CELEX: 62015TJ0289
Bendra užsienio ir saugumo politika
Ribojamosios priemonės, taikomos tam tikriems asmenims ir subjektams, siekiant kovoti su terorizmu
Lėšų įšaldymas
Galimybė trečiosios valstybės instituciją laikyti kompetentinga institucija, kaip tai suprantama pagal Bendrąją poziciją 2001/931/BUSP
Sprendimų dėl lėšų įšaldymo faktinis pagrindas
Pareiga motyvuoti
Vertinimo klaida
Nuosavybės teisė

Ginčo aplinkybės
Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucija 1373 (2001)
2001 m. rugsėjo 28 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1373 (2001), kurioje nustatytos plataus masto kovos su terorizmu, ypač kovos su terorizmo finansavimu, strategijos. Šios rezoliucijos 1 dalies c punkte, be kita ko, numatyta, kad visos valstybės turėjo nedelsdamos įšaldyti asmenų, kurie padarė ar kėsinosi padaryti teroro aktus, padėjo juos įvykdyti arba juose dalyvavo, šiems asmenims priklausiusių arba jų valdomų subjektų ir asmenų bei subjektų, kurie veikė tokių asmenų ar subjektų vardu arba jų pavedimu, lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.
Minėtoje rezoliucijoje nenumatytas asmenų, subjektų ar grupių, kuriems šios priemonės turėjo būti taikomos, sąrašas.
Europos Sąjungos teisė
Manydama, kad siekiant įgyvendinti Rezoliuciją 1373 (2001) Europos Sąjungai buvo būtina imtis veiksmų, 2001 m. gruodžio 27 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu (
OL L 344, 2001, p. 93
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 217). Konkrečiai Bendrosios pozicijos 2001/931 2 straipsnyje buvo numatyta įšaldyti su teroro aktais susijusių asmenų, grupių ir subjektų, išvardytų šios bendrosios pozicijos priede pateiktame sąraše, lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.
Tą pačią dieną, siekdama Sąjungos lygiu įgyvendinti Bendrojoje pozicijoje 2001/931 nustatytas priemones, Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu (
OL L 344, 2001, p. 70
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 207), ir Sprendimą 2001/927/EB, kuriuo patvirtinamas Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytas sąrašas (
OL L 344, 2001, p. 83
).
„Hamas-Izz al-Din al-Qassem (Hamas teroristinis sparnas)“ pavadinimas buvo įtrauktas į sąrašus, pateiktus Bendrosios pozicijos 2001/931 ir Sprendimo 2001/927 prieduose. Taikant Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį ir Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį abu šie teisės aktai buvo reguliariai atnaujinami, o „Hamas-Izz al-Din al-Qassem“ pavadinimas likdavo sąrašuose.
2003 m. rugsėjo 12 d. Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2003/651/BUSP, atnaujinančią Bendrąją poziciją 2001/931 ir panaikinančią Bendrąją poziciją 2003/482/BUSP (
OL L 229, 2003, p. 42
), ir Sprendimą 2003/646/EB, įgyvendinantį Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinantį Sprendimą 2003/480/EB (
OL L 229, 2003, p. 22
). Į šių aktų prieduose pateiktus sąrašus buvo įrašytas toks organizacijos pavadinimas: „Hamas (įskaitant Hamas-Izz al-Din al-Qassem)“.
Toks šios organizacijos pavadinimas liko vėliau priimtų aktų prieduose pateiktuose sąrašuose.
Ginčijami aktai
2015 m. vasario 20 d. Taryba pranešė ieškovo advokatui motyvus, dėl kurių ji ketino palikti jo pavadinimą su lėšų įšaldymu susijusiame sąraše, ir nurodė, kad jis galėjo vėliausiai iki 2015 m. kovo 6 d. atsiųsti jai savo pastabas dėl palikimo sąraše ir pateikti patvirtinamuosius dokumentus.
Ieškovas į šį raštą neatsakė.
2015 m. kovo 26 d. Taryba priėmė Sprendimą (BUSP) 2015/521, kuriuo atnaujinamas ir iš dalies keičiamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašas ir panaikinamas Sprendimas 2014/483/BUSP (
OL L 82, 2015, p. 107
), ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2015/513, kuriuo įgyvendinama Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalis ir kuriuo panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 790/2014 (
OL L 82, 2015, p. 1
) (toliau, kai aptariami kartu – ginčijami aktai). „Hamas (įskaitant Hamas-Izz al-Din al-Qassem)“ pavadinimas liko prie šių aktų pridėtuose sąrašuose (toliau – ginčijami sąrašai).
2015 m. kovo 27 d. raštu Taryba nusiuntė ieškovo advokatui motyvų, pateisinančių sprendimą palikti „Hamas (įskaitant Hamas-Izz al-Din al-Qassem)“ pavadinimą ginčijamuose sąrašuose, santrauką, kurioje jį informavo apie galimybę prašyti peržiūrėti tą sąrašą pagal Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį.
Ieškovas į šį raštą neatsakė.
2015 m. kovo 27 d. rašto priede pateiktuose motyvų pareiškimuose (toliau – motyvų pareiškimai) Taryba rėmėsi šiais nacionaliniais sprendimais: pirma, 2001 m. kovo 29 d.
Secretary of State for the Home Department
(Jungtinės Karalystės vidaus reikalų ministras, toliau –
Home Secretary
) nutarimu, iš dalies keičiančiu
UK Terrorism Act 2000
(2000 m. Jungtinės Karalystės aktas dėl terorizmo), kuriuo
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
uždrausta kaip su teroro aktais susijusi organizacija (toliau –
Home Secretary
sprendimas), antra, 1997 m. spalio 8 d.
United States Secretary of State
(JAV valstybės sekretorius, JAV) sprendimu, kuriame
Hamas
pagal
Immigration and Nationality Act
(Jungtinių Valstijų imigracijos ir pilietybės įstatymas, toliau – INA) pripažinta užsienio teroristine organizacija (toliau – 1997 m. JAV sprendimas), trečia, 2001 m. spalio 31 d. JAV valstybės sekretoriaus sprendimu, priimtu pagal
Executive Order n
o
13224
(Vykdomasis įsakas Nr. 13224) (toliau – 2001 m. JAV sprendimas), ir, ketvirta, 1995 m. sausio 23 d. sprendimu, priimtu pagal
Executive Order n
o
12947
(Vykdomasis įsakas Nr. 12947) (toliau – 1995 m. JAV sprendimas).
Motyvų pareiškimų pagrindinėje dalyje Taryba konstatavo, pirma, kad visi šie nacionaliniai sprendimai laikytini kompetentingos institucijos sprendimais, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, ir kad jie visi dar galiojo. Toliau ji nurodė, kad nagrinėjo, ar jos turimi duomenys leidžia išbraukti ieškovo pavadinimą iš ginčijamų sąrašų, tačiau tokių duomenų nebuvo. Galiausiai, ji taip pat nurodė maniusi, jog
Hamas
pavadinimo įtraukimą į ginčijamus sąrašus pagrindžiantys motyvai tebegalioja, ir padarė išvadą, kad jis turi būti paliktas ginčijamuose sąrašuose.
Be to, prie motyvų pareiškimų buvo pridėti A priedas, susijęs su „Jungtinės Karalystės kompetentingos institucijos sprendim[u] “, ir B priedas, susijęs su „JAV kompetentingų institucijų sprendim[ais]“. Kiekviename iš šių priedų buvo apibūdinti nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos buvo priimti nacionalinių valdžios institucijų sprendimai, pateiktos terorizmo sąvokos, kaip jos apibrėžiamos šiuose teisės aktuose, aprašytos šių sprendimų peržiūros procedūros, faktai, kuriais rėmėsi minėtos valdžios institucijos, ir išvada, kad šie faktai pripažinti teroro aktais, kaip apibrėžta Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalyje.
Ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte Taryba nurodė, kad Jungtinėje Karalystėje šis draudimas buvo 2014 m. spalio mėn. peržiūrėtas Draudžiamų organizacijų sąrašo peržiūros vyriausybinės grupės ir kad ji, remdamasi jame nurodytais įrodymais, padarė išvadą, jog pagrįsta laikyti, kad
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
tebėra susijęs su terorizmu.
Ginčijamų aktų motyvų pareiškimų B priedo 17 punkte Taryba nurodė nuo 2003 m. iki 2011 m. įvykusias įvairias faktines aplinkybes, kuriomis remdamosi JAV valdžios institucijos, nenurodžiusios sprendimų, kuriuose jie būtų paminėti, ieškovą pripažino užsienio teroristine organizacija.
Procesas ir šalių reikalavimai
2015 m. birželio 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovo ieškinį.
2015 m. birželio 18 d. Bendrojo Teismo pirmininko sprendimu ši byla perduota nagrinėti šeštajai kolegijai.
