CELEX: 62021CJ0650
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Sociālā politika
Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā
Direktīva 2000/78/EK
Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums
Ierēdņu atalgojums
Par diskriminējošu atzīts iepriekšējais valsts tiesiskais regulējums
Klasificēšana jaunā atalgojuma sistēmā, kas tiek veikta ar atsauci uz izdienas stāžu, kurš noteikts saskaņā ar iepriekšējo atalgojuma sistēmu
Šī izdienas stāža koriģēšana, nosakot salīdzināšanas atskaites datumu
Jaunās klasifikācijas diskriminējošais raksturs
Noteikums, kas rada neizdevīgākus apstākļus vecāka gadagājuma ierēdņiem

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (
OV 2000, L 303, 16. lpp.
), 1., 2. un 6. pantu, tos skatot kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 21. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts FW un CE tiesvedībās pret
Landespolizeidirektion Niederösterreich
(Lejasaustrijas federālās zemes Policijas pārvalde, Austrija) un
Finanzamt Österreich
(Finanšu pārvalde, Austrija), iepriekš –
Finanzamt Salzburg‑Land
(Zalcburgas federālās zemes finanšu pārvalde, Austrija) (turpmāk tekstā abas kopā – “nodokļu administrācija”) par FW un CE izdienas stāža noteikšanu federālās valsts ierēdņu atalgojuma skalā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 2000/78 1. pantā “Mērķis” ir paredzēts:
“Lai vienlīdzīgas attieksmes princips stātos spēkā dalībvalstīs, šīs direktīvas mērķis attiecībā uz nodarbinātību un profesiju ir noteikt sistēmu, lai apkarotu diskrimināciju reliģijas, uzskatu, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ.”
Šīs direktīvas 2. pantā “Diskriminācijas jēdziens” ir noteikts:
“1.   Šajā direktīvā “vienlīdzīgas attieksmes princips” nozīmē to, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas, kuras pamatā ir jebkurš 1. pantā minēts iemesls.
2.   Šā panta 1. punktā:
a)
uzskata, ka tiešā diskriminācija notiek tad, ja salīdzināmā situācijā pret vienu personu izturas, ir izturējušies vai izturētos sliktāk nekā pret citu personu jebkura 1. punktā minēta iemesla dēļ;
b)
pieņem, ka netiešā diskriminācija notiek tad, ja acīmredzami neitrāla noteikuma, kritērija vai prakses dēļ personas, kuras atbalsta konkrētu reliģiju vai uzskatus, kurām ir konkrēta invaliditāte, konkrēts vecums vai konkrēta seksuālā orientācija, atrodas konkrētā nelabvēlīgā situācijā salīdzinājumā ar otru personu, ja vien:
i)
šis noteikums, kritērijs vai prakse nav objektīvi attaisnota ar likumīgu mērķi un ja vien nav pienācīgi un vajadzīgi līdzekļi šā mērķa sasniegšanai [..]
[..].”
Minētās direktīvas 3. panta “Piemērošanas joma” 1. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts:
“Nepārsniedzot Kopienas kompetenci, šo direktīvu piemēro visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, tostarp valsts iestādēs, attiecībā uz:
[..]
c)
nodarbinātību un darba nosacījumiem, to skaitā atlaišanu un atalgojumu.”
Šīs pašas direktīvas 6. pants “Tādas dažādas attieksmes attaisnojums, kuras pamatā ir cilvēka vecums” ir formulēts šādi:
“1.   Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka dažāda attieksme, kuras pamatā ir vecums, neveido diskrimināciju, ja attiecīgās valsts tiesību kontekstā tā ir objektīvi un saprātīgi attaisnota ar likumīgu mērķi, tostarp likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un ja šā mērķa sasniegšanas līdzekļi ir atbilstīgi un vajadzīgi.
[..]
2.   Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka vecuma noteikšana profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, lai persona saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu, tostarp dažāda vecuma noteikšanu saskaņā ar šīm sistēmām darbiniekiem vai darbinieku grupām vai kategorijām un šādu sistēmu sakarā vecuma kritēriju izmantošana, lai faktiski aprēķinātu pabalstus, neveido diskrimināciju vecuma dēļ ar noteikumu, ka tā rezultātā nenotiek diskriminācija dzimuma dēļ.”
Direktīvas 2000/78 16. pantā “Atbilstība” ir paredzēts:
“Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:
a)
atceļ normatīvus un administratīvus aktus, kas ir pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu;
b)
pasludina vai var pasludināt par spēkā neesošiem vai groza jebkurus noteikumus, kas ir pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, kurš ir iekļauts līgumos vai kolektīvajos līgumos, uzņēmumu iekšējās kārtības noteikumos vai noteikumos, kas reglamentē neatkarīgās profesijas un darba ņēmēju un darba devēju organizācijas.”
Austrijas tiesības
Austrijas tiesības attiecībā uz federālās valsts ierēdņu atalgojumu un karjeras virzību ir vairākkārt grozītas, jo dažas no šo tiesību normām bija pretrunā Savienības tiesībām. No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka jaunās šo ierēdņu atalgojuma un virzības sistēmas, kas izriet no 2019. un 2020. gadā pasludinātajiem tiesību aktu grozījumiem, mērķis ir izbeigt diskrimināciju vecuma dēļ, kura izrietēja no iepriekš spēkā esošās atalgojuma un karjeras virzības sistēmas.
2010. gada GehG
Ar nolūku novērst no iepriekšējās
Gehaltsgesetz
(Likums par darba algu) versijas izrietošo diskrimināciju vecuma dēļ, kas konstatēta Tiesas 2009. gada 18. jūnija spriedumā Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
),
Gehaltsgesetz 1956
(1956. gada Likums par darba algu,
BGBl
. 54/1956) – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar
Bundesbesoldungsreform 2010
(2010. gada Federālais likums par atalgojuma reformu,
BGBl
. I, Nr. 82/2010; turpmāk tekstā – “2010. gada
GehG
”), – 8. panta 1. punktā bija paredzēts:
“Virzība tiek noteikta atkarībā no atskaites datuma. Ja šajā pantā nav noteikts citādi, tad vajadzīgais laikposms virzībai uz otro ikkatras nodarbinātības kategorijas līmeni ir pieci gadi un citiem līmeņiem – divi gadi.”
2010. gada
GehG
12. pantā bija noteikts:
“1.   Ievērojot 4.–8. punktā minētos ierobežojumus, vērā ņemamais atskaites datums virzībai nākamajā līmenī tiek aprēķināts, skaitot laiku no darbā pieņemšanas dienas, kas ir visi laikposmi pēc tā gada 30. jūnija, kurā ir tikuši pabeigti deviņi mācību gadi vai tie būtu pabeigti pēc uzņemšanas pirmajā mācību līmenī:
1)
2. punktā uzskaitītos laikposmus ņem vērā pilnā apmērā;
2)
citus laikposmus
a)
kas atbilst 3. vai 3.a punkta kritērijiem, ņem vērā pilnā apmērā;
b)
kas neatbilst 3. vai 3.a punkta kritērijiem,
aa)
ņem vērā pilnā apmērā līdz 3 gadiem un
bb)
ņem vērā kā pusi no tiem attiecībā uz papildu 3 gadiem.
1.a   Laikposmu, kas ņemti vērā saskaņā ar 1. punkta 2. apakšpunkta b) punkta aa) apakšpunktu un 2. punkta 6. apakšpunktu, un mācību laikposmu, kas ņemti vērā saskaņā ar 2. punkta 4. apakšpunkta d) punktu, apmērs kopā nedrīkst pārsniegt trīs gadus. Tomēr, ja
1)
apmācībai, kas pabeigta saskaņā ar 2. punkta 6. apakšpunktu, saskaņā ar tiesību aktu izglītības jomā noteikumiem ir bijuši vajadzīgi vairāk nekā divpadsmit izglītības līmeņi, šo laikposmu pagarina par vienu gadu par katru mācību līmeni pēc divpadsmitā līmeņa;
2)
mācekļa laikposmam, kas pabeigts atbilstoši 2. punkta 4. apakšpunkta d) punktam, saskaņā ar minētajiem noteikumiem ir bijuši vajadzīgi vairāk nekā 36 mācību mēneši, šo laikposmu pagarina par vienu mēnesi par katru mācību mēnesi, kas pārsniedz 36 mēnešus.
[...]”
Saskaņā ar 2010. gada
GehG
113. panta 10. un 11. punktu atskaites datuma, kas ļauj noteikt ierēdņa virzību un līdz ar to viņa pozīciju atalgojuma skalā, noteikšana varēja tikt veikta, tikai balstoties uz [ierēdņa] pieteikumu, un iepriekš minētie noteikumi bija piemērojami to redakcijā, kas bija spēkā 2003. gada 31. decembrī.
2015. gada GehG
Ar nolūku novērst no 2010. gada
GehG
izrietošo diskrimināciju vecuma dēļ, kas konstatēta Tiesas 2014. gada 11. novembra spriedumā Schmitzer (
C‑530/13
,
EU:C:2014:2359
), 2010. gada
GehG
ar atpakaļejošu spēku tika grozīts ar
Bundesbesoldungsreform 2015
(2015. gada Federālais likums par atalgojuma reformu,
BGBl
. I, Nr. 32/2015), ar
Dienstrechts‑Novelle 2015
(2015. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, Nr. 65/2015) un ar
Besoldungsrechtsanpassungsgesetz
(2016. gada Likums par atalgojuma reformas pielāgošanu,
BGBl
. I, Nr. 104/2016; turpmāk tekstā – “2015. gada
GehG
”).
