CELEX: 62021CJ0268
Eelotsusetaotlus
Isikuandmete kaitse
Määrus (EL) 2016/679
Artikli 6 lõiked 3 ja 4
Töötlemise seaduslikkus
Isikuandmeid sisaldava dokumendi esitamine tsiviilkohtumenetluses
Artikli 23 lõike 1 punktid f ja j
Kohtu ja kohtumenetluse sõltumatuse kaitse
Tsiviilõiguslike nõuete täitmine
Järgitavad nõuded
Puudutatud isikute huvidega arvestamine
Vastandlike huvide kaalumine
Artikkel 5
Võimalikult väheste isikuandmete kogumine
Euroopa Liidu põhiõiguste harta
Artikkel 7
Õigus eraelu austamisele
Artikkel 8
Õigus isikuandmete kaitsele
Artikkel 47
Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele
Proportsionaalsuse põhimõte

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (
ELT 2016, L 119, lk 1
; edaspidi „isikuandmete kaitse üldmäärus“) artikli 6 lõikeid 3 ja 4.
Taotlus on esitatud Norra Stockholm Bygg AB (edaspidi „Fastec“) ja Per Nycander AB (edaspidi „Nycander“) vahelises kohtuvaidluses seoses taotlusega esitada Nycanderile tööd teinud Fasteci elektrooniline töötajate register, et määrata kindlaks nende tööde maksumus, mille eest Nycander on kohustatud tasuma.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Isikuandmete kaitse üldmääruse põhjendused 1, 2, 4, 20, 26, 45 ja 50 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel on põhiõigus. Euroopa Liidu põhiõiguste harta („harta“) artikli 8 lõikes 1 ja [ELTL] artikli 16 lõikes 1 on sätestatud, et igaühel on õigus oma isikuandmete kaitsele.
(2)
Füüsiliste isikute kaitse põhimõtete ja eeskirjadega nende isikuandmete töötlemisel tuleks nende kodakondsusest ja elukohast sõltumata austada nende põhiõigusi ja -vabadusi, eelkõige õigust isikuandmete kaitsele. Käesoleva määruse eesmärk on aidata kaasa vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala ning majandusliidu saavutamisele, majanduslikule ja sotsiaalsele arengule, riikide majanduse tugevdamisele ja lähendamisele siseturul ning füüsiliste isikute heaolule.
[…]
(4)
Isikuandmete töötlemine peaks olema mõeldud teenima inimesi. Õigus isikuandmete kaitsele ei ole absoluutne õigus, vaid seda tuleb kaaluda vastavalt selle ülesandele ühiskonnas ning tasakaalustada muude põhiõigustega vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele. […]
[…]
(20)
Kui käesolevat määrust kohaldatakse muu hulgas kohtute ja muude õigusasutuste tegevuse suhtes, võiks liidu või liikmesriigi õiguses täpsustada isikuandmete töötlemise toimingud ja -menetlused, mis on seotud isikuandmete töötlemisega kohtute ja muude õigusasutuste poolt. […]
[…]
(26)
Andmekaitse põhimõtteid tuleks kohaldada tuvastatud või tuvastatavat füüsilist isikut puudutava igasuguse teabe suhtes. Pseudonümiseeritud andmeid, mida saaks füüsilise isikuga seostada täiendava teabe abil, tuleks käsitada teabena tuvastatava füüsilise isiku kohta. […] Andmekaitse põhimõtteid ei tuleks seetõttu kohaldada anonüümse teabe suhtes, nimelt teave, mis ei ole seotud tuvastatud või tuvastatava füüsilise isikuga, või isikuandmete suhtes, mis on muudetud anonüümseks sellisel viisil, et andmesubjekti ei ole võimalik tuvastada või ei ole enam võimalik tuvastada. […]
[…]
(45)
Kui töödeldakse vastavalt vastutava töötleja juriidilisele kohustusele või kui töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või avaliku võimu teostamiseks, peaks töötlemise alus olema sätestatud liidu või liikmesriigi õigusaktis. […] Piisata võib õigusaktist, mille alusel tehakse mitu isikuandmete töötlemise toimingut vastavalt vastutava töötleja juriidilisele kohustusele või kui töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või avaliku võimu teostamiseks. Samuti peaks töötlemise eesmärk olema kindlaks määratud liidu või liikmesriigi õigusaktis. […]
[…]
(50)