Bendrojo Teismo šeštosios kolegijos pirmininkas, remdamasis Procedūros reglamento 69 straipsnio d punktu, 2015 m. liepos 28 d. nutartimi nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol bus priimtas sprendimas, kuriuo užbaigiamas procesas Teisingumo Teismo bylose
Taryba / LTTE
(C‑599/14 P) ir
Taryba / Hamas
(C‑79/15 P).
Aktu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2015 m. rugsėjo 16 d.) Komisija paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Tarybos reikalavimų.
2016 m. spalio 3 d. ši byla buvo perduota nagrinėti pirmajai kolegijai.
2017 m. liepos 27 d. raštu šalių buvo paprašyta pateikti pastabas dėl pasekmių šios bylos baigčiai, kurių turėtų kilti dėl 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
) ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / Hamas (
C‑79/15 P
,
EU:C:2017:584
).
2017 m. rugsėjo 14 d. Taryba atsakė į šį prašymą.
2017 m. lapkričio 27 d. Taryba pateikė atsiliepimą į ieškinį.
2017 m. gruodžio 6 d. nutartimi pirmosios kolegijos pirmininkas leido Komisijai įstoti į bylą. Įstojusi į bylą šalis pateikė savo paaiškinimą, o per nustatytą terminą pagrindinės šalys dėl jo pateikė pastabas.
Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus per 2018 m. liepos 12 d. posėdį.
Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamus aktus, kiek jie su juo susiję, „įskaitant
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
“;
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Taryba, palaikoma Komisijos, Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti visą ieškinį,
–
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Ieškovas nurodo septynis pagrindus, grindžiamus atitinkamai:
–
Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu,
–
klaida dėl faktų teisingumo,
–
klaida dėl
Hamas
vertinimo kaip teroristinės organizacijos,
–
nesikišimo principo pažeidimu,
–
pareigos motyvuoti pažeidimu,
–
teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą principo pažeidimu nacionalinėse bylose,
–
teisės į nuosavybę pažeidimu.
Penktasis ieškinio pagrindas bus nagrinėjamas antras.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, grindžiamo Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pažeidimu
Pirmuoju ieškinio pagrindu ieškovas, pateikęs savo pastabas dėl Jungtinės Karalystės ir JAV institucijų sprendimuose nurodytų organizacijų, kaltina Tarybą pažeidus Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, nes šie sprendimai buvo pripažinti kompetentingų institucijų sprendimais, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Asmens vardo ar subjekto pavadinimo palikimas su lėšų įšaldymu susijusiame sąraše iš esmės reiškia pirminio įtraukimo pratęsimą ir suponuoja tebeegzistuojantį pavojų, kad atitinkamas asmuo ar subjektas dalyvaus teroristinėje veikloje, kurį Taryba jau iš pradžių buvo konstatavusi, remdamasi nacionaliniu sprendimu, kuriuo buvo pagrįstas pirminis įtraukimas (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / Hamas,
C‑79/15 P
,
EU:C:2017:584
,
punktas).
Taigi šis ieškinio pagrindas yra tinkamas.
Nustačius organizacijas, kurioms taikomi Tarybos priimti sprendimai, prieš nagrinėjant bendrus prieštaravimus dėl JAV ir Jungtinės Karalystės valdžios institucijų sprendimų, reikia išnagrinėti prieštaravimus tik dėl JAV valdžios institucijų sprendimų.
Dėl organizacijų, kurioms taikomi Jungtinės Karalystės ir JAV valdžios institucijų sprendimai, nustatymo
Ieškovas nurodo, kad pagal Tarybos pateiktus motyvų pareiškimus ginčijami aktai grindžiami
Home Secretary
sprendimu uždrausti
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
,
Hamas
karinį sparną, ir trimis JAV sprendimais, kurie taikytini
Hamas
, bet juose nepateikiama daugiau patikslinimų.
Ieškovas abejoja, kad JAV valdžios institucijos ketino į sąrašą įtraukti visą
Hamas
, ir tvirtina, kad Taryba, teigdama, jog taip buvo, pernelyg plačiai aiškina jų sprendimus, nes tai nebuvo aišku iš tų institucijų paskelbtų sąrašų.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad JAV sprendimuose aiškiai nurodytas
Hamas
, dėl kurio 1997 m. JAV sprendime papildomai nurodyti dvylika kitų jo pavadinimų (pavyzdžiui, „Izz-Al-Din Al-Qassam brigades“), kuriais šis judėjimas taip pat buvo žinomas.
Priešingai, nei teigia ieškovas, ši aplinkybė negali būti aiškinama taip, kad tai reiškia, jog JAV valdžios institucijos ketino nurodyti tik „Hamas-Izz al-Din al-Qassem“. Tarp šių papildomų pavadinimų yra bendrai
Hamas
apibūdinančių pavadinimų, pavyzdžiui, „Islamic Resistance Movement“ (Islamo pasipriešinimo judėjimas), t. y. taip pat dažnai vartojamo pavadinimo „Harakat Al-Muqawama Al-Islamia“ (žodis „Hamas“ yra jo santrumpa) vertimas į anglų kalbą. Nurodant šiuos įvairius pavadinimus siekiama tik užtikrinti priemonės, kurios imtasi prieš „Hamas“, veiksmingumą ir tai, kad ji jam būtų taikoma, kad ir kokiu pavadinimu jis ar jo skyrius būtų žinomi.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad
Home Secretary
sprendimas taikomas
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
, o JAV sprendimai taikomi
Hamas
, įskaitant ir
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
.
Dėl prieštaravimų, pateiktų tik dėl JAV valdžios institucijų sprendimų
Ieškovas tvirtina, kad Taryba negalėjo pagrįsti ginčijamų aktų JAV valdžios institucijų sprendimais, nes JAV yra trečioji valstybė, ir iš esmės šios valstybės valdžios institucijos nėra „kompetentingos institucijos“, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį.
Šiuo klausimu ieškovas iš esmės teigia, kad sistema, sukurta pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, pagrįsta pasitikėjimu nacionalinės valdžios institucijomis, ir šis pasitikėjimas paremtas lojalaus Tarybos ir Sąjungos valstybių narių bendradarbiavimo principu, bendromis vertybėmis, įtvirtintomis Sutartyse, ir bendrais standartais, įskaitant Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją, pasirašytą 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje, ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją. Toks pasitikėjimas neįmanomas, kalbant apie trečiųjų valstybių institucijas.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, Teisingumo Teismo teigimu, Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje vartojama sąvoka „kompetentinga institucija“ neapsiriboja valstybių narių institucijomis, bet iš principo taip pat gali apimti trečiųjų valstybių institucijas (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas).
Šį Teisingumo Teismo aiškinimą patvirtina, pirma, Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies formuluotė, kuri „kompetentingų institucijų“ sąvokos neapriboja tik valstybių narių institucijomis, ir, antra, tikslas, kurio siekta šia bendrąja pozicija, priimta siekiant įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373(2001), kuria užsibrėžta visoms valstybėms sistemiškai ir glaudžiai bendradarbiaujant pasauliniu mastu suintensyvinti kovą su terorizmu (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas).
Papildomai, jei būtų pripažinta, kad trečiosios valstybės institucija gali būti laikoma kompetentinga institucija, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, ieškovas teigia, kad Tarybos priimtų aktų galiojimas taip pat priklauso nuo patikrinimų, kuriuos ji turi atlikti, norėdama užtikrinti, jog, be kita ko, JAV teisės aktais užtikrinama teisė į gynybą ir teisė į veiksmingą teisminę gynybą.
Šiuo atveju Taryba ginčijamų aktų motyvuose iš esmės tik apibūdino sprendimų peržiūros procedūras ir pažymėjo, kad buvo galimybė juos skųsti, nepatikrinusi, ar buvo užtikrintos teisė į gynybą ir teisė į veiksmingą teisminę gynybą.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, Teisingumo Teismo teigimu, kai Taryba remiasi trečiosios valstybės institucijos sprendimu, ji privalo patikrinti, ar šis sprendimas priimtas paisant teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas).
Taryba privalo savo priimtų aktų motyvų pareiškimuose nurodyti informaciją, leidžiančią manyti, kad ji atliko tokius patikrinimus (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas).
Šiuo tikslu Taryba motyvų pareiškimuose turi nurodyti priežastis, dėl kurių mano, kad trečiosios valstybės sprendimas, kuriuo ji remiasi, buvo priimtas laikantis teisės į gynybą principo ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas).
Pagal jurisprudenciją motyvų pareiškimuose prireikus gali pakakti glaustos informacijos apie atliktą tokį vertinimą (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktą).
Ieškovo argumentus, susijusius su, pirma, teisės į gynybą principo paisymu ir, antra, teise į veiksmingą teisminę gynybą, reikia nagrinėti atsižvelgiant į 47–50 punktuose nurodytą jurisprudenciją.
Dėl teisės į gynybą paisymo ieškovas teigia, kad ginčijamų aktų motyvų pareiškimuose Taryba nepateikė jokios informacijos apie priežastis, dėl kurių ji, atlikusi patikrinimą, manė, kad JAV šis principas buvo užtikrintas per administracines organizacijų pripažinimo teroristinėmis procedūras.
