel, ka siis, kui ta on juba kohtuotsuse saanud, veenma kohut, et tema nõue vajab kiiresti kohtulikku kaitset ning et ilma arestimismääruseta võib olemasoleva või tulevase kohtuotsuse täitmine olla takistatud või oluliselt keerukam, kuna eksisteerib reaalne oht, et ajaks, mil võlausaldaja saab lasta olemasoleva või tulevase kohtuotsuse täitmisele pöörata, on võlgnik oma vara kaotanud, peitnud või hävitanud või on vara võõrandanud kas selle tegelikust väärtusest odavamalt või ebatavalises ulatuses või ebatavalise tegevuse kaudu.
[…]“.
Määruse artikli 4 „Mõisted“ punktides 5, 8 ja 11 on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
5)      „nõue“ – nõue kindla sissenõutavaks muutunud rahasumma maksmiseks või juba tehtud tehingust või toimunud sündmusest tuleneva kindlaksmääratava rahasumma maksmiseks, tingimusel et nõudega saab pöörduda kohtusse;
[…]
8)      „kohtuotsus“ – liikmesriigi kohtu otsus, olenemata sellest, kuidas seda kohtuotsust nimetatakse, sealhulgas kohtuametniku otsus kulude kindlaksmääramise kohta;
[…]
11)      „päritoluliikmesriik“ – liikmesriik, kus tehti arestimismäärus“.
Määruse artikkel 5 „Kasutatavus“ on sõnastatud järgmiselt:
„Võlausaldajal peab olema võimalik taotleda arestimismääruse tegemist järgmistel juhtudel:
a)      enne, kui võlausaldaja algatab liikmesriigis võlgniku vastu sisulise menetluse, või kõnealuse menetluse mis tahes etapis kuni kohtuotsuse tegemiseni või kohtuliku kokkuleppe kinnitamise või sõlmimiseni;
b)      pärast seda, kui võlausaldaja on liikmesriigis saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude tasumist.“
Määruse artikli 6 lõikes 3 on sätestatud:
„Kui võlausaldaja on kohtuotsuse või kohtuliku kokkuleppe juba saanud, kuulub kohtuotsuses või kohtulikus kokkuleppes kindlaks määratud nõude kohta arestimismääruse tegemine selle liikmesriigi kohtute pädevusse, kus kohtuotsus tehti või kohtulik kokkulepe kinnitati või sõlmiti.“
Määruse nr 655/2014 artiklis 7 „Arestimismääruse tegemise tingimused“ on ette nähtud:
„1.      Kohus teeb arestimismääruse, kui võlausaldaja on esitanud piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et arestimismääruse vormis kaitsemeetme võtmiseks on pakiline vajadus, kuna on reaalne oht, et ilma sellise meetmeta oleks võlausaldaja poolt võlgniku vastu esitatud nõude hilisem täitmine takistatud või oluliselt keerukam.
2.      Kui võlausaldaja ei ole veel saanud liikmesriigis kohtuotsust, kohtulikku kokkulepet või ametlikku dokumenti, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist, esitab võlausaldaja ka piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et võlausaldaja nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.“
Määruse artikli 8 lõike 2 punkti g alapunkt ii on sõnastatud järgmiselt:
„[Arestimismääruse t]aotlus sisaldab järgmist teavet:
[…]
g)      summa, mille suhtes arestimismäärust taotletakse:
[…]
ii)      kui võlausaldaja on kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi juba saanud, siis kohtuotsuses, kohtulikus kokkuleppes või ametlikus dokumendis kindlaks määratud nõude põhisumma või selle osa ning mis tahes intressid ja kulud, mis on sissenõutavad vastavalt artiklile 15“.
Määruse artikli 17 lõikes 1 on sätestatud:
„Kohus, kellele arestimismääruse taotlus esitati, kontrollib, kas käesolevas määruses sätestatud tingimused ja nõuded on täidetud.“
Määruse nr 655/2014 artikli 48 punkti b kohaselt ei piira see määrus määruse nr 1215/2012 kohaldamist.