2015. gada
GehG
8. panta “Klasifikācija un virzība” 1. punktā bija paredzēts:
“[..] Klasificēšana un turpmākā virzība atalgojuma skalā ir atkarīga no atalgojumu noteicošā izdienas stāža.”
Saskaņā ar 2015. gada
GehG
12. panta “Atalgojumu noteicošais izdienas stāžs” 1. punktu:
“Atalgojumu noteicošais izdienas stāžs ietver dienesta attiecībās pavadītos laikposmus, kas ir spēkā attiecībā uz virzības atalgojuma skalā noteikšanu, kā arī ieskaitāmos iepriekšējos nodarbinātības laikposmus.”
2015. gada
GehG
169.c pantā, kas attiecas uz dienestā esošo ierēdņu pārklasificēšanu jaunajā atalgojuma un virzības sistēmā, bija paredzēts:
“1.   Visi ierēdņi, kuri ir iekļauti 169.d pantā minētajās nodarbinātības un atalgojuma grupās un 2015. gada 11. februārī atradās dienestā, saskaņā ar turpmāk minētajiem noteikumiem tiek pārcelti ar šo federālo likumu jaunizveidotajā atalgojuma sistēmā, pamatojoties tikai uz viņu līdzšinējo atalgojumu. Vispirms ierēdņi uz viņu līdzšinējā atalgojuma pamata tiek iekļauti kādā no jaunās atalgojuma sistēmas atalgojuma līmeņiem, saglabājot viņu līdzšinējo atalgojumu. [..]
2.   Ierēdņa pārcelšana uz jauno atalgojuma sistēmu notiek, vienoti nosakot viņa atalgojumu noteicošo izdienas stāžu. Vienotajā noteikšanā izšķirošā ir pārejas summa. Pārejas summa ir pilnā darba alga, neņemot vērā iespējamu ārpuskārtas virzību atalgojuma skalā, uz kuras pamata tika noteikts attiecīgā ierēdņa mēneša atalgojums par 2015. gada februāri (pārejas mēnesis). [..]
2.a   Kā pārejas summa tiek izmantota tā atalgojuma līmeņa atalgojuma bāze, kura bija faktiski noteicošā, aprēķinot par pārejas mēnesi izmaksājamo atalgojumu (klasifikācija saskaņā ar paziņojumu par algu). Turklāt nav jāveic ne izmaksātā atalgojuma pamatojuma, ne tā apmēra atbilstības novērtējums. Izmaksātā atalgojuma vēlāka korekcija, nosakot pārejas summu, ir jāņem vērā tikai tad, ja
1)
tādējādi tiek labotas faktiska rakstura kļūdas, kas ir radušās, ievadot datus automatizētā datu apstrādes sistēmā, un
2)
kļūdaini ievadītie dati acīmredzami atšķiras no ievadīšanai paredzētajiem datiem, ko apliecina ievades brīdī jau eksistējuši dokumenti.
[..]
3.   Pārcelto ierēdņu atalgojumu noteicošā izdienas stāža noteikšanas pamatā ir laikposms, kas ir vajadzīgs, lai pavirzītos no pirmā atalgojuma līmeņa (1. dienas sākums) līdz tādam tās pašas nodarbinātības grupas atalgojuma līmenim, kurā saskaņā ar likuma redakciju, kas bija spēkā 2015. gada 12. februārī, ir paredzēts nākamais summas ziņā zemākais atalgojums attiecībā pret pārejas summu. Ja pārejas summa ir vienāda ar kādam tās pašas nodarbinātības grupas atalgojuma līmenim noteikto zemāko summu, noteicošs ir šis atalgojuma līmenis. Visas salīdzināmās summas aritmētiski jānoapaļo līdz veseliem euro.
4.   3. punktā noteiktais atalgojumu noteicošais izdienas stāžs tiek pagarināts par laikposmu starp brīdi, kad tiek sasniegts augstāks atalgojuma līmenis, un pārejas mēneša beigām, ciktāl tas ir spēkā attiecībā uz virzību atalgojuma skalā.
[..]”
Saskaņā ar 2015. gada
GehG
175. panta 79. punkta 3. apakšpunktu šī likuma 8. un 12. pants, tostarp to nosaukumi, 2015. gada
GehG
redakcijā stājas spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas dienas, proti, 2015. gada 12. februārī, un visas šo pantu iepriekšējās versijas notiekošajās vai turpmākajās procedūrās vairs nevarēja tikt piemērotas.
2020. gada GehG
Ar nolūku novērst no 2015. gada
GehG
izrietošo diskrimināciju vecuma dēļ, kas konstatēta Tiesas 2019. gada 8. maija spriedumā
Leitner
(C‑396/17, turpmāk tekstā – “spriedums
Leitner
”,
EU:C:2019:375
) un 2019. gada 8. maija spriedumā Österreichischer Gewerkschaftsbund (
C‑24/17
,
EU:C:2019:373
), 2015. gada
GehG
tika grozīts ar 2.
Dienstrechts‑Novelle 2019
(otrais 2019. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, Nr. 58/2019) un ar
Dienstrechts‑Novelle 2020
(2020. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, Nr. 153/2020), turpmāk tekstā – “2020. gada
GehG
”).
Saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.f pantu:
“1.   Ierēdņiem:
1)
kuri ir aktīvā dienestā dienā, kad tiek publicēts [otrais 2019. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem], un
2)
kas ir tikuši pārcelti saskaņā ar 169.c panta 1. punktu (attiecīgi kopā ar 169.d panta 3., 4. vai 6. punktu) un
3)
kuru pirmais atskaites datums virzībai attiecībā uz pašreizējo atrašanos amatā tika noteikts, izslēdzot laikposmus pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, un
4)
attiecībā uz kuriem pēc 3. punktā minētās pirmās noteikšanas laikposmi pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas nav tikuši ņemti vērā saskaņā ar [2010. gada Federālā likuma par atalgojuma reformu] noteikumiem un kuri nekādā veidā neietekmē klasifikāciju, jo nav ņemts vērā šajā federālajā likumā paredzētais pagarinājums laikposmam, kas nepieciešams pirmajai virzībai,
pozīcija [atalgojuma skalā] no jauna ir jānosaka
ex officio
ar lēmumu.
[..]
3.   Ja [otrā 2019. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem] publicēšanas brīdī notiekošās procedūras galvenokārt attiecas uz jautājumu par papildu iepriekšējo dienesta laikposmu ņemšanu vērā, jaunu atskaites datuma noteikšanu virzībai, it īpaši saskaņā ar [2010. gada Federālā likuma par atalgojuma reformu] 113. panta 10. punktu, jaunu izdienas stāža noteikšanu atalgojuma skalā vai ierēdņa pozīcijas noteikšanu [atalgojuma skalā] atbilstoši 1. punkta 3. apakšpunktam, jaunā noteikšana tiek veikta šo procedūru ietvaros. Procedūrās, kas tiek izskatītas [otrā 2019. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem] publicēšanas dienā un kurās šāds jautājums ir jāatrisina vispirms, vērtējums tiek veikts, neskarot
Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetz 1991
[(Administratīvā procesa kodekss,
BGBl
. 51/1991] 38. pantu, saskaņā ar tā 6. punktu.
4.   1.–3. punktā minēto jauno noteikšanu veic pēc salīdzināšanas atskaites datuma noteikšanas (169.g pants), nosakot izdienas stāžu atalgojuma skalā 2015. gada 28. februārī. 169.c pantā minēto izdienas stāžu atalgojuma skalā palielina par laikposmu no salīdzināšanas atskaites datuma līdz atskaites datumam virzībai, ja salīdzināšanas atskaites datums ir pirms atskaites datuma virzībai, pretējā gadījumā tas tiek samazināts par šo laikposmu. Salīdzinājums tiek veikts ar pēdējo atskaites datumu virzībai, kas tika noteikts, izslēdzot laikposmus pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas.
[..]
6.   Atalgojuma noteikšana notiek ar atpakaļejošu spēku, ņemot vērā dienesta laikposmu, kas ietekmē virzību atalgojuma skalā
1)
4. punkta gadījumā (attiecībā uz laikposmiem pirms 2015. gada 1. marta piemērojot 169.c panta 6.b punktu spēkā esošajā redakcijā un 8. pantu [2015. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem] redakcijā atkarībā no atalgojuma skalā noteiktā izdienas stāža [..]
[..].”
2020. gada
GehG
169.g pantā ir noteikts:
“1.   Salīdzināšanas atskaites datums tiek aprēķināts tādējādi, ka iepriekšējie laikposmi, kas pabeigti pēc minimālā vecuma sasniegšanas, kas prasīts, lai strādātu saskaņā ar vienoto darba un izglītības sistēmu, kura ir paredzēta Padomes Direktīvas 94/33/EK (1994. gada 22. jūnijs) par jauniešu darba aizsardzību (
OV 1994, L 216, 12. lpp.
) 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā, un kuri bija jāņem vērā, aprēķinot atskaites datumu virzībai, vai kurus būtu vajadzējis ņemt vērā, neņemot vērā 18 gadu vecuma robežu, tiek ņemti vērā attiecībā uz laiku pirms darbā pieņemšanas dienas saskaņā ar 2.–6. punktu.
2.   Salīdzināšanas atskaites datuma aprēķinā saskaņā ar 3.–6. punktu tiek piemērotas šādas tiesību normas attiecībā uz virzības atskaites datumu:
1)
12. pants [
.