Be to, JAV teisės aktuose nereikalaujama, kad apie šioje srityje kompetentingų valdžios institucijų priimtus sprendimus būtų pranešta arba kad būtų nurodyti jų motyvai. Ieškovo teigimu, nors INA 219 straipsnyje, kuriuo pagrįstas 1997 m. JAV sprendimas, įtvirtinta pareiga paskelbti sprendimą dėl pripažinimo Federaliniame registre, tokia pareiga nenumatyta dėl Prezidento dekreto Nr. 13224, kuriuo pagrįstas 2001 m. JAV sprendimas ir kuriame nenumatyta jokia tokia priemonė.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal jurisprudenciją, vadovaujantis teisės į gynybą paisymo principu, tie asmenys, kuriems taikomi sprendimai, galintys turėti didelį poveikį jų interesams, privalo turėti galimybę veiksmingai pateikti savo nuomonę dėl nagrinėjamus sprendimus pagrindžiančių įkalčių (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Texdata Software,
C‑418/11
,
EU:C:2013:588
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Priemonių, kuriomis asmenų pavardės arba subjektų pavadinimai įtraukiami į lėšų įšaldymo sąrašus, atveju šis principas reiškia, kad apie šių priemonių motyvus šiems asmenims arba subjektams turi būti pranešama priimant priemones arba iškart po to, kai jos priimamos (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Prancūzija / People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
punktas).
Kaip ir dėl teisės į veiksmingą teisminę gynybą, Taryba ginčijamų aktų motyvų pareiškimų B priedo 16 punkte nurodė taip:
„Kalbant apie sprendimų peržiūros procesus ir pateiktą galimų teisių gynimo priemonių apibūdinimą, Taryba mano, kad atitinkamais JAV teisės aktais teisės į gynybą apsauga užtikrinama <…>“
Toliau Tarybos ginčijamų aktų motyvų pareiškimuose pateikiama skirtinga informacija, atsižvelgiant į nagrinėtus JAV sprendimus.
Pirma, dėl prezidento dekretų Nr. 12947 ir 13224, kuriais pagrįsti 1995 m. ir 2001 m. JAV sprendimai, Tarybos pateiktame bendrame aprašyme nenurodyta jokia JAV valdžios institucijų pareiga pranešti suinteresuotiesiems asmenims sprendimų motyvus ir net paskelbti šiuos sprendimus.
Darytina išvada, kad nepatikrinta, ar užtikrinta teisė į gynybą priimant šiuos du sprendimus, todėl, remiantis šio sprendimo 47–50 punktuose priminta jurisprudencija, jie negali būti ginčijamų aktų pagrindas.
Antra, kalbant apie 1997 m. JAV sprendimą, Taryba, žinoma, išdėsto, kad, vadovaujantis INA, sprendimai dėl užsienio organizacijų pripažinimo teroristinėmis arba dėl tokio pripažinimo atšaukimo skelbiami Federaliniame registre. Tačiau ji nepateikia jokios informacijos apie tai, ar šiuo atveju paskelbtame 1997 m. JAV sprendime buvo nurodyti kokie nors motyvai. Be to, iš ginčijamų aktų motyvų pareiškimų nematyti, kad, išskyrus sprendimo rezoliucinę dalį, ieškovui kokiu nors būdu buvo pateikti kokie nors motyvai.
Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar informacijos, kad sprendimas skelbiamas trečiosios valstybės oficialiajame leidinyje, pakanka, kad būtų galima manyti, jog Taryba pagal šio sprendimo 47–50 punktuose nurodytą jurisprudenciją įvykdė savo pareigą patikrinti, ar trečiosiose valstybėse, kuriose priimti sprendimai, kuriais grindžiami ginčijami aktai, buvo paisoma teisės į gynybą.
Šiuo klausimu reikėtų remtis byla, kurioje priimti 2017 m. liepos 26 d. Sprendimas Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
) ir 2014 m. spalio 16 d. Sprendimas LTTE / Taryba (
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
). Šioje byloje Taryba vieno iš nagrinėtų aktų motyvų pareiškimuose nurodė, kad atitinkamos trečiosios valstybės institucijų sprendimai buvo paskelbti tos valstybės oficialiajame leidinyje, nepateikus jokios papildomos informacijos (2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas).
2017 m. liepos 26 d. Sprendime Taryba / LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
ir
punktai) Teisingumo Teismas, atsižvelgęs į visas nuorodas į trečiosios valstybės valdžios institucijų sprendimus, pateiktas Tarybos reglamento motyvų pareiškimuose, nusprendė, kad jų nepakako tam, kad būtų galima konstatuoti, jog ši institucija atliko reikalaujamą patikrinimą dėl teisės į gynybą paisymo toje trečiojoje valstybėje.
Ta pati išvada dėl tų pačių priežasčių turi būti padaryta šioje byloje kalbant apie vienintelę užuominą ginčijamų aktų motyvų pareiškimuose, kad 1997 m. JAV sprendimas toje valstybėje buvo paskelbtas Federaliniame registre.
Dėl šių priežasčių, net nesant reikalo nagrinėti klausimo dėl teisės į veiksmingą teisminę gynybą paisymo, reikia konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju motyvų dėl JAV sprendimų nepakanka, taigi jie negali būti ginčijamų aktų pagrindas.
Pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį nereikalaujama, kad Tarybos aktai būtų grindžiami keliais kompetentingų institucijų sprendimais, todėl ginčijamuose aktuose galėjo būti daroma nuoroda tik į
Home Secretary
sprendimą; vadinasi, toliau ieškinį reikia nagrinėti apsiribojant tik ginčijamais aktais, kiek jie pagrįsti tuo sprendimu.
Dėl bendrų prieštaravimų, pateiktų dėl JAV ir Jungtinės Karalystės valdžios institucijų sprendimų
Ieškovas teigia, kad dėl trijų priežasčių JAV ir Jungtinės Karalystės valdžios institucijų sprendimai, kuriai grindžiami ginčijami aktai, nėra „kompetentingų institucijų sprendimai“, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį.
Šios priežastys nagrinėjamos toliau, nes, vadovaujantis šio sprendimo 66 punktu, jos susijusios su
Home Secretary
sprendimu.
–

Dėl teisminėms institucijoms teiktinos pirmenybės
Ieškovas teigia, kad pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį Taryba gali remtis administraciniais sprendimais tik tais atvejais, kai teisminės institucijos neturi kompetencijos kovos su terorizmu srityje. Tačiau šiuo atveju taip nėra, nes Jungtinės Karalystės teisminės institucijos turi kompetenciją toje srityje. Dėl šios priežasties Taryba ginčijamuose aktuose negalėjo atsižvelgti į
Home Secretary
sprendimą.
Taryba ginčija šiuos argumentus.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, remiantis jurisprudencija, aplinkybė, jog šis sprendimas yra administracinis, o ne teismo sprendimas, neturi lemiamos reikšmės taikant Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, nes iš šios nuostatos formuluotės aiškiai matyti, kad neteisminė institucija gali būti laikoma kompetentinga institucija, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą (2008 m. spalio 23 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
ir
punktai ir 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas).
Nors Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje pirmenybė teikiama teisminių institucijų priimtiems sprendimams, tai visiškai nereiškia, kad negalima atsižvelgti į administracinės valdžios institucijų priimtus sprendimus, kai, pirma, šioms valdžioms institucijoms pagal nacionalinę teisę iš tikrųjų suteikta kompetencija priimti ribojamuosius sprendimus dėl su terorizmu susijusių grupuočių ir, antra, šios institucijos, nors yra tik administracinės, vis dėlto gali būti laikomos „lygiavertėmis“ teisminėms institucijoms (2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas).
Pagal jurisprudenciją administracinės valdžios institucijos turi būti laikomos lygiavertėmis teisminėms, jeigu jų sprendimai gali būti skundžiami teisme (2008 m. spalio 23 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
punktas).
Taigi aplinkybė, kad atitinkamos valstybės teismai turi kompetenciją kovos su terorizmu srityje, nereiškia, kad Taryba negalėjo atsižvelgti į nacionalinės administracinės institucijos, atsakingos už ribojamųjų priemonių terorizmo srityje nustatymą, sprendimus (2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas).
Šiuo atveju iš Tarybos pateiktos informacijos matyti, kad
Home Secretary
sprendimai gali būti skundžiami
Proscribed Organisations Appeal Commission
(Skundų dėl uždraustų organizacijų komisija, Jungtinė Karalystė), kuri priima sprendimus vadovaudamasi teisminės kontrolės principais, ir kad kiekviena šalis gali apskųsti Skundų dėl uždraustų organizacijų komisijos sprendimą apeliaciniam teismui, jei ji tam gauna šios komisijos leidimą, o tokio leidimo negavusi – jei gauna apeliacinio teismo leidimą (šiuo klausimu žr. 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran / Taryba,
T‑228/02
,
EU:T:2006:384
,
punktą).