Isikuandmete töötlemine muudel eesmärgil kui need, milleks isikuandmed esialgu koguti, peaks olema lubatud üksnes juhul, kui töötlemine on kooskõlas eesmärkidega, mille jaoks isikuandmed esialgu koguti. Sellisel juhul ei ole nõutav, et õiguslik alus oleks erinev õiguslikust alusest, mis võimaldas isikuandmete kogumist. Kui töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks, võib liidu või liikmesriigi õiguses kindlaks määrata ja täpsustada need ülesanded ja eesmärgid, mille puhul tuleks pidada edasist töötlemist eesmärkidele vastavaks ja seaduslikuks. […] Liidu või liikmesriigis õiguses sätestatud õiguslik alus isikuandmete töötlemiseks võib olla ka edasise töötlemise õiguslikuks aluseks. […]
Kui andmesubjekt on andnud nõusoleku või kui töötlemine põhineb liidu või liikmesriigi õigusel, mis on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede, millega kaitsta eelkõige üldist avalikku huvi pakkuvaid olulisi eesmärke, peaks vastutaval töötlejal olema lubatud isikuandmeid edasi töödelda, olenemata eesmärkidele vastavusest. Igal juhul tuleks tagada käesolevas määruses sätestatud põhimõtete kohaldamine ja eelkõige andmesubjekti teavitamine kõnealustest muudest eesmärkidest ja tema õigustest, sealhulgas õigusest esitada vastuväiteid. […]“
Määruse artiklis 2 „Sisuline kohaldamisala“ on sätestatud:
„1.   Käesolevat määrust kohaldatakse isikuandmete täielikult või osaliselt automatiseeritud töötlemise suhtes ja isikuandmete automatiseerimata töötlemise suhtes, kui kõnealused isikuandmed kuuluvad andmete kogumisse või kui need kavatsetakse andmete kogumisse kanda.
2.   Käesolevat määrust ei kohaldata, kui
a)
isikuandmeid töödeldakse muu kui liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluva tegevuse käigus;
b)
liikmesriigid töötlevad isikuandmeid sellise tegevuse käigus, mis kuulub ELi lepingu V jaotise 2. peatüki kohaldamisalasse;
c)
isikuandmeid töötleb füüsiline isik eranditult isiklike või koduste tegevuste käigus;
d)
isikuandmeid töötlevad pädevad asutused süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise või nende eest vastutusele võtmise ja kriminaalkaristuste täitmisele pööramise, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmise ja nende ennetamise eesmärgil.
3.   Liidu institutsioonide, organite ja asutuste poolt isikuandmete töötlemise suhtes kohaldatakse [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määrust (EÜ) nr 45/2001 üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise kohta (
EÜT 2001, L 8, lk 1
; ELT eriväljaanne 13/26, lk 102)]. Määrust [nr 45/2001] ja muid sellisele isikuandmete töötlemisele kohaldatavaid liidu õigusakte tuleb kooskõlas artikliga 98 kohandada vastavalt käesoleva määruse põhimõtetele ja normidele.“
Määruse artiklis 4 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2)
„isikuandmete töötlemine“ – isikuandmete või nende kogumitega tehtav automatiseeritud või automatiseerimata toiming või toimingute kogum, nagu kogumine, dokumenteerimine, korrastamine, struktureerimine, säilitamine, kohandamine ja muutmine, päringute tegemine, lugemine, kasutamine, edastamise, levitamise või muul moel kättesaadavaks tegemise teel avalikustamine, ühitamine või ühendamine, piiramine, kustutamine või hävitamine;
[…]
5)
„pseudonümiseerimine“ – isikuandmete töötlemine sellisel viisil, et neid ei saa enam täiendavat teavet kasutamata seostada konkreetse andmesubjektiga, tingimusel et sellist täiendavat teavet hoitakse eraldi ja andmete tuvastatud või tuvastatava füüsilise isikuga seostamise vältimise tagamiseks võetakse tehnilisi ja korralduslikke meetmeid;
[…]“.
Määruse artikli 5 „Isikuandmete töötlemise põhimõtted“ lõikes 1 on sätestatud:
„Isikuandmete töötlemisel tagatakse, et:
a)
töötlemine on seaduslik, õiglane ja andmesubjektile läbipaistev („seaduslikkus, õiglus ja läbipaistvus“);
b)
isikuandmeid kogutakse täpselt ja selgelt kindlaksmääratud ning õiguspärastel eesmärkidel […] („eesmärgi piirang“);
c)
isikuandmed on asjakohased, olulised ja piiratud sellega, mis on vajalik nende töötlemise eesmärgi seisukohalt („võimalikult väheste andmete kogumine“);
d)
isikuandmed on õiged ja vajaduse korral ajakohastatud ning et võetakse kõik mõistlikud meetmed, et töötlemise eesmärgi seisukohast ebaõiged isikuandmed kustutaks või parandataks viivitamata („õigsus“);
[…]“.