Dienstrechts‑Novelle 2007
(otrais 2007. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, 96/2007)] redakcijā,
2)
12.a pants [
Dienstrechts‑Novelle 2011
(2011. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, 140/2011)] redakcijā,
3)
113. pants [
Dienstrechts‑Novelle 2004
(2004. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, 176/2004)] redakcijā,
4)
113.a pants [
Dienstrechts‑Novelle 2007
(2007. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, 53/2007)] redakcijā, un
5)
1. pielikums [2004. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem] redakcijā.
Noteicošie ir noteikumi, kas attiecas uz amata kategoriju, kurā ierēdnis ir bijis brīdī, kad tiek noteikts 169.f panta 4. punkta pēdējā teikumā minētais atskaites datums virzībai.
3.   Atkāpjoties no 2. punkta 1.–5. apakšpunktā minētajiem noteikumiem
1)
iepriekšējie laikposmi, kas pabeigti pirms minimālā vecuma sasniegšanas, kas prasīts, lai strādātu saskaņā ar Direktīvas [94/33] 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēto vienoto darba un izglītības sistēmu, aizstāj laikposmus, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas;
2)
ierēdņiem, kas pieder pie tādām nodarbinātības kategorijām, attiecībā uz kurām noteikumos par atskaites datumu virzībai ir paredzēts iepriekš ņemt vērā augstākās izglītības iestādē pabeigtos un sekmīgi nokārtotos mācību laikposmus, kā augstākajā mācību iestādē pabeigtie un sekmīgi nokārtotie mācību laikposmi tiek ņemti vērā tikai tie laikposmi, kas ir pabeigti
a)
laikā starp nākamo dienu pēc tā kalendārā gada 31. augusta, kurā ierēdnis vai ierēdnis ir uzņemts divpadsmitajā izglītības līmenī, un
b)
nākamā kalendārā gada 30. jūniju.
Ja ierēdnim piemērojamie izglītības tiesību aktu noteikumi principā paredz mācību laiku, kas pārsniedz divpadsmit gadus, iepriekš vērā ņemamais laikposms palielinās par vienu gadu par katru papildu izglītības līmeni;
3)
ar federālā mākslas, kultūras, civildienesta un sporta ministra piekrišanu 12. panta 2. punkta 1.a apakšpunktā minētās līdzvērtīgās profesionālās darbības laikposmi tiek ņemti vērā pilnā apmērā, ja tie
a)
ir tikuši pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas vai
b)
ir tikuši pabeigti pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, ja citu laikposmu iepriekšēja ieskaitīšana bija likumīgi ierobežota sabiedrības interesēs tajā laikā spēkā esošās redakcijas 12. panta 3. punkta izpratnē.
Aprēķinot iespējamos zudumus pārejas gadījumā, šie laikposmi tiek pielīdzināti laikposmiem, kas pabeigti dienesta attiecībās ar kādu Austrijas teritoriālo pašvaldību;
4)
no citiem laikposmiem, no kuriem jāņem vērā puse, nepārsniedzot trīs gadu maksimālo apjomu, tiek ņemta vērā puse, nepārsniedzot septiņu gadu maksimālo apjomu;
5)
laikposmi, kas pavadīti, noslēdzot mācekļa līgumu teritoriālajā pašvaldībā, tiek ņemti vērā iepriekš tikai tad, ja ierēdnis darba attiecības ir sācis pēc 2000. gada 31. marta;
6)
laiks, kas pavadīts [
Bundesgesetzes über die Abgeltung von wissenschaftlichen und künstlerischen Tätigkeiten an Universitäten und Universitäten der Künste
(Federālais likums par atlīdzības sistēmu darbībai zinātnes un mākslas jomā universitātēs un mākslas universitātēs,
BGBl
. 463/1974)] 6. pantā paredzētajā apmācībā esoša ierēdņa statusā tiek ņemts vērā tikai tad, ja ierēdnis ir sācis darba tiesiskās attiecības pēc 2001. gada 30. septembra.
4.   Citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā tikai puse, salīdzināšanas atsauces datuma aprēķinā tiek ņemti vērā iepriekš tikai tiktāl, ciktāl tie pārsniedz 4 gadus, no kuriem ir ņemama vērā puse.
5.   Ja maksimālais apmērs vai zudumi, kā tas ir pārejas gadījumā, ir likumīgi paredzēti, lai ņemtu vērā laikposmus, kas pabeigti pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, šie noteikumi tiek piemēroti vienādi visiem vērā ņemamajiem laikposmiem.
6.   Ciktāl 3.–5. punktā nav paredzētas atkāpes normas, saistībā ar laikposmu ņemšanu vērā ir jāņem vērā
res judicata
attiecībā uz laikposmiem, kas pabeigti pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, ja tie jau ir tikuši pilnībā ieskaitīti vai nav ņemti vērā, nosakot atskaites datumu virzībai (169.f panta 4. punkta pēdējais teikums) atbilstoši šo noteikumu 2. punkta 1.–5. apakšpunktam vai to agrākajām redakcijām.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
FW un CE ir Austrijas federālās valsts ierēdņi.
FW, kas ir dzimis 1970. gadā, no 1985. gada 1. septembra līdz 1988. gada 1. augustam bija māceklis valsts uzņēmumā. 1991. gada 1. jūlijā viņš tika pieņemts Austrijas federālajā civildienestā. 1989. gada 17. septembris tika noteikts kā atskaites datums viņa paaugstināšanai un viņa pozīcijai atalgojuma skalā.
1972. gadā dzimušais CE no 1987. gada 1. septembra līdz 1990. gada 31. augustam bija mācekļa praksē kādā Austrijas pašvaldībā. 1995. gada 1. novembrī viņš uzsāka darbu Austrijas federālajā civildienestā. Kā atskaites datums viņa paaugstināšanai un viņa pozīcijai atalgojuma skalā tika noteikts 1990. gada 23. septembris.
2010. gadā pēc 2010. gada federālā likuma par atalgojuma reformu izsludināšanas FW un CE katrs iesniedza lūgumu noteikt jaunu atskaites datumu viņu paaugstināšanai, lai ņemtu vērā arī atbilstīgos laikposmus, kas pabeigti pirms viņu 18. dzimšanas dienas, un lai attiecīgi tiktu pielāgota viņu pozīcija atalgojuma skalā.
Lemjot par šiem lūgumiem, nodokļu administrācija attiecībā uz FW un CE noteica jaunus atskaites datumus, proti, attiecīgi 1986. gada 1. septembri un 1987. gada 1. jūliju. Tomēr tā, pamatojoties uz spēkā esošajām valsts tiesību normām, atteicās grozīt viņu pozīcijas atalgojuma skalā.
2013. gadā FW no jauna iesniedza lūgumu noteikt atskaites datumu viņa paaugstināšanai augstākā līmenī un no tās izrietošo pozīciju atalgojuma skalā, kā arī samaksāt nesamaksāto atalgojumu, ņemot vērā atbilstīgos laikposmus, kurus viņš bija pabeidzis pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas.
Savukārt CE 2015. gadā lūdza samaksāt nesamaksāto atalgojumu, kas tam pienācās sakarā ar jauno atskaites datumu viņa virzībai, kurš bija noteikts pēc viņa 2010. gadā iesniegtā pieteikuma, kā arī veikt 2015. gada
GehG
169.c panta 2. punktā paredzēto pārejas summas korekciju.
Tā kā nodokļu administrācija FW lūgumu noraidīja un laikus nepieņēma lēmumu par CE pieteikumu, tie abi cēla prasību
Bundesverwaltungsgericht
(Federālā administratīvā tiesa, Austrija). Šī tiesa ar 2020. gada 28. septembra spriedumu attiecībā uz FW un 2020. gada 27. oktobra spriedumu attiecībā uz CE atskaites datumu FW virzībai pārcēla par vienu dienu, proti, uz 1989. gada 16. septembri, un CE virzībai – par četrām dienām, proti, uz 1990. gada 19. septembri, taču noraidīja prasību daļu par neizmaksātā atalgojuma samaksu.
Pēc tam FW un CE par šiem spriedumiem iesniedza revīzijas (
Revision
) sūdzības iesniedzējtiesā, proti,
Verwaltungsgerichtshof
(Augstākā administratīvā tiesa, Austrija).
Vispirms šī tiesa norāda, ka Austrijas civildienesta atalgojuma sistēma sākotnēji bija balstīta uz principu, saskaņā ar kuru ierēdņa nodarbinātības laikposmi pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas nebija jāņem vērā, nosakot atskaites datumu virzībai.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa atgādina, ka tikai pēc 2009. gada 18. jūnija sprieduma Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
), kurā Tiesa konstatēja, ka noteikumi par Austrijas ierēdņu atalgojuma noteikšanu ir pretrunā Savienības tiesībām, ciktāl tajos nebija paredzēts ņemt vērā nodarbinātības laikposmus, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, valsts likumdevējs pieņēma 2010. gada federālo likumu par atalgojuma reformu.
Pēc šī likuma stāšanās spēkā laikposmi, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, saskaņā ar
GehG
2010. gada noteikumiem varēja tikt ņemti vērā, lai noteiktu atskaites datumu virzībai, bet tikai pēc attiecīgā ierēdņa lūguma, un tā rezultātā par trim gadiem tika pagarināts laikposms, kas nepieciešams virzībai no pirmā uz otro līmeni. Taču 2014. gada 11. novembra spriedumā Schmitzer (
C‑530/13
,
EU:C:2014:2359
) Tiesa būtībā nosprieda, ka Direktīvai 2000/78 ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā, lai izbeigtu diskrimināciju vecuma dēļ, tiek ņemti vērā mācību un nodarbinātības laikposmi pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, bet ar kuru tajā pašā laikā tikai attiecībā uz tiem ierēdņiem, kurus skārusi šī diskriminācija, tiek ieviests trīs gadu pagarinājums, kas vajadzīgs, lai katrā nodarbinātības un atalgojuma kategorijā pārietu no pirmā līmeņa uz otro.