Šiomis aplinkybėmis atrodo, kad
Home Secretary
sprendimai gali būti peržiūrimi teismine tvarka taip, kad, taikant šio sprendimo 72 ir 73 punktuose nurodytą jurisprudenciją, ši administracinės valdžios institucija turi būti vertinama kaip lygiavertė teisminei institucijai, taigi, kaip teigia Taryba, kaip kompetentinga institucija, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, atsižvelgiant į jurisprudenciją, kurioje taip jau ne kartą buvo nuspręsta (2008 m. spalio 23 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
, ir 2014 m. spalio 16 d. Sprendimas LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
).
Ieškovas pripažįsta, kad keliuose savo sprendimuose Bendrasis Teismas pripažino, jog
Home Secretary
reikia laikyti kompetentinga institucija, tačiau pabrėžia, kad tose bylose jo sprendimai buvo nagrinėti kartu su teismo sprendimu, o šiuo atveju taip nėra.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, priešingai, nei teigia ieškovas, nagrinėjamų administracinės valdžios institucijų sprendimai ne visose bylose, susijusiose su
Home Secretary
sprendimu pagrįstais aktais, buvo nagrinėjami kartu su teismo sprendimu. Pavyzdžiui, tokio sprendimo nebuvo byloje, kurioje priimtas 2014 m. spalio 16 d. Sprendimas LTTE / Taryba (
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
). Byloje, kurioje buvo priimtas 2008 m. spalio 23 d. Sprendimas People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba (
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
), Bendrasis Teismas darė nuorodą ne tik į administracinį, bet ir į teismo sprendimą. Tačiau ši nuoroda buvo pateikta labai specifiniame kontekste, kalbant apie administracinį sprendimą, kurį ieškovas ginčijo nacionaliniu lygmeniu, o šiuo atveju taip nėra.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčijami aktai negali būti panaikinti dėl to, kad motyvų pareiškimuose Taryba nurodė administracinės institucijos
Home Secretary
sprendimą.
–
Dėl aplinkybės, kad „Home Secretary“ sprendime pateiktas teroristinių organizacijų sąrašas
Ieškovas teigia, kad kompetentingų valdžios institucijų, susijusių su ginčijamais aktais, kaip antai
Home Secretary
, veiksmais praktiškai parengiami teroristinių organizacijų, kurioms bus taikomas ribojamasis režimas, sąrašai. Tokia sąrašų sudarymo veikla nepripažintina baudžiamąja jurisdikcija, panašia į „tyrim[ų] pradžios ar baudžiam[ojo] persekiojim[o]“ veiklą arba „pasmerkimą“, cituojant įgaliojimus, kuriuos pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, turėtų turėti „kompetentinga institucija“.
Taryba ginčija šiuos argumentus.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pagal jurisprudenciją Bendrojoje pozicijoje 2001/931 nereikalaujama, kad kompetentingos institucijos sprendimas būtų
stricto sensu
priimtas baudžiamojoje byloje, tačiau, atsižvelgiant į bendrąja pozicija, kuria įgyvendinama Saugumo Tarybos rezoliucija 1373 (2001), siekiamus tikslus, aptariamos nacionalinės procedūros tikslas vis dėlto turi būti kova su terorizmu plačiąja prasme (2014 m. spalio 16 d. Sprendimas LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, jog nekilo abejonių dėl atitinkamų asmenų apsaugos, jeigu nacionalinės institucijos sprendimas priimtas ne per procedūrą, kuria siekiama skirti baudžiamąsias sankcijas, o per procedūrą, kurios tikslas – nustatyti prevencines priemones (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa,
C‑539/10 P ir C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
,
punktas).
Šioje byloje
Home Secretary
sprendimu teroristinėmis laikytinoms organizacijoms nustatytos draudžiamosios priemonės, taigi, kaip reikalaujama jurisprudencijoje, jis priimtas per nacionalinę procedūrą, per kurią visų pirma siekiama ieškovui nustatyti prevencinio ar represinio pobūdžio priemonę, siekiant kovoti su terorizmu (šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktą).
Dėl aplinkybės, kad aptariamos institucijos veiksmai baigiasi asmenų ar subjektų, susijusių su terorizmu, sąrašo sudarymu, reikia pažymėti, jog ji savaime nereiškia, kad ši institucija neatliko individualaus kiekvieno asmens arba subjekto vertinimo prieš juos įtraukdama į sąrašą arba kad tas vertinimas būtinai yra savavališkas ar nepagrįstas (šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktą).
Taigi svarbiausia yra ne aplinkybė, kad aptariamos institucijos veiksmai baigiasi įtraukimu į asmenų ar subjektų, susijusių su terorizmu, sąrašą, o klausimas, ar ši veikla vykdoma turint pakankamai garantijų, kad Taryba galėtų ja remtis grįsdama savo sprendimą įtraukti į sąrašą (šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktą).
Todėl ieškovas klaidingai teigia, kad tokios kompetentingos institucijos kompetencijos sudaryti sąrašus pripažinimas iš esmės prieštarautų Bendrajai pozicijai 2001/931.
Kiti ieškovo pateikti argumentai nepaneigia šios pozicijos.
Pirma, ieškovas tvirtina, kad pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį Taryba gali atsižvelgti tik į JT Saugumo Tarybos sudarytus sąrašus.
Šiam argumentui negalima pritarti, nes Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos paskutinio sakinio tikslas yra tik, be egzistuojančios galimybės įtraukti į sąrašus, remiantis kompetentingų nacionalinių institucijų sprendimais, suteikti Tarybai papildomą galimybę įtraukti į sąrašus.
Antra, ieškovas pabrėžia, kad Sąjungos sąrašas apima kompetentingų institucijų pasiūlytus sąrašus, taigi jis sudarytas iš sąrašų, taip išplečiant nacionalinių administracinių priemonių, kurias tam tikrais atvejais priėmė trečiųjų valstybių valdžios institucijos neinformavusios apie tai atitinkamų asmenų, todėl jie neturėjo galimybės veiksmingai gintis, taikymo sritį.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, kaip nurodo ieškovas, Taryba, asmenis ar subjektus, kuriems taikytinos lėšų įšaldymo priemonės, nustato remdamasi kompetentingų institucijų išvadomis.
Pagal Bendrąją poziciją 2001/931 įtvirtinta speciali bendradarbiavimo tarp valstybių narių ir Sąjungos institucijų forma, dėl kurios Tarybai nustatyta pareiga kuo daugiau pasikliauti kompetentingų nacionalinių institucijų vertinimu (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 23 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
punktą ir 2008 m. gruodžio 4 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑284/08
,
EU:T:2008:550
,
punktą).
Iš principo Taryba negali nuspręsti, ar suinteresuotojo asmens pagrindinės teisės buvo pažeistos valstybių narių valdžios institucijų, nes tai yra kompetentingų nacionalinių teismų kompetencija (šiuo klausimu žr. 2007 m. liepos 11 d. Sprendimo Sison / Taryba,
T‑47/03
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2007:207
,
punktą).
Tik išimtiniais atvejais, kai ieškovas remdamasis konkrečiais įrodymais ginčija, kad valstybės narės valdžios institucijos laikėsi pagrindinių teisių, Bendrasis Teismas turi patikrinti, ar jų buvo tinkamai laikomasi.
Tačiau kai kalbama apie trečiųjų valstybių institucijas, Taryba privalo, kaip pažymėta šio sprendimo 47 ir 48 punktuose, įsitikinti, kad šios garantijos buvo tikrai užtikrintos, ir savo sprendime nurodyti motyvus šiuo klausimu.
–
Dėl informacijos apie rimtus ir patikimus įrodymus ir įkalčius, kuriais paremtas „Home Secretary“ sprendimas, nebuvimo
Ieškovas iš esmės mano, kad Taryba rėmėsi administraciniu, o ne teismo sprendimu, todėl ginčijamuose aktuose ji turėjo įrodyti, kad šis sprendimas buvo priimtas „remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais“, kaip reikalaujama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį.
Kadangi šis argumentais susijęs ne su „sprendimų, kuriuos priėmė kompetentingos institucijos“ sąvoka, kuri apibrėžta Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje ir kuri yra šio ieškinio pagrindo dalykas, o su ginčijamų aktų motyvais, šis argumentas bus nagrinėjamas aptariant ieškinio penktąjį pagrindą, kuriame jis irgi nurodytas.
Išvada
Iš šio sprendimo 47–65 punktų matyti, kad JAV sprendimai negali būti ginčijamų aktų pagrindas, nes Taryba neįvykdė motyvavimo pareigos, kiek tai susiję su patikrinimu, ar Jungtinėse Valstijose buvo laikytasi teisės į gynybą principo.
Be to, iš šio sprendimo 38–40 punktų matyti, kad su šiuo ieškinio pagrindu susiję JAV valdžios institucijų sprendimai taikomi visam
Hamas
, o Jungtinės Karalystės valdžios institucijų sprendimas taikytas tik
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
.