Määruse artiklis 6 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ on sätestatud:
„1.   Isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult juhul, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest, ning sellisel määral, nagu see tingimus on täidetud:
a)
andmesubjekt on andnud nõusoleku töödelda oma isikuandmeid ühel või mitmel konkreetsel eesmärgil;
[…]
c)
isikuandmete töötlemine on vajalik vastutava töötleja juriidilise kohustuse täitmiseks;
[…]
e)
isikuandmete töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks;
[…]
3.   Lõike 1 punktides c ja e osutatud isikuandmete töötlemise alus kehtestatakse:
a)
liidu õigusega või
b)
vastutava töötleja suhtes kohaldatava liikmesriigi õigusega.
Isikuandmete töötlemise eesmärk määratakse kindlaks selles õiguslikus aluses või see on lõike 1 punktis e osutatud isikuandmete töötlemise osas vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks. […] Liidu või liikmesriigi õigus vastab avaliku huvi eesmärgile ning on proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga.
4.   Kui isikuandmete töötlemine muul eesmärgil kui see, milleks isikuandmeid koguti, ei põhine andmesubjekti nõusolekul või liidu või liikmesriigi õigusel, mis on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede, et tagada artikli 23 lõikes 1 osutatud eesmärkide täitmine, võtab vastutav töötleja selle kindlakstegemiseks, kas muul eesmärgil töötlemine on kooskõlas eesmärgiga, mille jaoks isikuandmeid esialgu koguti, muu hulgas arvesse:
a)
seost nende eesmärkide, mille jaoks isikuandmeid koguti, ja kavandatava edasise töötlemise eesmärkide vahel;
[…]“.
Määruse artiklis 23 „Piirangud“ on sätestatud:
„1.   Vastutava töötleja või volitatud töötleja suhtes kohaldatavas liidu või liikmesriigi õiguses võib seadusandliku meetmega piirata artiklites 12–22 ja artiklis 34, samuti artiklis 5 sätestatud kohustuste ja õiguste ulatust, kuivõrd selle sätted vastavad artiklites 12–22 sätestatud õigustele ja kohustustele, kui selline piirang austab põhiõiguste ja -vabaduste olemust ning on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede, et tagada
[…]
f)
kohtusüsteemi sõltumatuse ja kohtumenetluse kaitse;
[…]
j)
tsiviilõiguslike nõuete täitmise tagamine.
[…]“.
Rootsi õigus
Kohtumenetluse seadustik
Dokumentaalseid tõendeid reguleerivad kohtumenetluse seadustiku (rättegångsbalken) 38. peatüki sätted.
Kohtumenetluse seadustiku 38. peatüki § 2 esimeses lõigus on sätestatud, et iga isik, kelle valduses on dokument, mida võib pidada tõendusjõuga dokumendiks, on kohustatud selle esitama.
Erandid sellest dokumendi esitamise kohustusest on sätestatud eelkõige nimetatud paragrahvi teises lõigus. Teatavad kutsetegevused on sellest kohustusest vabastatud, kui võib eeldada, et sellel kutsealal tegutsejat ei saa tunnistajana üle kuulata tema kutsetegevuse sisu osas. See erand hõlmab advokaate, arste, psühholooge, vaimulikke ja teiste ametite esindajaid, kellele on usaldatud teavet nende kutsetegevuse või samaväärse tegevuse käigus. Selle kohustuse ulatus vastab seega kohtus ütluste andmise kohustusele.
Kui isikult nõutakse dokumendi kui tõendi esitamist, võib kohus kohtumenetluse seadustiku 38. peatüki § 4 alusel kohustada teda seda dokumenti esitama.
Maksumenetluse seadus
Maksumenetluse seaduse (2011:1244) (skatteförfarandelagen (2011:1244)) 39. peatüki § 11 punktide a–c kohaselt peab iga ehitusettevõtlusega tegelev isik teatavatel juhtudel pidama elektroonilist töötajate registrit. Registrisse tuleb kanda vastavas majandustegevuses osalevate isikute kindlakstegemiseks vajalikud andmed. See kohustus lasub arendajal, kes võib selle aga volitada sõltumatule ettevõtjale. Vastavalt nimetatud seaduse 39. peatüki §-le 12 peab Rootsi maksuhalduril olema võimalik töötajate registriga tutvuda.
Andmed, mida töötajate register peab sisaldama, on täpsustatud maksumenetluse määruse (2011:1261) (skatteförfarandeförordningen (2011:1261)) 9. peatüki §-s 5. Muu hulgas peab see register sisaldama asjaomases majandustegevuses osalevate isikute nimesid ja isikukoode ning andmeid nende isikute tööaegade alguse ja lõpu kohta.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Fastec ehitas Nycanderi jaoks büroohoone. Ehitusplatsil töötavad isikud registreerisid oma kohaloleku elektroonilises töötajate registris. Töötajate registri teenust osutas Entral AB, kes tegutses Fasteci nimel.