Iesniedzējtiesa precizē, ka valsts likumdevējs pēc tam pieņēma 2015. gada Federālo likumu par atalgojuma reformu un 2016. gada Likumu par atalgojuma reformu, lai 2015. gada 11. februārī dienestā esošajiem ierēdņiem atalgojuma sistēmu, kas balstīta uz atskaites datumu virzībai, aizstātu ar jaunu sistēmu, kuras pamatā ir izdienas stāžs atalgojuma skalā, ieviešot pārklasificēšanas mehānismu, kas tiek veikts, ņemot vērā “pārejas summu”, kas tiek aprēķināta saskaņā ar 2010. gada
GehG
noteikumiem un tātad galu galā attiecībā uz tiem darbiniekiem, kuri tika pieņemti darbā pirms 2010. gada
GehG
stāšanās spēkā, proti, pirms 2010. gada 31. augusta, ir balstīts uz likuma par darba algu iepriekšējās redakcijas noteikumiem, kuros, lai ņemtu vērā profesionālo pieredzi pirms pieņemšanas darbā, tika veikta nošķiršana atkarībā no tā, vai šī pieredze ir iegūta pirms vai pēc ieinteresēto personu 18. dzimšanas dienas, un kuras diskriminējošais raksturs bija konstatēts 2009. gada 18. jūnija spriedumā Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
).
Šajā ziņā spriedumā
Leitner
Tiesa nosprieda, ka Savienības tiesībām ir pretrunā arī no 2015. gada
GehG
izrietošā atalgojuma un virzības sistēma, būtībā uzskatot, ka ar šo tiesisko regulējumu nav iespējams izveidot nediskriminējošu sistēmu ierēdņiem, kurus atalgojuma un virzības sistēmu nelabvēlīgi ietekmēja 2010. gada
GehG
, jo ar to attiecībā uz viņiem tika galīgi saglabāta ar šo sistēmu ieviestā diskriminācija vecuma dēļ.
Iesniedzējtiesa norāda, ka otro 2019. gada Likumu par civildienesta noteikumu grozījumiem Austrijas likumdevējs ir pieņēmis, lai valsts tiesību aktus saskaņotu ar Direktīvu 2000/78 un iepriekš minēto Tiesas judikatūru, it īpaši ar spriedumu
Leitner
. Šis likums attiecas uz ierēdņiem, kuri ir pārcelti uz jauno atalgojuma sistēmu, pamatojoties uz viņu izdienas stāžu atalgojuma skalā, kas ir piemērojama, vēlāk neņemot vērā ar viņiem saistītos laikposmus, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas. Tādējādi Austrijas likumdevējs noteica pamatu jaunajai
ex officio
piemērojamajai klasifikācijas sistēma, ar kuru saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.f un 169.g pantu tiek paredzēta pirms 18 gadu sasniegšanas pabeigto vērā ņemamo laikposmu
ex officio
pārvērtēšana, nosakot salīdzināšanas atskaites datumu.
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ar otro 2019. gada Likumu par civildienesta noteikumu grozījumiem tagad ir atcelta Tiesas iepriekš konstatētā diskriminācija.
Pirmkārt, šī tiesa norāda, ka 2020. gada
GehG
paredzētā atalgojuma sistēma joprojām ir balstīta uz ierēdņu pārcelšanas mehānismu, pamatojoties uz 2015. gada 28. februārī piemērojamo izdienas stāžu atalgojuma skalā, kura noteikšanu Tiesa spriedumā
Leitner
atzina par diskriminējošu. 2015. gada februāra alga, proti, tā, kas atbilst pārejas mēnesim, gan tiktu koriģēta ar starpību starp virzības atskaites datumu un 2020. gada
GehG
169.g pantā paredzēto salīdzināšanas atskaites datumu. Tomēr šī 169.g panta 3. punkta 4. apakšpunktā paredzētā uz pusi vērā ņemamo “citu laikposmu” maksimālā apjoma palielināšana no trim gadiem līdz septiņiem gadiem tiekot neitralizēta ar vienoto atskaitījumu, kas noteikts ar minētā panta 4. punktu, saskaņā ar kuru šie laikposmi salīdzināšanas atskaites datuma aprēķinā tiek ņemti vērā tikai tad, ja tie pārsniedz četrus gadus.
Otrkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.f panta 1. punkta 3. un 4. apakšpunktu ierēdņiem, attiecībā uz kuriem pēc tam, kad attiecīgs lūgums tika iesniegts pirms otrā 2019. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem stāšanās spēkā, atskaites datums tika pārrēķināts, ņemot vērā atbilstīgos laikposmus, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, un kuru pozīcija atalgojuma skalā tika attiecīgi pārskatīta, netiek piemērota 2020. gada
GehG
169.g pantā paredzētā jaunā pozīcijas noteikšana. Savukārt tad, ja ierēdņi – kā šajā gadījumā – šādus lūgumus ir iesnieguši un viņiem ir noteikts jauns atskaites datums, bet tas vēl nav ietekmējis viņu pozīciju atalgojuma skalā, viņiem turpmāk tiek piemērots 2020. gada
GehG
169.g pants un pastāv risks, ka – tā kā šajā gadījumā – neuzlabosies ne reālais viņiem piemērojamas atskaites datums, ne līdz ar to arī viņu pozīcija atalgojuma skalā. Taču no Tiesas judikatūras, it īpaši no 2020. gada 16. jūlija sprieduma État belge (Ģimenes atkalapvienošanās – Nepilngadīgs bērns) (
C‑133/19, C‑136/19 un C‑137/19
,
EU:C:2020:577
,
42.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), izriet, ka vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās drošības principiem neatbilst tas, ka pieteikuma apmierināšana ir atkarīga no ātruma, ar kādu pieteikums tiek izskatīts vai tiek pieņemts nolēmums par prasību, tātad no apstākļiem, kas nav atkarīgi no pieteikuma iesniedzēja.
Treškārt, iesniedzējtiesa norāda, ka, nosakot salīdzināšanas atskaites datumu, 2020. gada
GehG
169.g panta 3. punkta 5. apakšpunktā ir paredzēts mācekļa laikposmus ņemt vērā pilnībā tikai tad, ja attiecīgo ierēdni pašvaldība ir iecēlusi amatā pēc 2000. gada 31. marta. Savukārt no mācību laikposmiem, ko amatā ieceltie ierēdņi ir nostrādājuši pirms šī datuma, kā no “citiem laikposmiem” var tikt ņemta vērā tikai puse. No tā izrietot, ka, tā kā šī sistēma nostāda nelabvēlīgākā situācijā ierēdņus, kas iecelti amatā pirms minētā datuma un kas parasti ir vecāki, tā varētu radīt netiešu diskrimināciju vecuma dēļ.
Šādos apstākļos
Verwaltungsgerichtshof
(Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas [2000/78] 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar [Hartas] 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atalgojuma sistēma, kas ir diskriminējoša vecuma dēļ, tiek aizstāta ar atalgojuma sistēmu, kurā ierēdņa klasifikācija joprojām tiek veikta atbilstoši atalgojumu noteicošam izdienas stāžam, kas saskaņā ar iepriekšējo atalgojuma sistēmu ir noteikts konkrētā pārejas mēnesī (2015. gada februāris), un šajā ziņā gan tiek veikta korekcija attiecībā uz sākotnēji noteiktiem nodarbinātības laikposmiem pirms dienesta uzsākšanas, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, taču kurā attiecībā uz laikposmiem, kas pabeigti pēc 18 gadu sasniegšanas, tiek pārskatīti tikai citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, un kurā tā laikposma paplašināšana par četriem gadiem, kurā ir jāņem vērā nodarbinātības laikposmi pirms dienesta uzsākšanas, tiek risināta tādējādi, ka citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, ir jāpieskaita tikai tiktāl, ciktāl tie pārsniedz četrus gadus, no kuriem tiek ņemta vērā puse (vienots atskaitījums četru gadu, no kuriem tiek ņemta vērā puse, apmērā)?
2)
Vai atbilde uz pirmo jautājumu atšķiras attiecībā uz procedūrām, kurās, lai gan pirms otrā 2019. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem stāšanās spēkā ir galīgi noteikts jauns atskaites datums virzībai atalgojuma skalā, tomēr tam vēl nav bijusi nekāda ietekme uz ierēdņa pozīciju atalgojuma skalā, jo iestādes lēmums, tieši piemērojot Savienības tiesības, vēl nav pieņemts, un kurās tagad no jauna, neņemot vērā pa šo laiku noteikto atskaites datumu virzībai nākamajā līmenī, atkal ir jānosaka salīdzinošais atskaites datums saistībā ar vecuma dēļ diskriminējošā veidā noteikto atskaites datumu virzībai atalgojuma skalā, un citiem laikposmiem, no kuriem tiek ņemta vērā puse, piemēro vienoto atskaitījumu?
3)
Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas [2000/78] 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar [Hartas] 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, kaut arī tiek noteikts jauns atalgojumu noteicošs izdienas stāžs un pozīcija atalgojuma skalā, laikposmi, kas pavadīti apmācībā iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, ir pieskaitāmi tikai tad, ja ierēdnis dienesta attiecības ir uzsācis pēc 2000. gada 31. marta, pretējā gadījumā šie laikposmi tiek pieskaitīti tikai kā citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, un tādējādi tiem piemēro vienoto atskaitījumu, turklāt šāds regulējums vairāk sliecas nelabvēlīgi ietekmēt ierēdņus ar lielāku izdienas stāžu?”