Ieškovo teigimu, ši aplinkybė reiškia, kad ginčijamus aktus reikia panaikinti tiek, kiek jie susiję su
Hamas
, ir juos palikti galioti tik tiek, kiek jie susiję su
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
.
Taryba savo ruožtu mano, kad negalima daryti skirtumo tarp šių dviejų „judėjimų“ ir „judėjimo padalinių“, nes ieškovas bylos, kurioje 2018 m. gruodžio 14 d. priimtas Sprendimas Hamas / Taryba (
T‑400/10 RENV
,
EU:T:2018:966
), ieškinyje pristatė savo organizaciją kaip apimančią tiek vieną, tiek kitą.
Šiuo klausimu ji cituoja šio ieškinio 7 ir 8 punktus:
„
Hamas
sudaro politinis biuras ir karinis sparnas:
Ezzedine Al-Qassam
[kitaip
Hamas IDQ
] brigados.
Hamas
valdomas dviejų vadovų principu. Vidaus valdymo organas, padalytas į Vakarų Kranto ir Gazos Ruožą, ir išorinis valdymo organas, įsteigtas Sirijoje <…> Nors karinis sparnas santykinai yra nepriklausomas, jam taikomos politinio biuro parengtos bendros strategijos. Politinis biuras priima sprendimus, o brigados jų laikosi dėl judėjimo religiniu komponentu pagrįsto didelio solidarumo.“
Kaip buvo nurodyta 2018 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Hamas / Taryba (
T‑400/10 RENV
,
EU:T:2018:966
)
punkte, šis teiginys turi didelę įrodomąją galią, nes, kaip nurodo Taryba, jį pateikia ieškovas, be to, ieškovas jį savo ieškinyje byloje, dėl kurios buvo priimtas minėtas sprendimas, nurodė savo argumentų pradžioje.
Savo rašytinėse pastabose ieškovas paaiškino, kad iš tikrųjų negalima painioti ar sieti abiejų „judėjimų“ ar „judėjimo padalinių“, nes jie veikia visiškai savarankiškai.
Taikydamas proceso organizavimo priemones, Bendrasis Teismas paprašė ieškovo pateikti šių teiginių įrodymų, tačiau jis negalėjo pateikti jokio įrodymo.
Šiomis aplinkybėmis, siekiant nustatyti, koks yra atsakymo į pirmąjį ieškinio pagrindą poveikis, negalima daryti išvados, kad
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
yra atskira nuo
Hamas
organizacija (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 29 d. Sprendimo Bank of Industry and Mine / Taryba,
T‑10/13
,
EU:T:2015:235
,
,
ir
punktus ir 2015 m. balandžio 29 d. Sprendimo National Iranian Gas Company / Taryba,
T‑9/13
,
EU:T:2015:236
,
ir
punktus).
Taip tuo labiau yra todėl, kad nors lėšų įšaldymo priemonės jau kelerius metus taikomos
Hamas
, jis nesiekė įrodyti Tarybai, kad visiškai nedalyvavo veiksmuose, dėl kurių buvo priimtos šios priemonės, ir neabejotinai atsiskirti nuo
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
, kuris, kaip teigia ieškovas, buvo vienintelis už juos atsakingas.
Vadinasi, šį pagrindą reikia atmesti.
Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
Kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 97 punkte, ieškovas tvirtina, kad Taryba ginčijamų priemonių motyvų pareiškimuose turėjo nurodyti „rimtus ir patikimus įrodymus ir įkalčius“, kuriais buvo pagrįsti kompetentingų institucijų sprendimai.
Taryba, palaikoma Komisijos, teigia, kad šis argumentas yra nepagrįstas.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 66 punktą, šis pagrindas turi būti nagrinėjamas tik tiek, kiek jis susijęs su
Home Secretary
sprendimu.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad šiame pagrinde klaidingai nurodyti faktai. Iš tiesų, priešingai, nei teigia ieškovas, Taryba ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 14 punkte nurodė faktus, kuriais pagrįstas
Home Secretary
sprendimas.
Bet kuriuo atveju šis argumentas nepagrįstas.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą lėšų įšaldymo sąrašai sudaromi remiantis tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga institucija dėl atitinkamų asmenų ar subjektų yra priėmusi sprendimą, nesvarbu, ar jis susijęs su pavedimu, „remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais“, pradėti tyrimus arba baudžiamąjį persekiojimą dėl teroristinio akto, pasikėsinimo padaryti tokią veiklą, dalyvauti joje ar padėti ją darant, ar su tokių veiksmų pasmerkimu.
Iš šios nuostatos bendros struktūros matyti, jog Tarybai nustatytas reikalavimas prieš įtraukiant asmenų pavardes arba subjektų pavadinimus į lėšų įšaldymo sąrašus remiantis kompetentingų institucijų sprendimais patikrinti, ar šie sprendimai pagrįsti „rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais“, susijęs su sprendimais pradėti tyrimus arba baudžiamąjį persekiojimą, bet netaikomas sprendimams dėl pasmerkimo.
Taigi skirtumas tarp šių dviejų sprendimų tipų atsirado dėl lojalaus bendradarbiavimo tarp institucijų ir valstybių narių principo taikymo, o tai yra principas, kuriuo vadovaujantis priimamos ribojamosios priemonės kovos su terorizmu srityje ir pagal kurį Taryba turi pagrįsti teroristinių asmenų ar subjektų įtraukimą į lėšų įšaldymo sąrašus, remdamasi nacionalinių institucijų priimtais sprendimais, kuriems ji neprieštarauja arba net negali prieštarauti.
Taip apibrėžtas lojalaus bendradarbiavimo principas taikomas nacionaliniams sprendimams dėl pasmerkimo, todėl Taryba, prieš įtraukdama asmenų pavardes arba subjektų pavadinimus į lėšų įšaldymo sąrašus, neturi patikrinti, ar šie sprendimai grindžiami rimtais ir patikimais įrodymais arba įkalčiais, taigi šiuo klausimu ji turi pasikliauti nacionalinės valdžios institucijos vertinimu.
Dėl nacionalinių sprendimų pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą reikia pažymėti, kad dėl savo pobūdžio jie priimami prasidėjus procesui arba jam vykstant, taigi jis nėra pasibaigęs. Siekiant užtikrinti šios kovos veiksmingumą, buvo nuspręsta, kad būtų naudinga, jei Taryba, priimdama ribojamąsias priemones, galėtų remtis tokiais sprendimais, net jei jie yra tik parengiamojo pobūdžio, kartu numatant, kad, siekiant užtikrinti asmenų, dėl kurių vykdomas toks procesas, apsaugą, Taryba turi patikrinti, ar šie sprendimai pagrįsti rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais.
Šioje byloje
Home Secretary
sprendimas yra galutinis, nes po jo nebereikia atlikti tyrimo. Be to, kaip matyti iš Tarybos atsakymo į Bendrojo Teismo klausimą, juo siekta ieškovo uždraudimo Jungtinėje Karalystėje, numatant baudžiamąsias sankcijas asmenims, kurie palaikytų bet kokį ryšį su juo.
Šiomis aplinkybėmis
Home Secretary
sprendimas nėra sprendimas pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą ir turi būti laikomas sprendimu dėl pasmerkimo, todėl pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį Taryba ginčijamų aktų motyvų pareiškimuose neturėjo nurodyti rimtų įrodymų ir įkalčių, kuriais pagrįstas šios institucijos sprendimas.
Šiuo atžvilgiu aplinkybė, kad
Home Secretary
yra administracinė institucija, neturi reikšmės, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 75 ir 76 punktų, jo sprendimai gali būti skundžiami teismui, todėl jis turi būti laikomas lygiaverčiu teisminei institucijai.
Todėl penktą ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antro ieškinio pagrindo, susijusio su klaida, padaryta vertinant faktines aplinkybes
Ginčijamų aktų motyvų pareiškimų II.7 punkte Taryba pažymėjo, kad kompetentingų institucijų sprendimai, kuriais ji rėmėsi įtraukdama ieškovo pavardę į ginčijamus sąrašus, tebegaliojo.
Motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte Taryba papildomai nurodė, kad ieškovui taikomas draudimas Jungtinėje Karalystėje buvo persvarstytas Uždraustų organizacijų sąrašo peržiūros tarpžinybinės grupės, kuri, remdamasi faktais, kuriuos ji nurodė kaip pavyzdžius, konstatavo, kad
Hamas-Izz al-Din al-Qassem
toliau dalyvavo teroristinėje veikloje.
