CELEX: 62019TJ0854
Eiropas Savienības preču zīme
Spēkā neesamības atzīšanas process
Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MONTANA”
Absolūts atteikuma pamats
Aprakstošs raksturs
Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad
Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
Tiesības tikt uzklausītam
Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkts
Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas
Tādu pierādījumu pieņemšana, kuri pirmo reizi iesniegti procesā apelācijas padomē
Regulas 2017/1001 95. panta 1. un 2. punkts

)
[
..
]
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
apmierināt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu un atcelt apstrīdēto preču zīmi attiecībā uz konkrētajām precēm un pakalpojumiem;
–
piespriest
EUIPO
un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē.
Tiesas sēdes laikā prasītāja atteicās no prasījumu otrās daļas, par ko tiesas sēdes protokolā tika izdarīts ieraksts.
EUIPO
prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Persona, kas iestājusies lietā, lūdz Vispārējai tiesai noraidīt prasību.
Juridiskais pamatojums
[
..
]
Par pirmo pamatu – Regulas 2017/1001 95. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu
Ar pirmo prasības pamatu prasītāja būtībā pārmet Apelācijas padomei, pirmkārt, ka tā esot pieņēmusi pierādījumus, kurus persona, kas iestājusies lietā, saskaņā ar Regulas 2017/1001 95. panta 2. punktu iesniegusi novēloti un, otrkārt, ka tā pēc savas iniciatīvas esot pārbaudījusi atsevišķus faktus, pārkāpjot Regulas 2017/1001 95. panta 1. punktu. Tādējādi pirmo pamatu var iedalīt divos atsevišķos iebildumos saistībā ar divu iepriekš minēto tiesību normu pārkāpumu.
Par pirmā pamata pirmo iebildumu – Regulas 2017/1001 95. panta 2. punkta pārkāpumu
[
..
]
Saskaņā ar Regulas 2017/1001 95. panta 2. punktu
EUIPO
“var neņemt vērā faktus vai pierādījumus, ko attiecīgās puses nav iesniegušas laicīgi”.
No Regulas 2017/1001 95. panta 2. punkta formulējuma izriet, ka saskaņā ar vispārēju noteikumu un ja vien nav noteikts pretējais, faktu un pierādījumu iesniegšana, ko veic puses, ir iespējama pēc šādai iesniegšanai noteikto termiņu beigām, piemērojot minētās regulas tiesību normas, un ka
EUIPO
nekādā veidā nav liegts ņemt vērā faktus un pierādījumus, kas ir izvirzīti vai iesniegti novēloti (spriedumi, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
42.
punkts; 2018. gada 19. aprīlis, EUIPO/Group,
C‑478/16 P
, nav publicēts,
EU:C:2018:268
,
34.
punkts, un 2019. gada 21. marts, Pan/EUIPO – Entertainment One UK (TOBBIA),
T‑777/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:180
, 21.punkts).
Precizējot, ka
EUIPO
“var” šādā gadījumā izlemt neņemt vērā šādus faktus un pierādījumus, Regulas 2017/1001 95. panta 2. punkts piešķir plašu rīcības brīvību, vienlaikus motivējot savu lēmumu ņemt vai neņemt tos vērā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
43.
punkts; 2018. gada 24. janvāris, EUIPO/European Food,
C‑634/16 P
,
EU:C:2018:30
,
56.
punkts, un 2019. gada 21. marts, TOBBIA,
T‑777/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:180
,
22.
punkts).
Turklāt Regulas 2018/625 27. panta 4. punktā ir noteikta Regulas 2017/1001 95. panta 2. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošana attiecībā uz faktiem un pierādījumiem, kas pirmo reizi iesniegti Apelācijas padomē. Proti, šajā tiesību normā ir paredzēts šādi:
“Saskaņā ar Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 2. punktu Apelācijas padome var akceptēt faktus vai pierādījumus, kas pirmo reizi iesniegti tieši tai tikai tad, ja šie fakti vai pierādījumi atbilst šādām prasībām:
a)
tie pirmšķietami ir tādi, kas ir būtiski lietas iznākumam; un
b)
tie laikus nav iesniegti pamatotu iemeslu dēļ, jo īpaši, ja tie tikai papildina jau laikus iesniegtus būtiskus faktus un pierādījumus vai tiek iesniegti, lai apstrīdētu secinājumus, ko pirmā instance izdarījusi vai izskatījusi pēc savas iniciatīvas lēmumā, uz kuru attiecas apelācija.”
[..]
Par pirmā pamata otro iebildumu – Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkta pārkāpumu
Prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar Regulas 2017/1001 95. panta 1. punktu spēkā neesamības atzīšanas procesos, kas balstīti uz absolūtiem spēkā neesamības pamatiem,
EUIPO
pārbauda tikai pušu izvirzītos un iesniegtos pamatus un argumentus. Reģistrētai Eiropas Savienības preču zīmei ir spēkā esamības prezumpcija, un personai, kas iesniegusi pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, ir jāiesniedz
EUIPO
konkrēti pierādījumi, kas liek apšaubīt tās spēkā esamību.