Belgia õigus
Belgia seadusandja kiitis 31. jaanuari 1980. aasta seadusega (
Moniteur belge
, 20.2.1980, lk 2181) heaks Haagis 26. novembril 1973 allkirjastatud Beneluxi konventsiooni ühtse karistusmakseseaduse kohta ja lisa (Convention Benelux portant loi uniforme relative à l’astreinte et de l’Annexe). Karistusmakset reguleerivad sellest ajast alates kohtute seaduse (code judiciaire) artiklid 1385
bis
–1385
nonies
.
Kohtute seaduse artikli 1385
bis
kohaselt:
„Kohus võib ühe poole nõudel kohustada teist poolt põhikohustuse täitmata jätmise korral […] maksma rahasumma, mida nimetatakse karistusmakseks, ilma et see piiraks võimalikku kahjuhüvitist. […]“.
Kohtute seaduse artiklis 1385
ter
on sätestatud:
„Kohus võib määrata karistusmakse kas ühekordse summana või summana, mis määratakse kindlaks ajaühiku või rikkumise kohta. Mõlemal viimasena nimetatud juhul võib kohus kindlaks määrata ka maksimaalse karistusmakse summa.“
Kohtute seaduse artiklis 1385
quater
on ette nähtud:
„Karistusmaksele on selle maksmise aluste tekkimisel õigus poolel, kes selle määramist taotles. Kõnealune pool võib karistusmakse sissenõudmist taotleda sama täitedokumendi alusel, milles selle maksmine ette nähti.“
Kohtute seaduse artiklis 1498 on ette nähtud:
„Täitmisel tekkinud raskuste korral võib iga huvitatud isik pöörduda arestimisasju läbivaatava kohtuniku poole, sellisel pöördumisel ei ole aga peatavat toimet. Arestimisasju läbivaatav kohtunik lõpetab vajaduse korral arestimise.“

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Tribunal de commerce de Liège’i (Liège’i kaubanduskohus, Belgia) 3. septembri 2013. aasta otsusega, mis jäeti cour d’appel de Liège’i (Liège’i apellatsioonikohus, Belgia) 6. jaanuari 2015. aasta otsusega muutmata, kohustati Soft Paris'd ja Soft Paris Parties'd 2500 euro suuruse karistusmakse hoiatusel iga rikkumise eest muu hulgas lõpetama oma kaupade ja teenuste igasugune turustamine Beneluxi territooriumil sõnamärgi SOFT PARIS all.
Starkinvest lasi 27. aprillil 2021 koostada maksenõude 86 694,22 euro suuruse summa kohta, millest 85 000 eurot on karistusmakse ajavahemiku eest 24. märtsist kuni 27. aprillini 2021.
Starkinvest palus tribunal de première instance de Liège’i (Liège’i esimese astme kohus, Belgia) kantseleisse 3. mail 2021 esitatud taotluses luba arestida pangakontode Euroopa arestimismäärusega 85 000 euro suurune summa kogusummast, mis võib potentsiaalselt olla Iirimaal registreeritud asukohta omava äriühingu Soft Paris Parties pangakontodel Prantsusmaal.
Nende pangakontode arestimismääruse tegemise tingimuste analüüsimisel märgib Liège’i esimese astme kohtu arestimisasju läbivaatav kohtunik, kes on ühtlasi eelotsusetaotluse esitanud kohus, et määruse nr 655/2014 artikliga 7 on kehtestatud kord, mis eristab kahte olukorda: esimesel juhul on võlausaldajal juba täitedokument ja ta ei pea seetõttu oma nõude põhjendatust tõendama, teisel juhul ei ole võlausaldajal sellist täitedokumenti ja ta peab esitama tõendid, millest nähtub, et tema nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.
Sellest järeldub eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul, et analüüs, mille ta peab käesoleval juhul tegema, sõltub küsimusest, kas Starkinvest võib tugineda cour d’appel de Liège’i (Liège’i apellatsioonikohus) 6. jaanuari 2015. aasta otsusele kui täitedokumendile, see tähendab kui kohtuotsusele, „millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“ määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses.