Šie faktai nurodomi toliau. Pirma, 2014 m. vasarą vykusio Izraelio ir Gazos konflikto metu šeši Izraelio civiliai ir vienas Tailando pilietis žuvo per raketų išpuolius, be to, Vokietijos kruizinis laivas nukentėjo nuo raketų išpuolių. Antra,
Hamas
pasinaudojo socialinėmis žiniasklaidos priemonėmis, kad, be kita ko, įspėtų Jungtinės Karalystės oro transporto bendroves, kad jis ketina atakuoti Ben Guriono oro uostą Tel Avive (Izraelis) ir kad dėl šių išpuolių gali būti civilių aukų, ir 2014 m. liepos mėn.
Hamas
iš tikrųjų bandė atakuoti oro uostą.
Atsakydama į Bendrojo Teismo jai pateiktą klausimą, Taryba patvirtino, kad, Draudžiamų organizacijų sąrašo peržiūros vyriausybinei grupei persvarsčius
Home Secretary
sprendimą, nebuvo priimtas naujas sprendimas.
Be to, ginčijamų aktų motyvų pareiškimų B priedo 10 punkte Taryba nurodė, kad paskutinį kartą 1997 m. JAV sprendimo, kuriuo
Hamas
buvo pripažintas kaip užsienio teroristinė organizacija, persvarstymas baigtas 2012 m. liepos 27 d., o po jo vyriausybė padarė išvadą, kad aplinkybės, kuriomis remiantis šis sprendimas buvo priimtas, nepasikeitė taip, kad jį būtų galima išbraukti iš šio sąrašo.
Be to, ginčijamų aktų motyvų pareiškimų B priedo 17 punkte Taryba išvardijo įvairius 2003–2011 m. įvykusius faktus, kuriais pasirėmusios JAV valdžios institucijos įtraukė ieškovą į užsienio teroristinių organizacijų sąrašą, nors ji nenurodė, iš kur sužinojo apie šiuos faktus.
Taikant proceso organizavimo priemones buvo gautas Tarybos atsakymas į šį klausimą; atsakyme ji nurodė, kad kai kurie iš šių faktų paaiškėjo po 2008 m. atliktos 1997 m. JAV sprendimo peržiūros, kuri nebuvo paminėta ginčijamų aktų motyvų pareiškimuose.
Ginčijamų aktų motyvų pareiškimų B priedo 17 punkte išvardyti šie faktai:
–
Hamas
prisiėmė atsakomybę už 2003 m. rugsėjo mėn. įvykdytą savižudžio išpuolį, dėl kurio devyni Izraelio armijos kariai žuvo ir už
Assof Harofeh
ligoninės ir Tzrifino kariuomenės bazės ribų (Izraelis) buvo sužeisti dar trisdešimt žmonių,
–
2004 m. sausio mėn. Jeruzalėje savižudžiui susprogdinus autobusą netoli ministro pirmininko rezidencijos vienuolika civilių gyventojų žuvo ir trisdešimt buvo sužeista; atsakomybę dėl šio akto prisiėmė
Hamas
kartu su
Al-Aqsa
kankinių brigada,
–
2005 m. sausio mėn. teroristai susprogdino sprogstamąjį užtaisą Karnio perėjimo punkte ir išsprogdino skylę, o per ją ginkluoti palestiniečiai pateko į Izraelio pusę; jie nužudė šešis Izraelio civilius gyventojus ir sužeidė dar penkis; atsakomybę dėl šio akto prisiėmė
Hamas
kartu su
Al-Aqsa
kankinių brigada,
–
2007 m. sausio mėn.
Hamas
prisiėmė atsakomybę už trijų vaikų pagrobimą Gazos ruože,
–
2008 m. sausio mėn. palestiniečių snaiperis iš Gazos ruožo nužudė 21 metų ekvadorietį savanorį, dirbantį Ein Hashlosha (Izraelis) kibuco laukuose; atsakomybę dėl šio akto prisiėmė
Hamas
,
–
2008 m. vasario mėn. susisprogdinus
Hamas
savižudžiui Dimonos (Izraelis) prekybos centre žuvo pagyvenusi moteris ir dar trisdešimt aštuoni asmenys buvo sužeisti; policijos pareigūnas nušovė antrą teroristą, jam nespėjus detonuoti savo diržo su sprogmenimis; šiuos teroro aktus
Hamas
pripažino „didvyriškais“,
–
2010 m. birželio 14 d. Hebrone (Vakarų Krantas) ginkluoti užpuolikai apšaudė policijos automobilį: vienas pareigūnas žuvo, dar du buvo sužeisti; bendrais Izraelio saugumo tarnybos, Izraelio policijos ir
Tsahal
veiksmais užpuolikai buvo sugauti 2010 m. birželio 22 d.; per apklausą už išpuolį atsakingas
Hamas
grupuotės vadas pažymėjo, kad grupuotės nariai buvo apmokyti prieš kelerius metus ir kad jie patys įsigijo ginklų, įskaitant Kalašnikovo ir kitus automatus; per apklausą taip pat atskleista, kad grupuotė planavo vykdyti daugiau išpuolių, įskaitant kareivio ir civilio gyventojo pagrobimą Guš Eciono rajone, į šiaurę nuo Hebrono kalno,
–
2011 m. balandžio mėn.
Hamas
paleido raketą „Kornet“, ji pataikė į Izraelio mokyklinį autobusą; buvo sunkiai sužeistas šešiolikmetis mokinys ir lengvai sužeistas autobuso vairuotojas; per išpuolį panaudota kovinė galvutė gali pramušti modernaus tanko šarvą,
–
2011 m. rugpjūčio 20 d. Ofakime (Izraelis) užpuolikai raketomis apšaudė bendruomenę ir sužeidė du vaikus ir vieną civilį gyventoją;
Hamas
prisiėmė atsakomybę.
2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / Hamas (
C‑79/15 P
,
EU:C:2017:584
)
punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad jeigu, kaip ir šioje byloje, vien aplinkybė, kad nacionalinis sprendimas, kuriuo buvo grindžiamas pirminis įtraukimas, tebegalioja, nebeleidžia daryti išvados, kad tebeegzistuoja pavojus, jog atitinkamas asmuo ar subjektas dalyvaus teroristinėje veikloje, Taryba privalo pagrįsti tokio asmens pavardės ar subjekto pavadinimo palikimą minėtame sąraše, pateikdama naują situacijos įvertinimą, kuriame atsižvelgiama į naujausius faktus, patvirtinančius, kad minėtas pavojus tebeegzistuoja.
Šioje byloje, atsižvelgiant į šio sprendimo 124–131 punktus, reikia konstatuoti, kad Taryba sprendimą įtraukti ieškovo pavadinimą į ginčijamus sąrašus pagrindė pirmiausia tebegaliojančiais sprendimais, pripažintais kompetentingų institucijų sprendimais, kaip tai suprantama pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalį, ir, antra, ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte išdėstytomis faktinėmis aplinkybėmis, – tos aplinkybės yra naujausia informacija, kuria Taryba savarankiškai rėmėsi ir kuri turėjo įrodyti, kad išlieka pavojus, jog
Hamas
susijusi su teroristinėmis organizacijomis.
Antrajame ieškinio pagrinde ieškovas teigia, kad, pirma, Taryba, pasirėmusi ginčijamuose aktuose nurodytomis aplinkybėmis, pažeidė pareigą motyvuoti ir, antra, padarė klaidų dėl jų teisingumo.
Atsižvelgiant į atsakymą į penktą ieškinio pagrindą ir į šio sprendimo 115–122 ir 133 punktuose nurodytas aplinkybes, šį ieškinio pagrindą reikia nagrinėti tiek, kiek jis susijęs su ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte išdėstytomis faktinėmis aplinkybėmis.
Dėl pareigos motyvuoti pažeidimo
Ieškovas tvirtina, kad ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte faktai nurodyti pernelyg netiksliai, nes nenurodytos datos arba vietos arba Taryba nepaaiškina, kodėl veiksmai buvo priskirti
Hamas
.
Teisingumo Teismo teigimu, Sąjungos teismas turi, be kita ko, patikrinti, ar paisyta SESV 296 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti, taigi, ar nurodyti motyvai yra pakankamai tikslūs ir konkretūs (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / Hamas,
C‑79/15 P
,
EU:C:2017:584
,
punktas).
Pagal suformuotą jurisprudenciją motyvuose, kurių reikalaujama pagal SESV 296 straipsnį, turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai nurodyti ginčijamą aktą priėmusios institucijos argumentai, kad suinteresuotasis asmuo žinotų priemonių priėmimo priežastis, o kompetentingas teismas galėtų vykdyti kontrolę (žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nereikalaujama motyvuose tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar akto motyvacija yra pakankama, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes bei nagrinėjamąją sritį reglamentuojančių teisės normų visetą (žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
punktą ir 2009 m. spalio 14 d. Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
punktą).
Konkrečiai kalbant, asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu jis buvo priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jam nustatytos priemonės reikšmę (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
,
punktas ir 2009 m. spalio 14 d. Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
punktas).