Fastec esitas tingsrättile (esimese astme kohus, Rootsi) hagi nõudega maksta välja tasu tehtud töö eest. Hagis nõudis Fastec Nycanderilt sellise summa maksmist, mis Fasteci sõnul vastab Nycanderi poolt võlgnetavale summale. Viimati nimetatud äriühing vaidles Fasteci nõudele vastu, väites eelkõige, et Fasteci töötajate töötatud tundide arv on väiksem kui nõudes märgitud arv.
Nimetatud kohtu menetluses palus Nycander kohtul kohustada Entralit esitama Fasteci töötajate registri perioodi kohta 1. augustist 2016 kuni 30. novembrini 2017 esimese võimalusena olemasoleval kujul ja teise võimalusena nii, et isikukoodid on kustutatud. Nycander põhjendas taotlust sellega, et kõnealust töötajate registrit pidas Entral ja see register võib kujutada endast olulist tõendit Fasteci hagi kohta otsuse tegemisel, kuna sellesse töötajate registrisse kantud andmed võimaldavad tõendada Fasteci töötajate töötatud tunde.
Fastec vaidles sellele taotlusele vastu, väites esimese võimalusena, et taotlus on vastuolus isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktiga b. Fasteci töötajate register sisaldab isikuandmeid, mis on kogutud selleks, et Rootsi maksuhaldur saaks kontrollida selle äriühingu tegevust, ning selle eesmärgiga ei ole kooskõlas nende andmete avaldamine kohtule.
Tingsrätt (esimese astme kohus) kohustas Entralit esitama Fasteci töötajate registri olemasoleval kujul põhikohtuasjas vaidluse all oleva ehitusobjekti töötajate kohta asjasse puutuval ajavahemikul. Svea hovrätt (Svea apellatsioonikohus, Rootsi) jättis tingsrätti (esimese astme kohus) otsuse muutmata.
Fastec kaebas Svea hovrätti (Svea apellatsioonikohus) otsuse edasi Högsta domstolenisse (Rootsi kõrgeim kohus) ja palus jätta käesoleva kohtuotsuse punktis 17 nimetatud Nycanderi nõude rahuldamata.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas põhikohtuasjas tuleb kohaldada isikuandmete kaitse üldmääruse sätteid ja kui vastus on jaatav, siis kuidas seda teha.
Dokumentide esitamise kohustuse kohta märgib see kohus, et tema enda kohtupraktikast, mis käsitleb kohtumenetluse seadustiku asjakohaste sätete tõlgendamist, tuleneb, et omavahel tuleb kaaluda kõnealuste tõendite asjakohasust ja vastaspoole huvi neid tõendeid mitte avaldada. Ta täpsustab, et sellise kaalumise raames ei võeta – konkreetselt seaduses sätestatud erandid välja arvatud – põhimõtteliselt arvesse dokumendis sisalduva teabe eraelulist laadi ega kolmandate isikute huvi selle dokumendiga tutvuda.
Nimetatud kohus täpsustab, et kohtumenetluse seadustikus sätestatud dokumendi esitamise kohustuse eesmärk on võimaldada isikule, kellel on vaja kasutada dokumenti tõendina, juurdepääs sellele dokumendile. Põhimõtteliselt on küsimus selle tagamises, et „põhjendatud tõendushuviga“ isikud saaksid teostada oma õigusi.
Neil asjaoludel otsustas Högsta domstolen (Rootsi kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõigetega 3 ja 4 on kehtestatud nõudeid ka [dokumentide esitamise kohustust] käsitlevate riigisiseste menetlusõigusnormide suhtes?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas isikuandmete kaitse üldmäärusest tuleneb, et kui on vaja otsustada selle üle, kas nõuda isikuandmeid sisaldavate dokumentide esitamist, tuleb arvesse võtta ka andmesubjektide huve? Kas sel juhul on liidu õigusega ette nähtud nõudeid selle kohta, kuidas täpselt tuleb see otsus teha?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõikeid 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et need sätted on kohaldatavad tsiviilkohtumenetluses sellise töötajate registri tõendina esitamise suhtes, mis sisaldab peamiselt maksukontrolli eesmärgil kogutud kolmandate isikute isikuandmeid.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb esimesena märkida, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 2 lõikes 1 on ette nähtud, et seda määrust kohaldatakse „isikuandmete täielikult või osaliselt automatiseeritud töötlemise suhtes ja isikuandmete automatiseerimata töötlemise suhtes, kui kõnealused isikuandmed kuuluvad andmete kogumisse või kui need kavatsetakse andmete kogumisse kanda“, tegemata vahet asjaomase töötleja isiku alusel. Sellest järeldub, et isikuandmete kaitse üldmäärust kohaldatakse – välja arvatud artikli 2 lõigetes 2 ja 3 nimetatud juhtudel – nii eraõiguslike isikute kui ka ametiasutuste, kaasa arvatud õigusasutuste, sealhulgas kohtute poolt isikuandmete töötlemise toimingute suhtes, nagu on märgitud määruse põhjenduses 20 (24. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Autoriteit Persoonsgegevens,
C‑245/20
,
EU:C:2022:216
, punkt
).