Līdz ar to prasītāja uzskata, ka Apelācijas padomei nebija tiesību balstīties uz saviem faktu konstatējumiem. Tomēr Apstrīdētajā lēmumā Apelācijas padome esot balstījusies uz “papildu faktiem”, uz kuriem lietas dalībnieki neesot atsaukušies.
Prasītājas ieskatā šie fakti attiecas, pirmkārt, uz Montānas štata iedzīvotājiem (apstrīdētā lēmuma 29. punkts), otrkārt, citu tūrisma galamērķu, piemēram, Kalifornijas vai Floridas štata, popularitāti (apstrīdētā lēmuma 31. punkts), treškārt, atsauci uz terminiem, kas saistīti ar vārdu
montana
dažās Eiropas valodās un šī vārda asociāciju ar Šveices Kransmontānas [
Crans‑Montana
] komūnu (apstrīdētā lēmuma 32. un 33. punkts), ceturtkārt, mežu procentu Amerikas Savienoto Valstu un dažu Savienības dalībvalstu teritorijās (apstrīdētā lēmuma 42. un 43. punkts), kā arī, piektkārt, informāciju no
Britannica
enciklopēdijas par Montānas veģetāciju un ekonomiku (apstrīdētā lēmuma 40., 51. un 52. punkts).
EUIPO
un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, saskaņā ar Regulas 2017/1001 95. panta 1. punktu absolūtu atteikuma pamatu vērtējuma ietvaros
EUIPO
pārbaudītājiem un – attiecīgā gadījumā – apelācijas padomēm pēc savas iniciatīvas ir jāpārbauda fakti, lai noteiktu, vai uz reģistrācijai pieteikto preču zīmi attiecas vai neattiecas kāds no minētās regulas 7. pantā paredzētajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem. No minētā izriet, ka
EUIPO
kompetentajām instancēm var būt jāpamato savi lēmumi ar tādiem faktiem, uz kuriem reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs nav atsaucies (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 29. marts, All Star/EUIPO – Carrefour Hypermarchés (Apavu zoles forma),
T‑611/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:210
,
43.
punkts, un 2020. gada 10. jūnijs, Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Wisniewski (Šaha galdiņa motīva atveidojums),
T‑105/19
, nav publicēts,
EU:T:2020:258
,
21.
punkts).
Tomēr spēkā neesamības atzīšanas procesā, kas balstīts uz absolūtu atteikuma pamatu, Apelācijas padomei nevar būt pienākums no jauna pēc savas iniciatīvas veikt nozīmīgo faktu pārbaudi, ko
EUIPO
kompetentās iestādes veic reģistrācijas brīdī. Proti, no Regulas 2017/1001 59. un 62. panta izriet, ka Eiropas Savienības preču zīmi uzskata par spēkā esošu, līdz spēkā neesamības atzīšanas procesa rezultātā Birojs to ir atzinis par spēkā neesošu. Tātad uz to attiecas spēkā esamības prezumpcija, kas ir pārbaudes, ko
EUIPO
veic, izskatot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, loģiskas sekas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 29. marts, Apavu zoles forma,
T‑611/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:210
,
44.
punkts, un 2020. gada 10. jūnijs, Šaha galdiņa motīva atveidojums,
T‑105/19
, nav publicēts,
EU:T:2020:258
,
22.
punkts).
Šī spēkā esamības prezumpcija ierobežo
EUIPO
Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkta pirmajā teikumā noteikto pienākumu pēc savas iniciatīvas izvērtēt nozīmīgus faktus, kuri var likt piemērot absolūtus atteikuma pamatus attiecībā uz
EUIPO
pārbaudītāju un – apelācijas gadījumā – uz apelāciju padomju veikto Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma izskatīšanu minētās preču zīmes reģistrācijas procedūras laikā. Tomēr saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procesu, kas balstīts uz absolūtu atteikuma pamatu, tā kā Eiropas Savienības preču zīme tiek prezumēta par spēkā esošu, personai, kas iesniegusi pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, ir jāiesniedz
EUIPO
konkrēti pierādījumu elementi, kas liktu apšaubīt tās spēkā esamību. Tādējādi atbilstoši Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkta otrajam teikumam, kas konsolidē Vispārējās tiesas agrāko judikatūru (spriedums, 2013. gada 13. septembris, Fürstlich Castell’sches Domänenamt/ITSB – Castel Frères (CASTEL),
T‑320/10
,
EU:T:2013:424
,
28.
punkts), spēkā neesamības atzīšanas procesos saskaņā ar minētās regulas 59. pantu
EUIPO
pārbauda tikai pušu izvirzītos pamatus un argumentus (skat. spriedumu, 2020. gada 10. jūnijs, Šaha galdiņa motīva atveidojums,
T‑105/19
, nav publicēts,
EU:T:2020:258
,
23.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr, lai gan reģistrācijas spēkā esamības prezumpcija ierobežo
EUIPO
pienākumu pārbaudīt nozīmīgus faktus, tā tomēr nevar tam liegt, tostarp ņemot vērā lietas dalībnieces, kura apstrīd attiecīgās preču zīmes spēkā esamību, izvirzītos apstākļus, balstīties uz vispārzināmiem faktiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 29. marts, Apavu zoles forma,
T‑611/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:210
,
46.
punkts, un 2020. gada 10. jūnijs, Šaha galdiņa motīva atveidojums,
T‑105/19
, nav publicēts,
EU:T:2020:258
,
24.
punkts).