Sellega seoses rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see kohtuotsus, millega kohustatakse Starkinvesti tasuma karistusmakseid rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise korral, ei sisalda karistusmakse täpset summat, mistõttu see ei olnud määratluse kohaselt otsuse tegemise ajal juba teada. Siiski ei ole Belgia õiguse järgi vaja karistusmakse summat enne arestimist kindlaks määrata, kui karistusmaksete maksmiseks kohustav otsus on täitmisele pööratav ja kätte toimetatud. Pädev kohus teeb selles küsimuses otsuse üksnes arestimisele esitatud vastuväite menetluse raames.
Kuivõrd aga „nõue“ on määruse nr 655/2014 artiklis 4 määratletud kui „nõue kindla sissenõutavaks muutunud rahasumma maksmiseks või juba tehtud tehingust või toimunud sündmusest tuleneva kindlaksmääratava rahasumma maksmiseks, tingimusel et nõudega saab pöörduda kohtusse“, siis küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas karistusmakset, mille määramine ja alussumma on otsustatud kohtulahendiga, kuid mille sissenõutava summa suurus sõltub võlgniku võimalikest rikkumistest tulevikus, võib pidada nõudeks selle õigusnormi tähenduses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sisuliselt, et kui vastus on jaatav, võib karistusmakse määramise otsust pidada kohtuotsuseks, „millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“ määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses, mis võtaks päritoluliikmesriigi kohtult, kellele on esitatud taotlus arestimismääruse tegemiseks, igasuguse õiguse kontrollida esitatud nõude olemasolu. Niisugune kontroll võimaldaks asja menetleval kohtul aga kindlaks teha, kas karistusmakse, mille kohta arestimismääruse tegemist taotletakse, on tõepoolest tasumisele kuuluv, et aegumist reguleerivad normid ei ole kohaldatavad ja et järgiti kõiki menetlusnorme, sealhulgas neid, mis käsitlevad karistusmakse määramise otsuse kättetoimetamisel selle informatiivset olemust.
Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas tõlgendamisel tuleb arvesse võtta määruse nr 1215/2012 artiklit 55, kuivõrd selles artiklis on sätestatud, et liikmesriigis tehtud kohtuotsus, millega määratakse karistusena karistusmakse, on taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööratav üksnes juhul, kui otsuse teinud kohus on tasutava summa lõplikult kindlaks määranud.
Lisaks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus – kui nõustutakse sellega, et kohtuotsus, millega määratakse karistusmakse, tuleb kvalifitseerida kohtuotsuseks, „millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“ määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses, ning sellise täitedokumendi olemasolul ei ole kohtul, kelle ülesanne on otsustada Euroopa arestimismääruse tegemise üle, õigust hinnata nõude olemasolu –, kas on vaja, et karistusmakse summa on eelnevalt kindlaks määratud.
Neil asjaoludel otsustas tribunal de première instance de Liège (Liège'i esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas kättetoimetatud kohtuotsus, millega kohustatakse üht poolt tasuma rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise korral karistusmakset, on kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist [määruse nr 655/2014] artikli 7 lõike 2 tähenduses?
2.      Kas kohtuotsus, millega kohustatakse üht poolt tasuma karistusmakset ning mis on päritoluriigis täitmisele pööratav, kuulub [määruse nr 655/2014] artiklis 4 kasutatud tähenduses mõiste „kohtuotsus“ alla, kuigi selle karistusmakse summat ei ole kindlaks määratud, nagu on ette nähtud [määruse nr 1215/2012] artiklis 55?“

Menetlus Euroopa Kohtus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus Euroopa Kohtul kohaldada käesolevas kohtuasjas kodukorra artikli 105 lõike 1 alusel kiirendatud menetlust.
Oma taotluse põhjendamiseks viitas ta talle esitatud arestimismääruse taotluse laadile ja asjaolule, et kohtuvaidlus on peatatud kuni Euroopa Kohtu tõlgenduse saamiseni.
Kodukorra artikli 105 lõikest 1 tuleneb, et kui kohtuasja laad nõuab asja lahendamist lühikese aja jooksul, võib Euroopa Kohtu president eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusel või erandkorras omal algatusel otsustada, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, lahendada eelotsusetaotluse kiirendatud menetluses, kaldudes kõrvale kodukorra sätetest.
