CELEX: 62018CJ0317
Eelotsusetaotlus
Direktiiv 2001/23/EÜ
Ettevõtete üleminek
Töötajate õiguste kaitse
Mõiste „töötaja“
Töötingimuste oluline muutus töötaja kahjuks

Eelotsusetaotlus käsitleb ELL artikli 4 lõike 2 ja nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 2001, L 82, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98) artikli 2 lõike 1 punkti d tõlgendamist.
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses Cátia Correia Moreira ja Município de Portimão (Portimão linnavalitsus, Portugal) vahel C. Correia Moreira töölepingu lõpetamise õiguspärasuse üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiviga 2001/23 kodifitseeriti nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 1977, L 61, lk 26
), mida on muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/50/EÜ (
EÜT 1998, L 201, lk 88
; edaspidi „direktiiv 77/187“).
Direktiivi 2001/23 põhjendustes 3 ja 8 on märgitud:
„(3)
Tööandja vahetumise korral on vaja tagada töötajate kaitse, eriti nende õiguste kaitse.
[…]
(8)
Õiguskindluse ja läbipaistvusega seotud kaalutlused nõudsid ülemineku õigusliku määratluse selgitamist Euroopa Kohtu kohtupraktikat silmas pidades. Kõnealune selgitamine ei ole muutnud direktiivi [77/187] reguleerimisala sellisena nagu Euroopa Kohus seda tõlgendab.“
Direktiivi 2001/23 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„a)
Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena;
b)
kui punktist a ja käesoleva artikli järgmistest sätetest ei tulene teisiti, on üleminek käesoleva direktiivi tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena;
c)
käesolevat direktiivi kohaldatakse majandustegevusega tegelevate riigi- või eraettevõtjate suhtes, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte. Riiklike haldusasutuste reorganiseerimine või haldusfunktsioonide üleminek ühelt riiklikult haldusasutuselt teisele ei ole üleminek käesoleva direktiivi tähenduses.“
Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„1.   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
d)
„töötaja“ – isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud siseriikliku tööõiguse alusel.
2.   Käesolev direktiiv ei piira siseriiklike õigusaktide kohaldamist töölepingu või töösuhte määratluse osas.
[…]“.
Direktiivi artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.“
Direktiivi artiklis 4 on sätestatud:
„1.   Ettevõtja, ettevõtte või nende osa üleminek ei saa iseenesest olla koondamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt. Käesolev säte ei takista sellist koondamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus.
Liikmesriigid võivad sätestada, et esimest lõiku ei kohaldata teatud liiki töötajate suhtes, keda liikmesriikide seadused või tava ei kaitse vallandamise eest.
2.   Kui tööleping või töösuhe lõpetatakse sellepärast, et üleminek toob kaasa töötingimuste olulise muutuse töötaja kahjuks, loetakse tööandja vastutavaks töölepingu või töösuhte katkestamise eest.“
Direktiivi 2001/23 artikli 1 lõige 1 on sisuliselt identne direktiivi 77/187 artikli 1 lõikega 1.
Portugali õigus
Põhiseaduse artikli 8 lõikes 4 on sätestatud:
„Euroopa Liidu aluslepingud ja liidu institutsioonide poolt nende pädevuste teostamisel antud õigusnormid on liikmesriigi õiguskorras kohaldatavad kooskõlas liidu õigusega ning järgides demokraatliku riigi aluspõhimõtteid“.
Põhiseaduse artikli 47 lõikes 2 on sätestatud:
„Kõigil kodanikel on õigus asuda tööle avalikus teenistuses võrdsetel tingimustel ja vabalt, üldjuhul avaliku konkursi teel“.
Põhiseaduse artiklis 53 on ette nähtud:
„Töötajatele on tagatud töösuhte kindlus. Keelatud on töölepingut üles öelda ilma põhjendatud aluseta või poliitilistel või ideoloogilistel põhjustel.“
Tööseadustiku (Código do Trabalho) artiklis 11 on sätestatud:
„Tööleping on leping, mille alusel võtab füüsiline isik endale kohustuse teha tasu eest tööd teisele isikule või teistele isikutele, alludes tema/nende juhtimisele ja kontrollile.