Teisena kuulub selle määruse artikli 4 punkti 2 kohaselt mõiste „isikuandmete töötlemine“ alla muu hulgas isikuandmete või nende kogumitega tehtav igasugune automatiseeritud või automatiseerimata toiming, nagu kogumine, dokumenteerimine, kasutamine, edastamise, levitamise või muul moel kättesaadavaks tegemise teel avalikustamine.
Sellest järeldub, et isikuandmete töötlemine, mis kuulub isikuandmete kaitse üldmääruse esemelisse kohaldamisalasse, ei seisne mitte ainult elektroonilise töötajate registri loomises ja pidamises (vt analoogia alusel 30. mai 2013. aasta kohtuotsus Worten,
C‑342/12
,
EU:C:2013:355
, punkt
), vaid ka isikuandmeid sisaldava digitaalse või füüsilise dokumendi tõendina esitamises kohtu nõudel kohtumenetluse raames (vt selle kohta 8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Inspektor vs. Inspektorata kam Visshia sadeben savet (isikuandmete töötlemise eesmärgid – kriminaalmenetlus),
C‑180/21
,
EU:C:2022:967
, punkt
).
Kolmandana tuleb rõhutada, et isikuandmete mis tahes töötlemine, sealhulgas töötlemine selliste ametiasutuste poolt nagu kohtud, peab vastama isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 6 sätestatud seaduslikkuse tingimustele.
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punkti e kohaselt on isikuandmete töötlemine seaduslik, kui see on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks.
Vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõikele 3 tõlgendatuna koos üldmääruse põhjendusega 45 määratakse selle määruse artikli 6 lõike 1 punktis e osutatud isikuandmete töötlemise alus kindlaks liidu õigusega või vastutava töötleja suhtes kohaldatava liikmesriigi õigusega. Lisaks peab liidu või liikmesriigi õigus vastama avaliku huvi eesmärgile ning olema proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga.
Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punkt e koostoimes selle määruse artikli 6 lõikega 3 nõuavad seega, et eksisteeriks õiguslik alus, mis võib olla ette nähtud riigisiseses õiguses, isikuandmete töötlemiseks selliste vastutavate töötlejate poolt, kes täidavad avalikes huvides olevat ülesannet või teostavad avalikku võimu, nagu seda teevad kohtud oma õigusemõistmisega seotud ülesannete täitmisel.
Teiseks, kui isikuandmeid töödeldakse muul eesmärgil kui see, milleks need andmed on kogutud, tuleneb isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõikest 4 koostoimes selle määruse põhjendusega 50, et selline töötlemine on lubatud tingimusel, et töötlemine põhineb liikmesriigi õigusel ning on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede tagamaks üht isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 23 lõikes 1 nimetatud eesmärkidest. Nagu selles põhjenduses on märgitud, on vastutaval töötlejal üldist avalikku huvi pakkuvate oluliste eesmärkide tagamiseks lubatud isikuandmeid edasi töödelda olenemata sellest, kas selline isikuandmete töötlemine on kooskõlas eesmärkidega, mille jaoks isikuandmeid algselt koguti.
Käesoleval juhul kujutavad kohtumenetluse seadustiku 38. peatüki asjakohased sätted, mis näevad ette kohustuse esitada tõendina kasutatav dokument ja riigisiseste kohtute võimaluse nõuda sellise dokumendi esitamist, endast õiguslikku alust isikuandmete töötlemiseks. Kuigi need sätted on põhimõtteliselt piisav õiguslik alus sellise töötlemise lubamiseks, nähtub eelotsusetaotlusest, et see õiguslik alus erineb sellest, mis on kehtestatud maksumenetluse seadusega ning mille kohaselt koostati põhikohtuasjas vaidluse all olev töötajate register maksukontrolli jaoks. Lisaks on kohtumenetluse seadustiku asjaomastes sätetes ette nähtud dokumendi esitamise kohustus eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul mõeldud selleks, et võimaldada isikule, kellel on vaja kasutada dokumenti tõendina, juurdepääs sellele dokumendile. Nimetatud kohtu sõnul on küsimus selle tagamises, et „põhjendatud tõendushuviga“ isikud saaksid teostada oma õigusi.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul nähtub maksumenetluse seaduse ettevalmistavatest materjalidest, et töötajate registris registreeritud isikuandmete eesmärk on võimaldada Rootsi maksuhalduri ametnikel kohapealse kontrolli käigus andmeid võrrelda. Peamine eesmärk on vähendada „mustalt töötamist“ ja parandada konkurentsiolusid. Isikuandmete töötlemine on põhjendatud vajadusega täita vastutava töötleja seadusjärgset kohustust, nimelt kohustust pidada töötajate registrit.