Käesoleval juhul otsustas Euroopa Kohtu president 14. juunil 2021, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, jätta kiirendatud menetluse kohaldamise taotluse rahuldamata põhjusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud põhjendused ei näita, et kodukorra artikli 105 lõikes 1 sätestatud tingimused on käesolevas kohtuasjas täidetud.
Nimelt on kiirendatud menetlus menetluslik vahend, mille eesmärk on reageerida erakordselt kiireloomulisele olukorrale (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika). Õigussubjektide pelk, kuigi õigustatud huvi määrata võimalikult kiiresti kindlaks neile liidu õigusest tulenevate õiguste ulatus või ainuüksi majanduslikud huvid – mis on küll olulised ja õiguspärased – ei õigusta ainult nendele tuginedes kiirendatud menetluse kasutamist (vt selle kohta 11. novembri 2021. aasta kohtuotsus Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf, C‑938/19, EU:C:2021:908, punktid 43 ja 45 ning seal viidatud kohtupraktika).

Eelotsuse küsimuste analüüs
Nende kahe eelotsuse küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 655/2014 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kohtuotsus, millega määratakse võlgnikule rikkumisest hoidumise kohustuse tulevikus rikkumise korral karistusmakse ja milles ei ole seega lõplikult kindlaks määratud selle karistusmakse summat, kujutab endast kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist selle sätte tähenduses, mistõttu on võlausaldaja, kes taotleb arestimismääruse tegemist, vabastatud kohustusest esitada piisavad tõendid, mille põhjal see kohus saab veenduda, et võlausaldaja nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt määruse nr 655/2014 artikli 17 lõikele 1 kontrollib kohus, kellele arestimismääruse taotlus esitati, kas selles määruses sätestatud tingimused ja nõuded on täidetud.
Arestimismääruse tegemise tingimused on toodud määruse nr 655/2014 artiklis 7. Selle artikli lõikes 1 on sama artikli lõikest 2 lähtuvalt sisuliselt ette nähtud, et taotluse saanud kohus teeb arestimismääruse, kui võlausaldaja, kes on saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist, esitab piisavad tõendid selle kohta, et kaitsemeetme võtmiseks on pakiline vajadus. Kui võlausaldaja ei ole veel saanud sellist kohtuotsust, kokkulepet või dokumenti, peab ta vastavalt nimetatud artikli lõikele 2 esitama lisaks tõenditele taotletud meetme pakilise vajaduse kohta ka tõendid, millest nähtub võlgniku vastu esitatud võlausaldaja nõude rahuldamise tõenäosus.
Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikes 2 kasutatud mõisted „kohtuotsus“ ja „nõue“ on määratletud vastavalt selle määruse artikli 4 punktides 5 ja 8.
Määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 on „nõue“ määratletud kui „nõue kindla sissenõutavaks muutunud rahasumma maksmiseks või juba tehtud tehingust või toimunud sündmusest tuleneva kindlaksmääratava rahasumma maksmiseks, tingimusel et nõudega saab pöörduda kohtusse“.
Seega, kui juba sissenõutavaks muutunud nõuete tagamiseks on võimalik taotleda arestimismääruse tegemist, peab see olema nii ka nõuete puhul, mis ei ole veel sissenõutavad, kui need tulenevad juba sooritatud tehingust või möödunud sündmusest ning kui nende summat on võimalik kindlaks määrata kohtule arestimismääruse tegemiseks taotluse esitamisel.
Määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 nimetatud nõuete, mis ei ole veel sissenõutavad, hulka kuuluvad – nagu on märgitud selle määruse põhjenduses 12 – lepinguvälise kahjuga seotud nõuded ning tsiviilõiguslikud kahjutasu- või hüvitisnõuded, mille aluseks on kriminaalkorras menetletav tegu, aga nende hulka ei kuulu siiski nõue, millega seoses oli tehtud põhikohtuasjas karistusmakset ettenägev kohtuotsus.
Nimelt, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 65 ja 66, peab määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 5 nimetatud tehing või sündmus, millest tuleneb nõue, mis ei ole veel sissenõutav, aset leidma enne sellise kohtuotsuse tegemist, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist, nagu mainitud määruse artikli 7 lõikes 2, millega ei ole käesoleval juhul kindlasti tegemist, sest karistusmakseks alust andva kohustuse rikkumine saab toimuda alles pärast karistusmakset ette nägeva kohtuotsuse tegemist.