Tiesvedība Tiesā
Ar 2022. gada 21. septembra vēstuli Austrijas valdība informēja Tiesu par izmaiņām tiesību aktos, kas notikušas kopš lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemšanas, proti, par 2020. gada
GehG
169.f panta 1. punkta 4. apakšpunkta atcelšanu ar atpakaļejošu spēku ar
Dienstrechts‑Novelle 2022
(2022. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem,
BGBl
. I, 137/2022).
Pēc tam Tiesa nosūtīja iesniedzējtiesai lūgumu sniegt paskaidrojumus, aicinot to precizēt, pirmkārt, vai tā var apstiprināt minēto tiesību aktu grozījumu, otrkārt, vai tā šādos apstākļos vēlas uzturēt spēkā savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, un, treškārt, apstiprinošas atbildes gadījumā – kādas sekas no šiem tiesību aktu grozījumiem būtu jāizsecina attiecībā uz šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
Ar 2022. gada 19. oktobra vēstuli iesniedzējtiesa vispirms apstiprināja, ka 2020. gada
GehG
169.f panta 1. punkta 4. apakšpunkts ir atcelts ar atpakaļejošu spēku. Turpinājumā tā norādīja, ka pirmo un trešo jautājumu šis tiesību akta grozījums neskar. Visbeidzot, runājot par otro jautājumu, attiecīgais tiesību akta grozījums neietekmējot tā nozīmi lietas izskatīšanai, jo šis jautājums visupirms attiecas uz 2020. gada
GehG
169.f panta 3. punkta interpretāciju. Saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem iesniedzējtiesas sniedzamā interpretācija katrā ziņā tiek veikta, ņemot vērā faktisko un tiesisko situāciju, kāda pastāvēja dienā, kad tika pieņemts administratīvais lēmums, kurš ir apstrīdēts pamatlietā, un tas ir iemesls, kura dēļ vēlāk pieņemtajiem tiesību aktu grozījumiem neesot nozīmes, pat ja tiem ir atpakaļejošs spēks. Līdz ar to šī tiesa nolēma pilnībā uzturēt šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2000/78 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ierēdņa klasifikācija tiek noteikta, pamatojoties uz viņa izdienas stāžu atalgojuma skalā atbilstoši iepriekšējai atalgojuma sistēmai, kas atzīta par diskriminējošu, jo šī sistēma šī izdienas stāža noteikšanas nolūkā ļāva ņemt vērā vienīgi atbilstīgos laikposmus pirms ierēdņa pieņemšanas darbā, kas pabeigti pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, izslēdzot tos, kas pabeigti pirms šī vecuma, ja šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka šī ierēdņa pirms pieņemšanas darbā pabeigto atbilstīgo laikposmu, kā tie ir sākotnēji aprēķināti, korekcija tiek veikta, nosakot salīdzināšanas atskaites datumu, kura mērķiem šī izdienas stāža noteikšanai tagad tiek ņemti vērā atbilstīgie laikposmi pirms pieņemšanas darbā, kuri pabeigti pirms šī ierēdņa astoņpadsmitās dzimšanas dienas, ja, pirmkārt, attiecībā uz laikposmiem, kas pabeigti pēc astoņpadsmitās dzimšanas dienas, tiek ņemti vērā vienīgi “citi laikposmi”, no kuriem tiek ņemta vērā puse, un, otrkārt, šie “citi laikposmi” tiek palielināti no trim līdz septiņiem gadiem, bet tiek ņemti vērā tikai tiktāl, ciktāl tie pārsniedz četrus gadus.
Vispirms ir jāuzsver, ka šajā gadījumā tādējādi rodas jautājums, vai Tiesas konstatētā atšķirīgā attieksme vecuma dēļ var tikt uzskatīta par atceltu, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kurā ir paredzēts galīgi novērst šo atšķirīgo attieksmi, ir paredzēts, ka, no jauna aprēķinot ierēdņa izdienas stāžu atalgojuma skalā, vērā ir jāņem arī atbilstīgie laikposmi pirms pieņemšanas darbā, ja tie ir pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, it īpaši kā “citi laikposmi”, kas ir jāņem vērā kā puse septiņu gadu laikposmā, nevis iepriekšējā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētā triju gadu laikposmā, bet minētie laikposmi ļauj noteikt izdienas stāžu atalgojuma skalā tikai tādā gadījumā, ja tie pārsniedz četrus gadus.
Šajā ziņā jāatgādina, ka aizliegums jebkādi diskriminēt, tostarp vecuma dēļ, ir ietverts Hartas 21. pantā un ka attiecībā uz nodarbinātību un profesiju šis aizliegums ir ticis konkretizēts Direktīvā 2000/78 (spriedums, 2022. gada 17. novembris, Ministero dell’Interno (Maksimālais vecums policijas komisāru pieņemšanai darbā),
C‑304/21
,
EU:C:2022:897
,
36.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi pirmām kārtām ir jāpārbauda, vai ar pamatlietā aplūkoto valsts tiesisko regulējumu ir ieviesta atšķirīga attieksme Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punkta izpratnē.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar šo tiesību normu “vienlīdzīgas attieksmes princips” nozīmē, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas, kuras pamatā ir kāds no šīs direktīvas 1. pantā minētajiem iemesliem. Šīs direktīvas 2. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir precizēts, ka šī panta 1. punkta izpratnē tiek uzskatīts, ka tiešā diskriminācija ir tad, ja salīdzināmā situācijā pret vienu personu izturas sliktāk nekā pret citu personu jebkura minētās direktīvas 1. pantā norādītā iemesla dēļ.
Pamatlietā atbilstošās personu kategorijas šīs salīdzināšanas veikšanai ir, pirmkārt, ierēdņi, kuri atbilstīgos laikposmus ir pabeiguši, kaut vai daļēji, pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, un, otrkārt, tie ierēdņi, kuri šāda paša veida un salīdzināma ilguma laikposmus ir pabeiguši pēc šī vecuma sasniegšanas.
No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka Austrijas likumdevējs, pieņemot otro 2019. gada Likumu par civildienesta noteikumu grozījumiem, ir ieviesis jaunu ierēdņu izdienas stāža atalgojuma skalā noteikšanas sistēmu, lai valsts tiesību aktus saskaņotu ar Tiesas judikatūru, kas izriet no sprieduma
Leitner
.
Konkrētāk, pieņemot 2020. gada
GehG
169.f panta 1. punktu, minētais likumdevējs
ex officio
bija iecerējis atalgojuma skalā noteikt to dienestā esošo ierēdņu pozīciju, uz kuriem attiecas pārklasificēšanas mehānisms, kas veikts, ņemot vērā “pārejas summu” atbilstoši 2015. gada
GehG
169.c panta 2. punktam, lai gan šī pārejas summa tika noteikta, pamatojoties uz tiesību normām, kurās attiecībā uz atbilstīgo laikposmu pirms pieņemšanas darbā ņemšanu vērā ir paredzēta atšķirība atkarībā no tā, vai attiecīgie laikposmi ir bijuši pirms vai pēc attiecīgo personu astoņpadsmitās dzimšanas dienas.
Spriedumā
Leitner
Tiesa nosprieda, ka dienestā esošo ierēdņu pāreja uz jaunu atalgojuma un virzības sistēmu, kas veikta saskaņā ar minēto 2015. gada
GehG
169.c panta 2. punktu un kuras ietvaros šo ierēdņu pirmā klasifikācija tika noteikta atkarībā no viņu pēdējā atalgojuma, kas saņemts iepriekšējā sistēmā, saglabā ar šo agrāko sistēmu ieviesto tiešo diskrimināciju vecuma dēļ Direktīvas 2000/78 izpratnē.
Līdz ar to ir jāizvērtē, vai ar grozījumiem, kas tika izdarīti ar otro 2019. gada Likumu par civildienesta noteikumu grozījumiem, faktiski un galīgi tika novērsta minētā tiešā diskriminācija vecuma dēļ, kas bija iestrādāta vecajā atalgojuma sistēmā.
Attiecībā uz jaunu izdienas stāža noteikšanu atalgojuma skalā, kāda tā ir ieviesta ar šo likumu, ir jāuzsver, ka tā tiek veikta divos posmos. Pirmkārt, saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.f panta 4. punktu ir pārņemts 2015. gada 28. februāra atalgojumam piemērojamais izdienas stāžs atalgojuma skalā. Šis izdienas stāžs tiek aprēķināts, pamatojoties uz pārejas summu 2015. gada
GehG
169.c panta 2. punkta izpratnē, proti, bruto atalgojumu, kas izmantots par pamatu ierēdņa ikmēneša atalgojuma aprēķināšanai par 2015. gada februāri (pārejas mēnesis).
Otrkārt, saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.f panta 4. punkta otro teikumu izdienas stāžs atalgojuma skalā var tikt koriģēts, ņemot vērā starpību starp virzības atskaites datumu un salīdzināšanas atskaites datumu, kas aprēķināts saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.g pantā paredzēto kārtību, lai attiecīgā gadījumā palielinātu šo izdienas stāžu par tās nelabvēlīgās situācijas ilgumu, kas iepriekš radusies attiecībā uz to profesionālās darbības laikposmu vērā ņemšanu, kuri pabeigti pirms ierēdņa pieņemšanas darbā.