Tööseadustiku artiklis 161 on sätestatud:
„Haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil (
commissâo de serviço
) töötades võib täita haldamisega seotud või võrdväärset juhataja või juhtivat ametikohta, mis allub vahetult haldusjuhile või peadirektorile või võrdväärsel ametikohal olevale isikule, samuti võib täita mis tahes sarnase ametikoha täitja isikliku sekretäri ülesandeid või – kui kollektiivlepingus on ette nähtud – ülesandeid, mille laad eeldab sel ametikohal oleva isikuga usaldussuhet ja juhtimisülesannete täitmist.“
Tööseadustiku artikli 162 lõigetes 1, 2 ja 5 on ette nähtud:
„1.   Haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimi raames võib olla määratud töökohale või täita vastavaid ülesandeid ettevõtja töötaja või selleks tööle võetud muu isik.
2.   Kui töötaja on tööle võetud selleks, et ta täidaks tööülesandeid haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimiga töökohal, võib olla kokku lepitud, et pärast sellel töökohal töötamise lõppemist jääb ta tööle alalise töötajana.
[…]
5.   Haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimiga töökohal töötatud aega võetakse töötaja staaži arvutamisel arvesse nii, nagu oleks ta olnud sellel palgaastmel, millele ta on määratud.“
Tööseadustiku artikli 163 lõigetes 1 ja 2 on märgitud:
„1.   Pooled võivad haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimi lõpetada sellest vähemalt 30 või 60 päeva kirjalikult ette teatades, vastavalt haldus‑ või juhtimisülesannete täitmise režiimil oldud ajale – kas kuni kaks aastat või kauem.
2.   Haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil olemist võib lõpetada ka ette teatamata; pool, kes ei ole lõpetamisest ette teatanud, peab teisele poolele maksma artikli 401 alusel hüvitist.“
Tööseadustiku artiklis 285 on sätestatud:
„1.   Ettevõtja või käitise nende osade, mis kujutavad endast majandusüksust, omandi mis tahes alusel ülemineku korral lähevad omandajale üle asjasse puutuvate töötajate töölepingutest tulenevad tööandja õigused ja kohustused ning temale läheb üle tööõiguse rikkumise tõttu määratud trahvide tasumise kohustus.
2.   Üleminekule järgneva aasta jooksul vastutab üleandja solidaarselt kuni üleandmise kuupäevani sissenõutavaks muutunud kohustuste eest.
3.   Eelmistes lõigetes sätestatu kehtib ka ettevõtja, käitise või majandusüksuse tegevuse üleminekul, võõrandamisel ja taasalustamisel; tegevuse võõrandamisel ja taasalustamisel on solidaarvastutus sellel, kes tegevust vahetult enne teostas.
4.   Eelmistes lõigetes sätestatu ei ole kohaldatav töötaja suhtes, kelle üleandja viis enne üleminekut enda töötajana teise käitisesse või majandusüksusesse artikli 194 tähenduses; eeltoodu ei puuduta omandaja vastutust tööõiguse rikkumise tõttu määratud trahvide tasumisel.
5.   Majandusüksuseks loetakse organiseeritud ressursside kogumit, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena.
6.   Käesoleva artikli lõikes 1 ja lõike 3 esimeses osas sätestatu rikkumine kujutab endast väga rasket rikkumist.“
31. augusti 2012. aasta seaduse nr 50/2012, millega kiidetakse heaks kohalike omavalitsusüksuste ettevõtluses ja ühingutes osalemise õiguslik kord ning tunnistatakse kehtetuks 29. detsembri seadus nr 53‑F/2006 ja 15. novembri seadus nr 55/2011 (Lei n. 50/2012 aprova o regime jurídico da actividade empresarial local e das participações locais e revoga as Leis n.os 53-F/2006, de 29 de dezembro, e 55/2011, de 15 de novembro) (
Diário da República
, 1‑seeria, nr 169, 31.8.2012), põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni artiklis 62, mis käsitleb kohalike omavalitsusüksuste omandis olevate ettevõtjate tegevuse lõpetamist, on ette nähtud:
„1.   Ilma et see piiraks äriseadustiku artikli 35 kohaldamist, tehakse kohalike omavalitsusüksuste omandis olevate ettevõtjate tegevuse lõpetamise otsus kohustuslikus korras kuue kuu jooksul, kui esineb üks järgmistest olukordadest:
[…]
5.   Nende isikute suhtes, kes täidavad tegelikult tööülesandeid kohalike omavalitsusüksuste omandis olevates ettevõtjates, mille puhul esineb üks lõikes 1 ette nähtud juhtudest ja mis ei kuulu 27. veebruari 2008. aasta seaduses nr 12‑A/2008 ette nähtud liikuvusalaste õigusaktide kohaldamisalasse ning ilma et see piiraks järgmise lõike kohaldamist, on kohaldatavad töölepingut reguleerivad normid.