Šioje byloje, kadangi aktų priėmimo kontekstas ieškovui buvo žinomas, reikia konstatuoti, kad Taryba nurodė faktus ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte pakankamai tiksliai ir konkrečiai, kad ieškovas galėtų juos ginčyti, o Bendrasis Teismas atliktų jų kontrolę, nors ir nėra aiškiai nurodyta tiksli jų vieta arba data ar priežastys, dėl kurių jie buvo priskirti
Hamas
.
Todėl antro ieškinio pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl klaidos dėl faktų teisingumo
Ieškovas nurodo, kad Taryba turi įrodyti ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte nurodytų faktų teisingumą. Jis tvirtina, kad toks įrodymas šioje byloje nebuvo pateiktas.
Konkrečiau kalbant, ieškovas ginčija B priedo 17 punkte minėtą 2004 m. sausio mėn. incidentą, susijusį su autobuso sprogimu, remdamasis tuo, kad ne
Hamas
, o
Al-Aqsa Martyrs
brigada,
Fatah
ginkluotas sparnas, prisiėmė atsakomybę už jo įvykdymą.
Per teismo posėdį ieškovo advokatas tvirtino, kad
Hamas
ginčija visus Tarybos ginčijamuose aktuose nurodytus faktus.
Taikant proceso organizavimo priemonę pateiktame atsakyme į Bendrojo Teismo klausimą Taryba pateikė įvairių straipsnių ir leidinių, kuriais siekė įrodyti šias faktines aplinkybes.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad dėl vėlesnių sprendimų įšaldyti lėšas Teisingumo Teismas mano, kad Sąjungos teismas visų pirma turi patikrinti ne tik tai, ar paisyta pareigos motyvuoti, kaip nurodyta šio sprendimo 136–142 punktuose, bet ir tai, ar šie motyvai pagrįsti (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / Hamas,
C‑79/15 P
,
EU:C:2017:584
,
punktas).
Teisingumo Teismas taip pat mano, kad atitinkamas asmuo arba subjektas, pareikšdami ieškinį dėl jų palikimo ginčijamuose sąrašuose, gali ginčyti visus duomenis, kuriais Taryba remiasi siekdama įrodyti tebeegzistuojantį pavojų, kad jie gali dalyvauti teroristinėje veikloje, neatsižvelgiant į tai, ar šie duomenys gauti iš kompetentingos institucijos priimto nacionalinio sprendimo, ar kito šaltinio (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / Hamas,
C‑79/15 P
,
EU:C:2017:584
,
punktas).
Teisingumo Teismas pridūrė, kad, kilus ginčui, Taryba turi patvirtinti ginčijamų faktų pagrįstumą, o Sąjungos teismas – patikrinti jų turinio teisingumą (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
,
punktas ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / Hamas,
C‑79/15 P
,
EU:C:2017:584
,
punktas).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, kaip matyti iš jurisprudencijos, jei vienos šalies įrodymus ginčija kita šalis, ta kita šalis turi atitikti du reikalavimus.
Visų pirma, jos prieštaravimai negali būti bendro pobūdžio, bet turi būti konkretūs ir išsamūs (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Duravit ir kt. / Komisija,
T‑364/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:477
,
punktą).
Antra, prieštaravimai dėl faktų teisingumo turi būti aiškiai nurodyti pirmame proceso dėl ginčijamo akto dokumente (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 22 d. Sprendimo Tomana ir kt. / Taryba ir Komisija,
T‑190/12
,
EU:T:2015:222
,
punktą). Tai reiškia, kad šioje byloje galima nagrinėti tik ieškinyje nurodytus prieštaravimus.
Šių reikalavimų tikslas – leisti atsakovui ieškinio stadijoje tiksliai suprasti ieškovo jam pateiktus kaltinimus ir taip tinkamai pasirengti gynybai.
Šioje byloje iš faktų, nurodytų ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte, tik dėl 2004 m. sausio mėn. fakto buvo nurodyti pakankamai aiškūs ir tikslūs prieštaravimai, o dėl kitų veiksmų šioje proceso stadijoje nebuvo pareikšta konkrečios kritikos. Kiti veiksmai buvo ginčijami tik teismo posėdžio stadijoje bendru pareiškimu, kad ieškovas ginčija, jog „Tarybos, siekiant pateisinti šios organizacijos palikimą teroristinių organizacijų sąraše, nurodytus faktus galima priskirti
Hamas
politiniam padaliniui“.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad, pirma, taip bendrais bruožais suformuluotas ir tik proceso pabaigoje pateiktas prieštaravimas neatitinka jurisprudencijoje nustatytų sąlygų, kad į jas būtų galima atsižvelgti, ir, antra, prieštaravimas dėl 2004 m. sausio mėn. fakto, darant prielaidą, kad jis yra pagrįstas, bet kuriuo atveju yra nereikšmingas, nes galima atsižvelgti į kitus veiksmus, nurodytus ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte, kurie nebuvo tinkamai užginčyti, siekiant pateisinti, kad tebekyla pavojus, jog ieškovas dalyvauja teroristinėje veikloje.
Iš jų 2011–2014 m. faktai tikrai yra pakankamai nauji, kad jais būtų galima pagrįsti ginčijamus aktus.
Taigi antrasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.
Trečiasis ieškinio pagrindas, grindžiamas vertinimo klaida dėl organizacijos „Hamas“ teroristinio pobūdžio
Ieškovas teigia, kad, priimdama ginčijamus aktus, Taryba padarė vertinimo klaidą dėl jo kvalifikavimo kaip teroristinės organizacijos. Jo nuomone, Bendrojo Teismo jurisdikcija apima Tarybos atlikto faktų, kuriais ji remiasi kaip teroristiniais veiksmais, kvalifikavimo patikrinimą, ir šią kontrolę reikia atlikti tiek dėl faktų, kuriais rėmėsi pati Taryba, tiek dėl faktų, kuriais buvo remiamasi priimant kompetentingų institucijų sprendimus.
Dėl kompetentingų institucijų sprendimų
Kalbant apie faktus, nurodytus kompetentingų institucijų sprendimuose, Bendrasis Teismas, ieškovo nuomone, turėtų patikrinti, ar šių institucijų kvalifikavimas grindžiamas Bendrosios pozicijoje 2001/931 pateiktu terorizmo apibrėžimu. Šioje byloje tokia kontrolė negalėjo būti atlikta dėl to, kad Taryba nepateikė informacijos apie tokį kvalifikavimą.
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį ieškinio pagrindą, ši ieškinio pagrindo dalis bus nagrinėjama tik tiek, kiek ji susijusi su
Home Secretary
sprendimu.
Atsakant į penktąjį ieškinio pagrindą buvo nuspręsta, kad įrodymai ir įkalčiai, kuriais grindžiamas šis sprendimas, neturi būti nurodyti ginčijamų aktų motyvų pareiškimuose, todėl negalima reikalauti, kad Taryba patikrintų šių nacionalinės institucijos nurodytų faktų kvalifikavimą ir šiuose aktuose nurodytų šio kvalifikavimo rezultatus.
Juo labiau taip yra šiuo atveju, nes šis sprendimas priimtas valstybėje narėje, kuriai Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalyje ir Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje nustatyta speciali bendradarbiavimo su Taryba forma, dėl kurios šiai institucijai nustatyta pareiga kuo daugiau pasikliauti kompetentingos nacionalinės institucijos vertinimu (2008 m. spalio 23 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
punktas ir 2008 m. gruodžio 4 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑284/08
,
EU:T:2008:550
,
punktas).
Dėl faktų, kuriais Taryba rėmėsi savo iniciatyva
Ginčijamų aktų motyvų pareiškimuose Taryba, pirma, kvalifikavo A priedo 15 punkte minėtus faktus kaip teroro aktus, kaip jie suprantami pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies iii punkto a, d, f, g ir i papunkčius, siekdama įgyvendinti tos bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalies i ir ii punktuose nustatytus tikslus, ir, antra, B priedo 17 punkte nurodytus faktus kvalifikavo kaip teroro aktus, kaip jie suprantami pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies iii punkto a, b, c ir f papunkčius, siekdama įgyvendinti tos bendrosios pozicijos 1 dalies 3 punkto i ir ii papunkčiuose nustatytus tikslus.
Ieškovas teigia, kad Taryba klaidingai atitinkamus faktus kvalifikavo kaip teroro aktus. Pirmiausia tai, kad visi nagrinėjami veiksmai buvo įvykdyti per Izraelio okupacijos karą Palestinoje, turėjo reikšti, kad Taryba negalėjo jų taip kvalifikuoti ieškovo atžvilgiu. Be to, net jei šie veiksmai būtų įrodyti, tai nereiškia, kad jie buvo vykdomi Tarybos ir Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 3 dalies i, ii ir iii punktuose nurodytais tikslais.