Pirmkārt, no sprieduma
Leitner
(37. punkts) izriet, ka atalgojuma skala, kāda tā izriet no 2015. gada
GehG
, var saglabāt iepriekšējās atalgojuma un virzības sistēmas radītās sekas, jo šajā skalā tiek izveidota saikne starp pēdējo atbilstoši šai sistēmai saņemto algu un klasifikāciju jaunajā atalgojuma un virzības sistēmā.
Tā kā pāreja tiek veikta, nenošķirot ierēdņus, kuriem iepriekšējā atalgojuma un virzības sistēma ir radījusi nelabvēlīgu situāciju, no tiem, kam tāda nav bijusi radīta, ir jānorāda – šķiet, ka pamatlietā piemērojamā Austrijas atalgojuma sistēma vismaz sākotnēji balstās uz atskaites datumu virzībai, kurš atbilstoši spriedumam
Leitner
aprēķināts diskriminējošā veidā, kā arī uz pārejas summu, kas izriet no tā.
Otrkārt, saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.g panta 1. punktu salīdzināšanas atskaites datums tiek aprēķināts, darbā pieņemšanas dienā ņemot vērā iepriekšējos atbilstīgos laikposmus, kas pabeigti pēc 14 gadu vecuma sasniegšanas, jo šis vecums ir minimālais vecums, kas Savienības tiesībās tiek prasīts, lai uzsāktu darba tiesiskās attiecības, tādējādi ļaujot ņemt vērā – tostarp arī tad, ja tie ir pabeigti pirms ierēdņa astoņpadsmitās dzimšanas dienas, – 2020. gada
GehG
169.g panta 2. punkta 1. apakšpunktā minētos laikposmus, proti, būtībā noteiktus darba un mācību laikposmus, kas ir jāņem vērā pilnā apmērā, kā arī šī sprieduma 44. punktā minētos “citus laikposmus”.
Šajā ziņā saskaņā ar Austrijas valdības paskaidrojumiem šis jaunais aprēķins no 48047 līdz šim pabeigtajām lietām 19463 lietās izraisīja izdienas stāža atalgojuma skalā uzlabojumus no viena mēneša līdz vienam gadam, un šī izdienas stāža uzlabojumus par vairāk nekā vienu gadu 2821 lietā; šīs pēdējās lietas visbiežāk attiecās uz ierēdņiem, kas bija uzsākuši darba attiecības vai – kā
D
.
Hütter
pamatlietā izskatāmajā lietā C‑88/08 – atbilstīgas mācības pirms viņu astoņpadsmitās dzimšanas dienas, un attiecībā uz viņiem, lai noteiktu šo ierēdņu pozīciju atalgojuma skalā, šie laikposmi šobrīd ir pilnā apmērā jāņem vērā kā atbilstīgie laikposmi.
Tādējādi – neskarot iesniedzējtiesas veicamās pārbaudes – šķiet, ka salīdzināšanas atskaites datums faktiski ir ļāvis ņemt vērā atbilstīgos laikposmus, kas pabeigti pirms ierēdņa astoņpadsmitās dzimšanas dienas, lai koriģētu izdienas stāžu, kas iepriekš noteikts, pamatojoties uz 2015. gada
GehG
169.c pantu un neņemot vērā minētos laikposmus.
Iesniedzējtiesa tomēr norāda, ka saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.g panta 6. punktu visi atbilstīgie laikposmi pirms attiecīgā ierēdņa pieņemšanas darbā nav jāņem vērā, jo laikposmi, kas pabeigti pēc astoņpadsmitās dzimšanas dienas un kas jau ir novērtēti, lai noteiktu atskaites datumu virzībai, nevar tikt novērtēti no jauna.
Tomēr saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.g panta 4. punktā paredzēto “vienoto atskaitījumu”“citi laikposmi”, no kuriem tiek ņemta vērā puse, salīdzināšanas atskaites datuma aprēķinā tiek ņemti vērā tikai tad, ja tie pārsniedz četru gadu ilgumu.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka, lai gan maksimālais “citu laikposmu” – no kuriem atbilstoši 1956. gada Likuma par darba algu, kas grozīts ar otro 2007. gada Likumu par civildienesta noteikumu grozījumiem, 12. panta 1. punkta 2. apakšpunkta b) punktam ir jāņem vērā puse – ilgums ar 2020. gada
GehG
169.g panta 3. punkta 4. apakšpunktu ir palielināts no trim līdz septiņiem gadiem, šī panta 4. punkta sekas ir tādas, ka šī “citu laikposmu” maksimālā ilguma palielināšana līdz septiņiem gadiem tiek kompensēta ar šajā pēdējā minētajā tiesību normā paredzēto vienoto četru gadu atskaitījumu.
Tomēr ir jānorāda, pirmkārt, ka 2020. gada
GehG
169.g panta 4. punkts šķiet esam piemērojams visiem dienestā esošajiem ierēdņiem, nenošķirot, vai minētajiem ierēdņiem ir vai nav bijusi radīta nelabvēlīga situācija ar atalgojuma un virzības sistēmu, kas izriet no 2015. gada
GehG
atkarībā no viņu attiecīgā vecuma; arī tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Otrkārt, šajā tiesību normā paredzētais vienotais četru gadu atskaitījums šķiet esam piemērojams neatkarīgi no tā ierēdņa vecuma, kuram ir pabeigti profesionālās darbības “citi laikposmi”, proti, pirms vai pēc ieinteresētās personas astoņpadsmitās dzimšanas dienas.
Tomēr ir jāuzsver, ka, ciktāl puses no atbilstīgajiem laikposmiem, kas pabeigti laikā starp 14 gadu vecumu un 18 gadu vecumu, vērā ņemšana tiek neitralizēta, piemērojot 2020. gada
GehG
169.g panta 4. punktā paredzēto vienoto četru gadu atskaitījumu, šķiet, ka ierēdņiem, kuriem pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas ir pabeigti tikai šādi laikposmi, ir liegtas tiesības uzlabot savu pozīciju atalgojuma skalā.
No tā izriet, ka šajā gadījumā, ņemot vērā 2020. gada
GehG
169.g panta 4. punktā paredzēto vienoto četru gadu atskaitījumu, prasītāju pamatlietā mācekļa laikposmi nav būtiski ietekmējuši salīdzināšanas atskaites datuma aprēķinu, neraugoties uz to, ka par četriem gadiem tika palielināts vērā ņemamā laikposma “citu laikposmu” maksimālais apmērs, un līdz ar to arī viņu pozīcijas atalgojuma skalā noteikšanu.
Līdz ar to, neskarot iesniedzējtiesas veicamo vērtējumu, nešķiet, ka ar otro 2019. gada Likumu par civildienesta noteikumu grozījumiem būtu novērsta spriedumā
Leitner
konstatētā diskriminācija vecuma dēļ, it īpaši tāpēc, ka, nosakot izdienas stāžu atalgojuma skalā, turpina pastāvēt atšķirīga attieksme pret ierēdņiem, kuru profesionālā pieredze – kaut vai tikai daļēji – ir iegūta pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, un ierēdņiem, kuri pēc šī vecuma sasniegšanas ir ieguvuši tāda paša veida un salīdzināma ilguma pieredzi.
Otrām kārtām, ir jāpārbauda, vai šo atšķirīgo attieksmi varētu attaisnot saskaņā ar Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punktu.
Saskaņā ar šo tiesību normu neatkarīgi no šīs direktīvas 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka dažāda attieksme, kuras pamatā ir vecums, nav diskriminācija, ja attiecīgās valsts tiesību kontekstā tā ir objektīvi un saprātīgi attaisnota ar likumīgu mērķi, tostarp likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un ja šā mērķa sasniegšanas līdzekļi ir atbilstīgi un vajadzīgi.
Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka pamatlietā aplūkotās atalgojuma un virzības sistēmas tiesību aktu grozījumu pamatā, šķiet, ir gan budžeta, gan administratīva rakstura apsvērumi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
Lai gan ir taisnība, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka ar budžetu saistītie apsvērumi var būt dalībvalsts sociālās politikas izvēles pamatā un ietekmēt pasākumu, kurus tā vēlas noteikt, raksturu vai apmēru, šādi apsvērumi paši par sevi nevar būt likumīgs mērķis Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta nozīmē (spriedums, 2011. gada 21. jūlijs, Fuchs un Köhler,
C‑159/10 un C‑160/10
,
EU:C:2011:508
,
74.
punkts). Tāpat tas ir ar Austrijas valdības pieminētajiem administratīva rakstura apsvērumiem (spriedums
Leitner
, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi, pat ja tiesiskais regulējums pamatlietā spēj nodrošināt iegūto tiesību un tiesiskās paļāvības aizsardzību attiecībā uz ierēdņiem, kurus 2015. gada
GehG
paredzētā atalgojuma sistēma ir ietekmējusi labvēlīgi, tas nešķiet piemērots tam, lai izveidotu nediskriminējošu sistēmu ierēdņiem, kurus šī atalgojuma un virzības sistēma ir ietekmējusi nelabvēlīgi, jo ar to, šķiet, attiecībā uz viņiem tiek saglabāta ar iepriekšējo sistēmu ieviestā diskriminācija vecuma dēļ (pēc analoģijas skat. spriedumu
Leitner
, 49. punkts).