Turklāt, ja spēkā neesamības atzīšanas procesos, kas balstīti uz absolūtu atteikuma pamatu,
EUIPO
savā pārbaudē aprobežojas ar lietas dalībnieku izvirzītajiem pamatiem un argumentiem, tas nenozīmē, ka Apelācijas padome, izvērtējot faktus, argumentus un pierādījumus, ko iesniedzis pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējs, nevar nonākt pie secinājuma, kas atšķirtos no tā, ko piedāvājis šis pēdējais minētais (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 24. oktobris, Rubik’s Brand/EUIPO – Simba Toys (Kuba forma, kura skaldnēm ir režģa struktūra),
T‑601/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:765
,
82.
punkts). Šajā ziņā no Regulas 2017/1001 71. panta 1. punkta izriet, ka Apelācijas padome, izskatot tai iesniegto apelācijas sūdzību, var īstenot tās instances pilnvaras, kura pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, un tātad tai šajā kontekstā ir jāveic jauns un pilnīgs apelācijas sūdzības izvērtējums pēc būtības gan no tiesību, gan no faktu viedokļa (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
57.
punkts; 2020. gada 4. marts, Tulliallan Burlington/EUIPO,
C‑155/18 P līdz C‑158/18 P
,
EU:C:2020:151
,
97.
punkts, un 2019. gada 28. marts, Robert Bosch/EUIPO (Simply. Connected.),
T‑251/17 un T‑252/17
,
EU:T:2019:202
,
27.
punkts).
Šajā lietā ir skaidrs, ka strīds ietilpst spēkā neesamības atzīšanas procesā, kas balstīts uz absolūtu spēkā neesamības pamatu. Tātad Apelācijas padomei bija jāveic tikai lietas dalībnieku [izvirzīto] pamatu un argumentu izvērtējums, neskarot iespēju ņemt vērā vispārzināmus faktus.
Tomēr nevar konstatēt, ka Apelācijas padome nav ievērojusi sava izvērtējuma robežas, pārkāpjot Regulas 2017/1001 95. panta 1. punktu.
Proti, ir jānorāda, ka Apelācijas padome ir vienīgi pārbaudījusi, vai tieši tas absolūtais pamats, kuru norāda prasītāja, varēja izraisīt apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamību.
[..]
Turklāt apstrīdētajā lēmumā Apelācijas padome uzskatīja, ka preču zīme “MONTANA” ir bijusi likumīgi reģistrēta, tādējādi apstiprinot tās spēkā esamību.
Līdz ar to Apelācijas padome pēc savas iniciatīvas nav izvērtējusi nozīmīgos faktus, kas tai būtu varējuši likt piemērot citus absolūtus atteikuma pamatus, kas var likt apšaubīt apstrīdētās preču zīmes spēkā esamību saskaņā ar iepriekš šā sprieduma 40. punktā minēto judikatūru.
Turklāt prasītāja nevar apgalvot, ka Apelācijas padome, izvērtējot attiecīgo absolūto pamatu, pēc savas iniciatīvas ir veikusi dažu “papildu faktu” pārbaudi (skat. iepriekš šā sprieduma 35. un 36. punktu).
Proti, ir jānorāda, ka iepriekš šā sprieduma 36. punktā uzskaitītie Apelācijas padomes konstatējumi ietilpst tās vērtējumā saistībā ar [pierādījumu] elementiem, kurus prasītāja izvirzījusi pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atbalstam, un saistībā ar Anulēšanas nodaļas lēmuma pamatojumu. Tie ir vērsti uz to, lai kontekstuāli izvērtētu faktus, pierādījumus un argumentus, kurus prasītāja izvirzījusi savā pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu un kurus Apelācijas padome ir uzskatījusi par neprecīziem vai nepietiekami pierādītiem, kā arī atspēkotu secinājumus, kurus Anulēšanas nodaļa bija izdarījusi, apmierinot pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu.
[..]
No tā izriet, ka saskaņā ar iepriekš šā sprieduma 42. punktā minēto judikatūru Apelācijas padomes konstatējumi atspoguļo tikai to, ka ir veikts jauns un pilnīgs apelācijas sūdzības izvērtējums pēc būtības gan no tiesību, gan faktu viedokļa, tomēr noslēgumā tā secinājusi citādi, nekā to vēlējusies prasītāja.
No iepriekš minētā izriet, ka pirmā pamata otrais iebildums ir noraidāms un tādējādi pirmais pamats ir jānoraida kopumā.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Franz Schröder GmbH & Co. KG
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) tiesāšanās izdevumus.

3)
RDS Design ApS
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Collins
Kreuschitz
De Baere
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2021. gada 2. jūnijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.