Šie du argumentai iš tikrųjų susiję su klausimu, ar, vertindama ginčijamų aktų motyvų pareiškimų A priedo 15 punkte ir B priedo 17 punkte minėtus faktus, Taryba turėjo atsižvelgti į aplinkybę, kad Izraelio ir Palestinos konfliktas patenka į ginkluotų konfliktų teisės taikymo sritį.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, ginkluotas konfliktas, kaip tai suprantama pagal tarptautinę humanitarinę teisę, nereiškia, kad vykstant tokiam konfliktui galimiems teroro aktams negali būti taikomos Sąjungos teisės nuostatos dėl terorizmo prevencijos, kaip antai Bendroji pozicija 2001/931 ir Reglamentas Nr. 2580/2001 (2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2017 m. kovo 14 d. Sprendimo A ir kt.,
C‑158/14
,
EU:C:2017:202
,
–
punktai).
Pirma, Bendrojoje pozicijoje 2001/931 nedaromas joks skirtumas dėl jos taikymo srities pagal tai, ar aptariamas aktas įvykdytas per ginkluotą konfliktą, kaip jis suprantamas pagal tarptautinę humanitarinę teisę, ar kitomis aplinkybėmis. Antra, Sąjungos ir jos valstybių narių tikslai yra kova su įvairių formų terorizmu laikantis galiojančios tarptautinės teisės tikslų (2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas).
Be kita ko, būtent tam, kad Sąjungos lygiu įgyvendintų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001) (žr. šio sprendimo 1 punktą), kurioje „dar kartą patvirtinama būtinybė visomis priemonėmis, remiantis Jungtinių Tautų chartija, kovoti su teroristinių veiksmų grėsmėmis tarptautinei taikai ir saugumui“ ir „prašoma valstybių narių papildyti tarptautinį bendradarbiavimą imantis papildomų priemonių, siekiant savo teritorijose visomis teisėtomis priemonėmis užkirsti kelią ir nutraukti teroristinių veiksmų finansavimą ir rengimą“, Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2001/931 (žr. šios bendrosios pozicijos 5–7 konstatuojamąsias dalis), paskui, remdamasi ta Bendrąja pozicija, – Reglamentą Nr. 2580/2001 (žr. to reglamento 3, 5 ir 6 konstatuojamąsias dalis) (2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktas).
Todėl trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, grindžiamo nesikišimo principo pažeidimu
Ieškovas tvirtina, kad Taryba, priimdama ginčijamus aktus, pažeidė nesikišimo principą, kuris kyla iš Jungtinių Tautų Chartijos 2 straipsnio ir yra
jus cogens
principas, kylantis iš suverenios valstybių lygybės pagal tarptautinę teisę, pagal kurį draudžiama valstybę, kaip ir valstybės vyriausybę, laikyti teroristiniu subjektu.
Ieškovas mano, kad yra ne paprasta nevyriausybinė organizacija ir tuo labiau ne neformalus judėjimas, bet teisėtas politinis judėjimas, laimėjęs rinkimus Palestinoje ir iš esmės sudaręs Palestinos vyriausybę. Jis teigia, kad
Hamas
teko imtis funkcijų, viršijančių įprastas politinės partijos funkcijas, todėl jo veiksmai Gazoje iš tikrųjų lygiaverčiai valstybės institucijos veiksmams, dėl to jie negalėjo būti pasmerkti taikant kovos su terorizmu priemones. Ieškovas yra vienintelis iš asmenų ir subjektų, kurių pavardės ir pavadinimai įtraukti į ginčijamus sąrašus, atsidūręs tokioje padėtyje.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nesikišimo principas, kuris yra tarptautinės teisės paprotinis principas, taip pat vadinamas nesikišimo į valstybės vidaus reikalus principu, reiškia bet kurios suverenios valstybės teisę vykdyti veiklą be išorinio įsikišimo ir valstybių suverenios lygybės principą.
Kaip pažymi Taryba, šis tarptautinės teisės principas nustatytas suverenioms valstybėms, o ne grupuotėms ar judėjimams (žr. 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo LTTE / Taryba,
T‑208/11 ir T‑508/11
,
EU:T:2014:885
,
punktą ir jame nurodyta jurisprudencija).
Hamas
nėra nei valstybė, nei valstybės vyriausybė, todėl negali pasinaudoti nesikišimo principu.
Todėl ketvirtąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl šeštojo ieškinio pagrindo, grindžiamo teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą vykstant nacionalinėms procedūroms principo pažeidimu
Ieškovas teigia, kad šiuo atveju vykstant nacionalinėms procedūroms nebuvo užtikrintos jo procesinės teisės, nes jis nebuvo informuotas apie JAV sprendimus ir
Home Secretary
sprendimą, nors
Hamas
įsteigta Dohoje (Kataras) ir Gazoje. Dėl šio nepranešimo, motyvų nenurodymo ir negalėjimo pateikti pastabų iš jo buvo atimtos veiksmingos teisių gynimo priemonės, kuriomis jis būtų galėjęs pasinaudoti.
Ieškovas tvirtina, jog jei Taryba neįrodytų, kad Jungtinių Valstijų ir Jungtinės Karalystės vyriausybės bandė pranešti
Hamas
, bet bandymas nepavyko dėl nuo jų nepriklausančių priežasčių, ginčijami aktai turėtų būti panaikinti dėl to, kad buvo pažeistas teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą paisymo principas.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 66 punkte padarytą išvadą, šis ieškinio pagrindas turi būti nagrinėjamas tik tiek, kiek jis susijęs su
Home Secretary
sprendimu.
Vis dėlto per teismo posėdį ieškovas nurodė, kad jis atsisako savo ieškinio šeštojo pagrindo, kiek jis susijęs su šiuo sprendimu.
Todėl nebereikia priimti sprendimo dėl šeštojo ieškinio pagrindo.
Dėl septintojo ieškinio pagrindo, grindžiamo teisės į nuosavybę pažeidimu
Ieškovas nurodo, kad lėšų įšaldymas yra nepagrįstas jo teisės į nuosavybę pažeidimas, nes ginčijami aktai yra neteisėti dėl pirmiau nagrinėtuose ieškinio pagrinduose nurodytų priežasčių.
Taryba, palaikoma Komisijos, teigia, kad šis ieškinio pagrindas nepagrįstas.
Ankstesnio ieškinio pagrindai buvo atmesti, todėl šis ieškinio pagrindas neteko pagrindo ir turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad pagrindinėms teisėms, visų pirma teisei į nuosavybę, Sąjungos teisėje nėra suteikiama absoliuti apsauga. Gali būti nustatyti naudojimosi šiomis teisėmis apribojimai, jeigu jie faktiškai atitinka Sąjungos siekiamus bendrojo intereso tikslus ir siekiamo tikslo atžvilgiu nėra neproporcingas ir neleistinas kišimasis, iš esmės pažeidžiantis šių garantuojamų teisių esmę (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa,
C‑539/10 P ir C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kalbant apie bendrojo intereso tikslą, reikia priminti, kad asmenų ir subjektų, kurie pagal Reglamente Nr. 2580/2001 ir Bendrojoje pozicijoje 2001/931 numatytas taisykles buvo identifikuoti kaip dalyvaujantys terorizmo finansavimo veikloje, lėšų, finansinio turto ir kitų ekonominių išteklių įšaldymu siekiama bendrojo intereso tikslo, nes juo siekiama kovoti su grėsme tarptautinei taikai ir saugumui, kurią kelia teroro aktai (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa,
C‑539/10 P ir C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kalbant apie proporcingumo sąlygą, reikia pažymėti, kad lėšų įšaldymo priemonės, ypač ieškovo pavadinimo palikimas ginčijamuose sąrašuose, atrodo, nėra neproporcingos, netoleruotinos arba galinčios pakenkti pagrindinių teisių arba kai kurių iš jų esmei.
Iš tiesų, tokios priemonės demokratinėje visuomenėje yra būtinos kovojant su terorizmu (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 23 d. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be to, lėšų įšaldymo priemonės nėra absoliučios, jose numatyta galimybė, pirma, leisti naudotis įšaldytomis lėšomis, reikalingomis esminėms išlaidoms padengti ar tam tikriems įsipareigojimams įvykdyti, ir, antra, suteikti specialius leidimus tam tikromis sąlygomis panaikinti lėšų, kito finansinio turto ir kitų ekonominių išteklių įšaldymą (žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa,
C‑539/10 P ir C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taip pat pažymėtina, jog asmenų ir subjektų palikimas lėšų įšaldymo sąrašuose reguliariai peržiūrimas, kad būtų galima įsitikinti, kad ginčijamo sąrašo kriterijų neatitinkantys asmenys ir subjektai būtų iš jo išbraukti (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa,
C‑539/10 P ir C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
,
punktas).
Šiomis aplinkybėmis septintasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi ieškovas pralaimėjo bylą, jis turi padengti savo ir Tarybos bylinėjimosi išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus.
Be to, pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį įstojusios į bylą institucijos pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Vadinasi, Komisija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Hamas
padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

3.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Pelikánová
Valančius
Nihoul
Svenningsen
Öberg
Paskelbtas 2019 m. kovo 6 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.