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2000/78 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ierēdņa klasifikācija tiek noteikta, pamatojoties uz viņa izdienas stāžu atalgojuma skalā atbilstoši iepriekšējai atalgojuma sistēmai, kas atzīta par diskriminējošu, jo šī sistēma šī izdienas stāža noteikšanas nolūkā ļāva ņemt vērā vienīgi atbilstīgos laikposmus pirms ierēdņa pieņemšanas darbā, kas pabeigti pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, izslēdzot tos, kas pabeigti pirms šī vecuma, ja šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka ierēdņa pirms pieņemšanas darbā pabeigto atbilstīgo laikposmu, kā tie ir sākotnēji aprēķināti, korekcija tiek veikta, nosakot salīdzināšanas atskaites datumu, kura mērķiem šī izdienas stāža noteikšanai tagad tiek ņemti vērā atbilstīgie laikposmi pirms pieņemšanas darbā, kuri pabeigti pirms šī ierēdņa astoņpadsmitās dzimšanas dienas, ja, pirmkārt, attiecībā uz laikposmiem, kas pabeigti pēc astoņpadsmitās dzimšanas dienas, tiek ņemti vērā vienīgi “citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse”, un, otrkārt, šie “citi laikposmi” tiek palielināti no trim līdz septiņiem gadiem, bet tiek ņemti vērā tikai tiktāl, ciktāl tie pārsniedz četrus gadus.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā attiecībā uz ierēdņiem – attiecībā uz kuriem dienā, kad tika publicēti likuma grozījumi atalgojuma sistēmā, kurā ir ietverta atalgojuma skala, – norisinājās procedūra, kuras mērķis bija pārskatīt viņu pozīciju šajā skalā, ir paredzēts, ka atalgojums tiek pārrēķināts saskaņā ar jaunajām tiesību normām par salīdzināšanas atskaites datumu, kurās ir ietverti jauni ierobežojumi attiecībā uz maksimālo atbilstīgo laikposmu ilgumu, lai gan šāds aprēķins netiek veikts attiecībā uz ierēdņiem, attiecībā uz kuriem agrāk uzsākta procedūra ar identisku priekšmetu jau ir tikusi pabeigta ar galīgu lēmumu, kas balstīts uz atskaites datumu, kurš ir noteikts labvēlīgākā veidā saskaņā ar agrāko atalgojuma sistēmu, kuras tiesību normas – kuras valsts tiesa ir uzskatījusi par diskriminējošām – ir atstātas bez piemērošanas, tieši piemērojot Savienības tiesībās paredzēto vienlīdzīgas attieksmes principu.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāpārbauda, vai pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums, ciktāl saskaņā ar to jaunais atalgojuma aprēķins, kas veikts, pamatojoties uz tiesību normām par salīdzināšanas atskaites datumu, ir atkarīgs no tā, vai procedūra, kuras mērķis ir no jauna definēt ierēdņa pozīciju atalgojuma skalā, šī tiesiskā regulējuma publicēšanas brīdī vēl norisinājās vai jau bija pabeigta, rada Savienības tiesībām pretrunā esošu atšķirīgu attieksmi.
Šajā ziņā, pirmkārt, no 2020. gada
GehG
169.f panta 3. punkta izriet, ka tad, ja procedūras, kuru priekšmets ir nodarbinātības laikposmu pirms ierēdņu pieņemšanas darbā ieskaitīšana, vēl norisinājās dienā, kad tika publicēts otrais 2019. gada Likums par civildienesta noteikumu grozījumiem, jauna atskaites datuma virzībai noteikšana, jauna izdienas stāža atalgojuma skalā noteikšana vai šo ierēdņu pozīcijas šajā skalā noteikšana notiek šo procedūru ietvaros.
Otrkārt, no šī 2020. gada
GehG
169.f panta 1. punkta 4. apakšpunkta
a contrario
interpretācijas izriet, ka no šādas pārklasificēšanas ir izslēgti tie ierēdņi, attiecībā uz kuriem otrā 2019. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem publicēšanas dienā jau bija galīgi noteikts jauns atskaites datums virzībai, ņemot vērā nodarbinātības laikposmus pirms šo ierēdņu pieņemšanas darbā, kuri pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, pēc attiecīga lūguma, un līdz ar to šī jaunā datuma piemērošana ir uzlabojusi attiecīgo ierēdņu pozīciju atalgojuma skalā.
Līdz ar to attiecībā uz salīdzināmām personu kategorijām 2020. gada
GehG
169.f panta 3. punkta sekas – neskarot iesniedzējtiesas veicamo vērtējumu – šķiet, ir tādas, ka ierēdņiem, kuri ir varējuši pabeigt procedūras, kurās viņi ir atsaukušies uz diskriminācijas vecuma dēļ pastāvēšanu, tiek pilnībā ņemti vērā nodarbinātības laikposmi pirms viņu pieņemšanas darbā, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas. Savukārt gadījumā, ja otrā 2019. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem publicēšanas dienā, proti, 2019. gada 8. jūlijā, šādas procedūras vēl nebija pabeigtas, attieksme pret attiecīgajiem ierēdņiem ir tāda pati kā pret visiem pārējiem ierēdņiem, attiecībā uz kuriem salīdzināšanas atskaites datuma korekcija ir jāveic
ex officio
.
Tādējādi, neskarot iesniedzējtiesas veicamo pārbaudi, šķiet, ka attiecībā uz pirmo ierēdņu kategoriju attieksme, kuru Tiesa spriedumā
Leitner
atzina par diskriminējošu, tika izbeigta, jo šie ierēdņi varēja gūt labumu no šī sprieduma 75. punktā izklāstītā risinājuma, kas tostarp ietvēra to, ka tikmēr, kamēr nav veikti pasākumi, ar kuriem tiek atjaunota vienlīdzīga attieksme, tiem ierēdņiem, kurus nelabvēlīgi ietekmējusi iepriekšējā atalgojuma un virzības sistēma, tiek piešķirtas tādas pašas priekšrocības kā tās, kuras ir varējuši saņemt šīs sistēmas labvēlīgi ietekmētie ierēdņi, gan attiecībā uz dienesta laikposmu, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, ņemšanu vērā, gan attiecībā uz virzību atalgojuma skalā. Savukārt, kā izriet no Tiesas atbildes uz pirmo jautājumu, attiecībā uz otro ierēdņu kategoriju tas tā nav.
Iesniedzējtiesa norāda, ka attiecībā uz prasītājiem pamatlietā, kuri ietilpst šajā otrajā kategorijā, nodokļu administrācija katram no viņiem no jauna aprēķināja atskaites datumu virzībai, ņemot vērā trīs papildu gadus salīdzinājumā ar to atskaites datumu virzībai, kas viņiem tika piemērots pēc viņu pieņemšanas darbā. Tomēr šie jaunie aprēķini neesot uzlabojuši šo prasītāju pozīciju atalgojuma skalā, jo otrā 2019. gada Likuma par civildienesta noteikumu grozījumiem publicēšanas dienā procedūras attiecībā uz viņiem vēl nebija pabeigtas. Tādējādi salīdzināšanas atskaites datumam no jauna būtu jāizriet no atskaites datuma virzībai, kas viņiem tika piemērots pēc viņu pieņemšanas darbā, proti, no datuma, kas būtu aprēķināts diskriminējošā veidā. No tā izrietot, ka minētajiem prasītājiem piemērojamais atskaites datums virzībai esot uzlabojies nevis par trim papildu gadiem, bet tikai par dažām dienām.
Šajā ziņā ir jāuzsver, ka ikviens pasākums, kura mērķis ir novērst Savienības tiesībām pretēju diskrimināciju, tostarp individuāli pasākumi attiecībā uz to, ka nelabvēlīgā situācijā esošajai personu kategorijai tiek piešķirtas tādas pašas priekšrocības, kādas ir privileģētajai kategorijai piederīgajām personām, ir šo tiesību īstenošana, kurā ir jāievēro šo tiesību prasības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 7. oktobris, Safeway,
C‑171/18
,
EU:C:2019:839
,
37.
punkts).
Šo prasību vidū ir tās, kas izriet no Hartas 20. pantā nostiprinātā vispārējā vienlīdzīgas attieksmes principa un tiesiskās drošības principa.
No Tiesas judikatūras izriet, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā 2020. gada
GehG
169.f panta 3. punkts, ar kuru tādos apstākļos kā pamatlietā pret ierēdņiem, kuri ir uzsākuši procedūru, lai panāktu, ka no jauna tiek noteikts atskaites datums virzībai, pamatojoties uz nodarbinātības laikposmiem pirms viņu pieņemšanas darbā, kas pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, tiek piemērota atšķirīga attieksme atkarībā no tā, vai iestādes vai tiesas, kuru kompetencē ir pārskatīt šos laikposmus, jau ir vai nav pieņēmušas galīgo lēmumu, ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, kas ir nostiprināts Hartas 20. pantā, un tiesiskās drošības principam, kuri prasa vienādu un paredzamu attieksmi pret visiem ierēdņiem, kuri hronoloģiski atrodas vienādā situācijā, ciktāl minēto laikposmu ņemšana vērā ir atkarīga no tādiem apstākļiem, kuri nav atkarīgi no attiecīgajiem ierēdņiem, kā, piemēram, no viņu lūgumu izskatīšanas ilguma (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 9. septembris, Bundesrepublik Deutschland (Ģimenes loceklis),
C‑768/19
,
EU:C:2021:709
,
41.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka vienlīdzīgas attieksmes princips, kas ir nostiprināts Hartas 20. pantā, kā arī tiesiskās drošības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā attiecībā uz ierēdņiem – attiecībā uz kuriem dienā, kad tika publicēti likuma grozījumi atalgojuma sistēmā, kurā ir ietverta atalgojuma skala, norisinājās procedūra, kuras mērķis bija pārskatīt viņu pozīciju šajā skalā, – ir paredzēts, ka atalgojums tiek pārrēķināts saskaņā ar jaunajām tiesību normām par salīdzināšanas atskaites datumu, kurās ir ietverti jauni ierobežojumi attiecībā uz maksimālo atbilstīgo laikposmu ilgumu, un tādējādi diskriminācija vecuma dēļ, kas ir pretrunā Direktīvas 2000/78 1., 2. un 6. pantam, skatot tos kopsakarā ar Hartas 21. pantu, nav novērsta, lai gan šāds aprēķins netiek veikts attiecībā uz ierēdņiem, attiecībā uz kuriem agrāk uzsākta procedūra ar identisku priekšmetu jau ir tikusi pabeigta ar galīgu lēmumu, kas balstīts uz atskaites datumu, kurš ir noteikts labvēlīgākā veidā saskaņā ar agrāko atalgojuma sistēmu, kuras tiesību normas – kuras valsts tiesa ir uzskatījusi par diskriminējošām – ir atstātas bez piemērošanas, tieši piemērojot Savienības tiesībās paredzēto vienlīdzīgas attieksmes principu.
Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2000/78 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka mācekļa laikposmi, kas nostrādāti iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā, salīdzināšanas atskaites datuma noteikšanā tiek ņemti vērā pilnā apmērā tikai tad, ja attiecīgo ierēdni valsts ir pieņēmusi darbā pēc noteikta datuma, bet, ja attiecīgo ierēdni valsts ir pieņēmusi darbā pirms šī datuma, tiek ņemta vērā puse no mācekļa laikposmiem un uz tiem attiecas vienots atskaitījums.
Sākumā jāatgādina – kā izriet no šā sprieduma 47. punkta –, ka no Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punkta, to skatot saistībā ar tās 1. pantu, izriet, ka šajā direktīvā vienlīdzīgas attieksmes princips nozīmē, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas tostarp vecuma dēļ. Turklāt no minētās direktīvas 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izriet, ka tās izpratnē netieša diskriminācija vecuma dēļ notiek tad, kad šķietami neitrāla noteikuma, kritērija vai prakses dēļ konkrēta vecuma personas atrodas īpaši nelabvēlīgā situācijā salīdzinājumā ar citām personām, ja vien šis noteikums, kritērijs vai prakse nav objektīvi attaisnota ar leģitīmu mērķi un ja vien nav pienācīgi un vajadzīgi līdzekļi šā mērķa sasniegšanai.
Līdz ar to, lai noteiktu, vai prasītāji pamatlietā var atsaukties uz iepriekšējā punktā atgādināto principu, ir jāpārbauda, vai tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, pret ierēdņiem, kurus Austrijas federālā valsts ir pieņēmusi darbā līdz 2000. gada 31. martam ieskaitot, un ierēdņiem, kas pieņemti darbā, sākot no šī datuma, tieši vai netieši tiek piemērota atšķirīga attieksme tā vecuma dēļ, kāds viņiem bija darbā pieņemšanas brīdī.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka saskaņā ar 2020. gada
GehG
169.g panta 3. punkta 5. apakšpunktu, nosakot salīdzināšanas atskaites datumu, mācekļa laikposmi iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā tiek ņemti vērā tikai tad, ja attiecīgais ierēdnis darba attiecības ar Austrijas federālo valsti ir sācis pēc 2000. gada 31. marta.
Šajā gadījumā prasītāju pamatlietā mācekļa laikposmi, kas pabeigti iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā, nosakot salīdzināšanas datumu, nevar tikt ņemti vērā pilnā apmērā, jo Austrijas federālā valsts katru no viņiem pieņēma darbā pirms 2000. gada 31. marta.
No tā izriet, ka šī atšķirīgā attieksme izriet no datuma, kad šī valsts ierēdņus ir pieņēmusi darbā, jo noteikumi par mācekļa laikposmu ņemšanu vērā ir piemērojami atkarībā no šī datuma.
Kā vienīgais nozīmīgais kritērijs, lai piemērotu no 2020. gada
GehG
izrietošos noteikumus par mācekļa laikposmu ņemšanu vērā, 2020. gada
GehG
169.g panta 3. punkta 5. apakšpunktā minētais datums, kurā Austrijas federālā valsts ierēdni ir pieņēmusi darbā, ir kritērijs, kas nav atkarīgs no ierēdņa vecuma viņa darbā pieņemšanas dienā. Tādējādi šis kritērijs, kas nosaka jauno noteikumu piemērojamību vienīgi atkarībā no ierēdņa pieņemšanas darbā datuma, būdams objektīvs un neitrāls elements, acīmredzami nekādi nav saistīts ar darbā pieņemto personu vecuma ņemšanu vērā (spriedums, 2019. gada 14. februāris, Horgan un Keegan,
C‑154/18
,
EU:C:2019:113
,
25.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Līdz ar to jaunie nosacījumi mācekļa laikposmu, kas nostrādāti iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā, ieskaitīšanai atkarībā no datuma, kad uzsākts darbs Austrijas federālajā zemē, ir balstīti uz kritēriju, kas nekādi nav saistīts ar attiecīgo ierēdņu vecumu, turklāt nekas neliecina par to, ka minētie nosacījumi ietvertu jebkādu netiešu diskrimināciju vecuma dēļ (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 20. oktobris, Curtea de Apel Alba Iulia u.c.,
C‑301/21
,
EU:C:2022:811
,
58.
un
59.
punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2000/78 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka mācekļa laikposmi, kas nostrādāti iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā, salīdzināšanas atskaites datuma noteikšanā tiek ņemti vērā pilnā apmērā tikai tad, ja attiecīgo ierēdni valsts ir pieņēmusi darbā pēc noteikta datuma, bet, ja attiecīgo ierēdni valsts ir pieņēmusi darbā pirms šī datuma, tiek ņemta vērā puse no mācekļa laikposmiem un uz tiem attiecas vienots atskaitījums.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantu,
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ierēdņa klasifikācija tiek noteikta, pamatojoties uz viņa izdienas stāžu atalgojuma skalā atbilstoši iepriekšējai atalgojuma sistēmai, kas atzīta par diskriminējošu, jo šī sistēma šī izdienas stāža noteikšanas nolūkā ļāva ņemt vērā vienīgi atbilstīgos laikposmus pirms ierēdņa pieņemšanas darbā, kas pabeigti pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, izslēdzot tos, kas pabeigti pirms šī vecuma, ja šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka ierēdņa pirms pieņemšanas darbā pabeigto atbilstīgo laikposmu, kā tie ir sākotnēji aprēķināti, korekcija tiek veikta, nosakot salīdzināšanas atskaites datumu, kura mērķiem šī izdienas stāža noteikšanai tagad tiek ņemti vērā atbilstīgie laikposmi pirms pieņemšanas darbā, kuri pabeigti pirms šī ierēdņa astoņpadsmitās dzimšanas dienas, ja, pirmkārt, attiecībā uz laikposmiem, kas pabeigti pēc astoņpadsmitās dzimšanas dienas, tiek ņemti vērā vienīgi “citi laikposmi”, no kuriem tiek ņemta vērā puse, un, otrkārt, šie “citi laikposmi” tiek palielināti no trim līdz septiņiem gadiem, bet tiek ņemti vērā tikai tiktāl, ciktāl tie pārsniedz četrus gadus.

2)
Vienlīdzīgas attieksmes princips, kas ir nostiprināts Pamattiesību hartas 20. pantā, kā arī tiesiskās drošības princips
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā attiecībā uz ierēdņiem – attiecībā uz kuriem dienā, kad tika publicēti likuma grozījumi atalgojuma sistēmā, kurā ir ietverta atalgojuma skala, norisinājās procedūra, kuras mērķis bija pārskatīt viņu pozīciju šajā skalā, – ir paredzēts, ka atalgojums tiek pārrēķināts saskaņā ar jaunajām tiesību normām par salīdzināšanas atskaites datumu, kurās ir ietverti jauni ierobežojumi attiecībā uz maksimālo atbilstīgo laikposmu ilgumu, un tādējādi diskriminācija vecuma dēļ, kas ir pretrunā Direktīvas 2000/78 1., 2. un 6. pantam, skatot tos kopsakarā ar Pamattiesību hartas 21. pantu, nav novērsta, lai gan šāds aprēķins netiek veikts attiecībā uz ierēdņiem, attiecībā uz kuriem agrāk uzsākta procedūra ar identisku priekšmetu jau ir tikusi pabeigta ar galīgu lēmumu, kas balstīts uz atskaites datumu, kurš ir noteikts labvēlīgākā veidā saskaņā ar agrāko atalgojuma sistēmu, kuras tiesību normas – kuras valsts tiesa ir uzskatījusi par diskriminējošām – ir atstātas bez piemērošanas, tieši piemērojot Savienības tiesībās paredzēto vienlīdzīgas attieksmes principu.

3)
Direktīvas 2000/78 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Pamattiesību hartas 21. pantu,
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka mācekļa laikposmi, kas nostrādāti iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā, salīdzināšanas atskaites datuma noteikšanā tiek ņemti vērā pilnā apmērā tikai tad, ja attiecīgo ierēdni valsts ir pieņēmusi darbā pēc noteikta datuma, bet, ja attiecīgo ierēdni valsts ir pieņēmusi darbā pirms šī datuma, tiek ņemta vērā puse no mācekļa laikposmiem un uz tiem attiecas vienots atskaitījums.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.