Mõistet „kohtuotsus“, mis on määruse nr 655/2014 artikli 4 punktis 8 määratletud kui „liikmesriigi kohtu otsus, olenemata sellest, kuidas seda kohtuotsust nimetatakse“, tuleb tõlgendada nii, et see kohtuotsus peab olema täitmisele pööratav (vt selle kohta 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K.H.K. (pangakontode arestimine), C‑555/18, EU:C:2019:937, punkt 44).
Eeltoodut arvestades tuleb määruse nr 655/2014 artiklis 7 kasutatud väljendit „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“ mõista kui täitmisele pööratavat otsust, millega kohustatakse võlgnikku maksma summa, mis on kohtuotsuse tegemisel kindlaks määratud või kindlaksmääratav.
Ent nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 62, 63 ja 73 sisuliselt märkis, siis kuigi kohtuotsus, millega määratakse rikkumisest hoidumise kohustuse rikkumise korral kindlaks karistusmakse alussumma – eeldusel, et see otsus on täidetav –, sisaldab tõepoolest kohustust maksta teoreetiliselt kindlaksmääratav summa, ei saa selline otsus siiski sisaldada sissenõutava nõude täpset summat, sest see summa sõltub tulevikus aset leidvatest sündmustest ega ole karistusmakset ette nägeva kohtuotsuse tegemisel teada.
Nimelt tuleb määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikes 2 kasutatud väljendit „kohtuotsus, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“ tõlgendada selle kontekstis, võttes arvesse artikli 7 lõikele 2 eelnenud sätteid ja sellele järgnevaid sätteid.
Nii on määruse nr 655/2014 artikli 6 lõikes 3 sõnaselgelt ette nähtud, et kui võlausaldaja on kohtuotsuse juba saanud, „kuulub kohtuotsuses […] kindlaks määratud nõude kohta arestimismääruse tegemine“ selle liikmesriigi kohtute pädevusse, kus kohtuotsus tehti.
Samuti võib võlausaldaja vastavalt määruse nr 655/2014 artikli 8 lõike 2 punkti g alapunktile ii taotleda arestimismääruse tegemist „kohtuotsuses[…] kindlaks määratud nõude põhisumma või selle osa“ kohta.
Seega, kuna kohtuotsus, millega määratakse ühele poolele rikkumisest hoidumise kohustuse tulevikus rikkumise korral  karistusmakse, ei sisalda sissenõutava nõude täpset summat, ei saa see kujutada endast sellist „kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“ määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 tähenduses, mille puhul on võlausaldaja vabastatud kohustusest esitada piisavad tõendid, mille põhjal arestimismääruse tegemise üle otsustav kohus saab veenduda, et võlausaldaja nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.
Seda tõlgendust kinnitavad määruse nr 655/2014 eesmärgid, milleks on kehtestada Euroopa Liidu tasandil menetlus, mis on alternatiiv riigisiseses õiguses ette nähtud kaitsemeetmetele ja mis võimaldab siduvate ja vahetult kohaldatavate sätete abil pangakontodel olevat raha tõhusalt ja kiiresti arestida (vt selle kohta 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K.H.K. (pangakontode arestimine), C‑555/18, EU:C:2019:937, punktid 31 ja 32).
Nimelt on määruse nr 655/2014 artikli 7 eesmärk koostoimes põhjendusega 14 võlausaldajate ja võlgnike huvide asjakohane tasakaalustumine, nähes arestimismääruse tegemiseks ette erinevad tingimused sõltuvalt sellest, kas võlausaldaja on liikmesriigis juba saanud dokumendi, millega nõutakse võlgnikult nõude tasumist, või ei ole tal seda. Täpsemalt peab esimesel juhul võlausaldaja üksnes tõendama, et meede on pakiline, kuna esineb vahetu oht, samas kui teisel juhul peab ta kohut veenma ka
fumus boni iuris
’es (vt selle kohta 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K.H.K. (pangakontode arestimine), C‑555/18, EU:C:2019:937, punkt 40).