Seega tuleb asuda seisukohale, et kõnealuste andmete töötlemine sellises kohtumenetluses nagu põhikohtuasjas kujutab endast töötlemist muul eesmärgil kui see, milleks neid andmeid koguti, see tähendab mitte maksukontrolli eesmärgil, ning see ei põhine andmesubjektide nõusolekul isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punkti a tähenduses.
Neil asjaoludel ei pea isikuandmete töötlemine muul eesmärgil kui see, milleks need andmed koguti, põhinema mitte üksnes liikmesriigi õigusel – näiteks kohtumenetluse seadustiku 38. peatüki sätetel –, vaid see peab olema ka demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 4 tähenduses ning tagama üht selle määruse artikli 23 lõikes 1 nimetatud eesmärkidest.
Määruse artikli 23 lõike 1 punkti f kohaselt kuulub nende eesmärkide hulka „kohtusüsteemi sõltumatuse ja kohtumenetluste kaitse“, kusjuures seda eesmärki tuleb – nagu märkis Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades – mõista nii, et see on mõeldud kaitsma õigusemõistmist sisemiste või väliste sekkumiste eest, aga ka korrakohast õigusemõistmist. Lisaks on selle artikli lõike 1 punkti j kohaselt tsiviilõiguslike nõuete täitmine samuti üks eesmärkidest, mis võib õigustada isikuandmete töötlemist muul eesmärgil kui see, mille jaoks need koguti. Seega ei ole välistatud, et kolmandate isikute isikuandmete töötlemine tsiviilkohtumenetluses võib põhineda sellistel eesmärkidel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas kohtumenetluse seadustiku 38. peatüki asjakohased sätted esiteks vastavad ühele ja/või teisele neist eesmärkidest ning kas teiseks on need nimetatud eesmärkide suhtes vajalikud ja proportsionaalsed, mistõttu on nende puhul tegemist sellise isikuandmete töötlemisega, mida peetakse seaduslikuks isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõigete 3 ja 4 alusel koostoimes artikli 23 lõike 1 punktidega f ja j.
Sellega seoses ei ole tähtis, kas isikuandmete töötlemine põhineb liikmesriigi materiaal- või menetlusõiguse sättel, kuna üldmääruse artikli 6 lõike 3 punktis b ja lõikes 4 ei tehta neil kaht liiki sätetel mingit vahet.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõikeid 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et need sätted on kohaldatavad tsiviilkohtumenetluses sellise töötajate registri tõendina esitamise suhtes, mis sisaldab peamiselt maksukontrolli eesmärgil kogutud kolmandate isikute isikuandmeid.
Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikleid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et hinnates küsimust, kas kohustada tsiviilkohtumenetluses esitama isikuandmeid sisaldavat dokumenti, peab liikmesriigi kohus võtma arvesse andmesubjektide huve. Jaatava vastuse korral küsib see kohus lisaks seda, kas liidu õigus ja eelkõige isikuandmete kaitse üldmäärus kehtestavad selle hindamise tingimuste suhtes erinõudeid.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et igasugusel isikuandmete töötlemisel, välja arvatud artiklis 23 sätestatud erandid, peab järgima isikuandmete töötlemise põhimõtteid ning andmesubjekti õigusi, mis on sätestatud vastavalt selle määruse II ja III peatükis. Eelkõige peab igasugune isikuandmete töötlemine esiteks järgima selle määruse artiklis 5 sätestatud põhimõtteid ja teiseks vastama selle määruse artiklis 6 loetletud seaduslikkuse tingimustele (vt selle kohta 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus La Quadrature du Net jt,
C‑511/18, C‑512/18 ja C‑520/18
,
EU:C:2020:791
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kohtumenetluse seadustiku 38. peatüki asjakohaste sätete kohaselt ei ole selle hindamisel, kas kohustada isikuandmeid sisaldavat dokumenti esitama, sõnaselgelt nõutud, et võetaks arvesse nende isikute huve, kelle isikuandmetega on tegemist. Vastavalt riigisisesele kohtupraktikale nõuavad need sätted üksnes seda, et kaalutaks tõendi asjakohasust võrreldes vastaspoole huviga kõnealune teave avaldamata jätta.