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 75 ja sellele järgnevates punktides rõhutas, võib määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 2 selline tõlgendus, mille kohaselt saab teoreetiliselt kindlaksmääratava summa, mille täpne suurus ei ole aga kindel, maksmisele kohustamine kujutada endast „kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist“ selle sätte tähenduses, kahjustada käesoleva kohtuotsuse punktis 50 nimetatud tasakaalu, mille puhul kaalutakse omavahel – nagu nähtub selle määruse põhjendusest 14 – vahistamismäärust saada sooviva võlausaldaja huvi ja võlgniku huvi vältida arestimismääruse kuritarvitamist.
Järelikult on nõue, et sissenõutava nõude täpne summa oleks kindlaks tehtud ja seega karistusmakse enne arestimismääruse kättetoimetamist kindlaks määratud, põhjendatud võlausaldaja ja võlgniku huvide vahelise õiglase tasakaalu tagamisega.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Belgia õigus erineb teistes liikmesriikides kehtivatest normidest, kuivõrd selles kohaldatakse karistusmaksete osas sätteid, mis võeti vastu pärast seda, kui oli heaks kiidetud Haagis 26. novembril 1973 alla kirjutatud Beneluxi konventsioon ühtse karistusmakseseaduse kohta.
Nende raskuste ületamiseks, mis oleksid võinud tuleneda liikmesriikide regulatsioonide erinevustest selles küsimuses, lisati 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32) artiklisse 43 norm, mille kohaselt „välismaal tehtud kohtuotsus, millega määratakse karistuseks perioodilised maksed, on taotluse saanud liikmesriigis täitmisele pööratav alles seejärel, kui otsuse teinud liikmesriigi kohtud on tasutava summa lõplikult kindlaks määranud“. [mitteametlik tõlge]  See norm võeti samas sõnastuses üle nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artiklisse 49 ja on sisuliselt toodud ka määruse nr 1215/2012 artiklis 55 (vt selle kohta 9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Bohez, C‑4/14, EU:C:2015:563, punkt 56).
Kuigi määruses nr 655/2014 ei sisaldu karistusmakse kohta samaväärset normi, ei saa sellest siiski järeldada, et liidu seadusandja tahe oli jätta karistusmakse selle määruse kohaldamisalast välja. Nimelt on selle määruse artikli 48 punktis b ette nähtud, et see määrus ei piira määruse nr 1215/2012 kohaldamist. Lisaks ei ole nõue, et sissenõutava nõude täpne summa oleks kindlaks tehtud ja karistusmakse eelnevalt kindlaks määratud, mitte ainult kooskõlas määrusega nr 655/2014 taotletava tõhususe eesmärgiga, vaid see on kooskõlas ka huvide kaalumisega, mida see määrus teeb (vt analoogia alusel 9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Bohez, C‑4/14, EU:C:2015:563, punktid 46 ja 57).
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 655/2014 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kohtuotsus, millega määratakse võlgnikule rikkumisest hoidumise kohustuse tulevikus rikkumise korral karistusmakse ja milles ei ole seega lõplikult kindlaks määratud selle karistusmakse summat, ei kujuta endast kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist selle sätte tähenduses, mistõttu ei ole võlausaldaja, kes taotleb arestimismääruse tegemist, vabastatud kohustusest esitada piisavad tõendid, mille põhjal arestimismääruse tegemise üle otsustav kohus saab veenduda, et võlausaldaja nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 655/2014, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades, artikli 7 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
kohtuotsus, millega määratakse võlgnikule rikkumisest hoidumise kohustuse tulevikus rikkumise korral karistusmakse ja milles ei ole seega lõplikult kindlaks määratud selle karistusmakse summat, ei kujuta endast kohtuotsust, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude täitmist selle sätte tähenduses, mistõttu ei ole võlausaldaja, kes taotleb pangakontode Euroopa arestimismääruse tegemist, vabastatud kohustusest esitada piisavad tõendid, mille põhjal arestimismääruse tegemise üle otsustav kohus saab veenduda, et võlausaldaja nõue võlgniku vastu tõenäoliselt rahuldatakse.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.