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 39, võivad dokumendi tõendina esitamist käsitlevad riigisisesed õigusnormid kuuluda isikuandmete töötlemise juhtude hulka, mida peetakse seaduslikuks isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõigete 3 ja 4 alusel koostoimes sama määruse artikli 23 lõike 1 punktidega f ja j. Nii on see juhul, kui esiteks on nende sätete eesmärk kindlustada kohtumenetluse korrakohane läbiviimine, tagades, et „põhjendatud tõendushuviga“ isikud saavad oma õigusi kaitsta, ning kui teiseks on need sätted selle eesmärgi saavutamiseks vajalikud ja proportsionaalsed.
Nimelt tuleneb isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõikest 4, et isikuandmete töötlemine on seaduslik tingimusel, et see on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede, et tagada sellega taotletavate artiklis 23 osutatud eesmärkide täitmine. Sellest järeldub, et nende nõuete järgimise kontrollimiseks peab liikmesriigi kohus – hinnates võimalust kohustada kolmandate isikute isikuandmeid sisaldavat dokumenti esitama – võtma arvesse asjas esinevaid vastandlikke huve.
Sellega seoses on oluline rõhutada, et selle kaalumise tulemus, mille liikmesriigi kohus peab läbi viima, võib varieeruda sõltuvalt iga juhtumi asjaoludest ja käsiloleva menetluse liigist.
Mis puudutab huve tsiviilkohtumenetluses, siis peab liikmesriigi kohus, nagu tuleneb eelkõige isikuandmete kaitse üldmääruse põhjendustest 1 ja 2, tagama isikuandmete töötlemisel füüsiliste isikute kaitse, mis on harta artikli 8 lõikes 1 ja ELTL artiklis 16 sätestatud põhiõigus. Ühtlasi peab see kohus tagama harta artiklis 7 sätestatud õiguse eraelu austamisele, mis on tihedalt seotud õigusega isikuandmete kaitsele.
Siiski, nagu on märgitud isikuandmete kaitse üldmääruse põhjenduses 4, ei ole õigus isikuandmete kaitsele absoluutne õigus, vaid seda tuleb kaaluda vastavalt selle ülesandele ühiskonnas ning tasakaalustada vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele muude põhiõigustega, näiteks õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele, mis on tagatud harta artikliga 47.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 61 sisuliselt märkis, aitab kolmanda isiku isikuandmeid sisaldava dokumendi esitamine tsiviilkohtumenetluses kaasa sellele, et järgitakse õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Kuna harta artikli 47 teine lõik vastab Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikele 1, on selle tähendus ja ulatus harta artikli 52 lõike 3 kohaselt sama, mis on ette nähtud nimetatud konventsiooniga selle artikli 6 lõikele 1.
Euroopa Inimõiguste Kohtu väljakujunenud praktikas märgitakse, et arvestades tähtsat rolli, mis on demokraatlikus ühiskonnas õigusel õiglasele kohtumõistmisele, on oluline, et isikul oleks võimalik kaitsta kohtus tõhusalt oma huve ja et talle oleks tagatud võrdsus vastaspoolega (vt selle kohta EIK 24. juuni 2022. aasta otsus Zayidov
vs
. Aserbaidžaan (nr 2), CE:ECHR:2022:0324JUD000538610, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest tuleneb eelkõige, et isikul peab olema õigus võistlevale menetlusele ja õigus esitada menetluse eri etappides argumendid, mida ta peab oma huvide kaitse seisukohast asjakohasteks (EIK 21. jaanuari 1999. aasta otsus García Ruiz
vs
. Hispaania, CE:ECHR:1999:0121JUD003054496, punkt 29).
Seega tagamaks, et isikutel oleks õigus tõhusale kohtulikule kaitsele ja eelkõige õigus õiglasele kohtulikule arutamisele harta artikli 47 teise lõigu tähenduses, tuleb asuda seisukohale, et tsiviilkohtumenetluse pooltel peab olema juurdepääs oma väidete põhjendatuse tõendamiseks vajalikele tõenditele, mis võivad muu hulgas hõlmata poolte või kolmandate isikute isikuandmeid.
Samas, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 46, hõlmab isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõigetes 3 ja 4 ette nähtud ning isikuandmete töötlemise seaduslikkuse tingimuseks olev meetme vajalikkuse ja proportsionaalsuse analüüs ka asjasse puutuvate huvidega arvestamist. Sellega seoses tuleb seega arvesse võtta ka nimetatud määruse artikli 5 lõiget 1 ja eelkõige selle sätte punktis c sätestatud „võimalikult väheste andmete kogumise põhimõtet“, mis väljendab proportsionaalsuse põhimõtet. Võimalikult väheste andmete kogumise põhimõtte kohaselt peavad isikuandmed olema piisavad, asjakohased ega või ületada selle otstarbe piire, mille tarvis neid töödeldakse (vt selle kohta 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Latvijas Republikas Saeima (karistuspunktid),
C‑439/19
,
EU:C:2021:504
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Liikmesriigi kohus peab seega kindlaks tegema, kas isikuandmete avaldamine on kohaldatavate riigisiseste õigusnormidega taotletava eesmärgi saavutamiseks piisav ja asjakohane ning kas seda eesmärki ei oleks võimalik saavutada – arvestades suure hulga kolmandate isikute isikuandmete kaitsmise vajadust –vähem sekkuvate tõendamisviiside, näiteks valitud tunnistajate ülekuulamise abil.
Juhul kui isikuandmeid sisaldava dokumendi esitamine osutub põhjendatuks, tuleneb kõnealusest põhimõttest lisaks, et kui tõendamiseks on vaja ainult osa neist andmetest, peab liikmesriigi kohus kaaluma selliste täiendavate andmekaitsemeetmete võtmist nagu andmesubjektide nimede pseudonümiseerimine, mis on määratletud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punktis 5, või mis tahes muu meede, mille eesmärk on minimeerida taolise dokumendi esitamisega kaasnevat isikuandmete kaitse õiguse riivet. Sellised meetmed võivad eelkõige hõlmata üldsuse toimikuga tutvumise piiramist või korraldust pooltele, kellele on edastatud isikuandmeid sisaldavad dokumendid, mitte kasutada neid andmeid muul eesmärgil kui tõendite kogumiseks asjaomases kohtumenetluses.
Sellega seoses tuleb märkida, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 4 punktist 5 koostoimes selle määruse põhjendusega 26 tuleneb, et pseudonümiseeritud isikuandmeid, mida saab füüsilise isikuga seostada täiendava teabe abil, tuleb käsitada teabena tuvastatava füüsilise isiku kohta ja nende suhtes kehtivad isikuandmete kaitse põhimõtted. Teisalt tuleneb samast põhjendusest, et neid põhimõtteid ei kohaldata „anonüümse teabe suhtes, nimelt teave, mis ei ole seotud tuvastatud või tuvastatava füüsilise isikuga, või isikuandmete suhtes, mis on muudetud anonüümseks sellisel viisil, et andmesubjekti ei ole võimalik tuvastada või ei ole enam võimalik tuvastada“.
Sellest järeldub, et liikmesriigi kohus võib pidada vajalikuks, et poolte või kolmandate isikute isikuandmed edastatakse talle, et ta saaks kõiki asjaolusid teades ja proportsionaalsuse põhimõtet järgides kaaluda asjasse puutuvaid huve. Selle hinnangu tulemusena võib ta vajaduse korral anda loa talle edastatud isikuandmete täielikuks või osaliseks avalikustamiseks vastaspoolele, kui ta leiab, et selline avalikustamine ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik isikutele harta artiklist 47 tulenevate õiguste tõhusa kasutamise tagamiseks.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikleid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et hinnates küsimust, kas kohustada isikuandmeid sisaldavat dokumenti esitama, peab liikmesriigi kohus arvestama andmesubjektide huve ja kaaluma neid vastavalt iga konkreetse juhtumi asjaoludele ja asjaomase menetluse liigile, võttes nõuetekohaselt arvesse nõudeid, mis tulenevad proportsionaalsuse põhimõttest ja eelkõige selle määruse artikli 5 lõike 1 punktis c sätestatud võimalikult väheste andmete kogumise põhimõttest.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikli 6 lõikeid 3 ja 4
tuleb tõlgendada nii, et
need sätted on kohaldatavad tsiviilkohtumenetluses sellise töötajate registri tõendina esitamise suhtes, mis sisaldab peamiselt maksukontrolli eesmärgil kogutud kolmandate isikute isikuandmeid.

2.
Määruse 2016/679 artikleid 5 ja 6
tuleb tõlgendada nii, et
hinnates küsimust, kas kohustada isikuandmeid sisaldavat dokumenti esitama, peab liikmesriigi kohus arvestama andmesubjektide huve ja kaaluma neid vastavalt iga konkreetse juhtumi asjaoludele ja asjaomase menetluse liigile, võttes nõuetekohaselt arvesse nõudeid, mis tulenevad proportsionaalsuse põhimõttest ja eelkõige selle määruse artikli 5 lõike 1 punktis c sätestatud võimalikult väheste andmete kogumise põhimõttest.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.