6.   Likvideerimisel olevad kohalikud ettevõtjad võivad vastavalt 27. veebruari 2008. aasta seaduse nr 12‑A/2008 artiklile 58 oma töölepingu alusel töötavaid töötajaid üle viia osalevatesse avalik-õiguslikesse üksustesse ainult siis, kui nad töötavad tegevusaladel, mis liidetakse või viiakse omavalitsusüksuse alla, või on vajalikud nende tööde tegemiseks.
[…]
11.   Lõiked 6–10 on kohaldatavad ainult tähtajatu töölepinguga töötajatele, kes on tööle võetud vähemalt üks aasta enne kohaliku omavalitsusüksuse omandis oleva ettevõtja tegevuse lõpetamise otsuse kuupäeva ja kellele ei tule nendega tähtajatu avalikus-õigusliku teenistussuhte loomisel tasuda eelneva töökoha kaotamise eest mingit hüvitist.
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
C. Correia Moreira sõlmis 19. aprillil 2005 äriühinguga Expo Arade, Animação e Gestão do Parque de Feiras e Exposições de Portimão EM töökohal koolitamise lepingu.
C. Correia Moreira sõlmis 2. jaanuaril 2006 kõnealuse ettevõtjaga tähtajalise töölepingu üheks aastaks personalispetsialisti ülesannete täitmiseks.
C. Correia Moreira sõlmis 1. novembril 2008 Portimão Urbis EM SA‑ga (edaspidi „Portimão Urbis“) haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise lepingu, et täita haldusjuhtimise ja personaliüksuse juhataja ülesandeid. See leping kestis 30. juunini 2010.
1. juulil 2010 sõlmis C. Correia Moreira Portimão Urbisega uue haldus‑ ja juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise lepingu samade tööülesannete täitmiseks. Pooled lõpetasid selle lepingu 1. juulist 2013.
Samal kuupäeval sõlmis C. Correia Moreira Portimão Urbisega uue haldus‑ ja juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise lepingu haldusjuhtimise- ja personaliüksuse ametniku ülesannete täitmiseks, kuid vähendatud brutokuutöötasuga.
Portimão linnavalitsus kiitis 15. oktoobril 2014 heaks Portimão Urbise tegevuse lõpetamise ja likvideerimise dokumendiga, mis sisaldas kava selle ettevõtja osa tegevuse integreerimise kohta linnavalitsuse tegevusse ja muude ülesannete täitmine anti teisele munitsipaalettevõtjale Empresa Municipal de Águas e Resíduos de Portimão EM SA (edaspidi „EMARP“).
Portimão linnavalitsus ja EMARP säilitasid kõik Portimão Urbise sõlmitud töölepingutest tulenevad õigused.
C. Correia Moreira oli Portimão linnavalitsuse poolt enda personali hulka „integreeritavate“ töötajate nimekirjas, kes sõlmisid linnavalitsusega avalikes huvides üleviimise lepingud, ja ta määrati haldusjuhtimise ja personali osakonda. Ajavahemikus 1. jaanuarist 2015 kuni 20. aprillini 2017 täitis ta Portimão linnavalitsuse personaliosakonnas ja haldusvaldkonnas kõrgema kategooria spetsialisti ülesandeid.
2015. aasta juulis teatas Portimão linnavalitsus töötajatele, kes olid hõlmatud integreerimiskavaga ja kelle hulka kuulus ka C. Correia Moreira, et nende kandideerimine ette nähtud konkursil tähendab, et juhul kui nad on edukad, võetakse nad tööle avaliku teenistuse esimesele palgaastmele ja peavad sellele jääma vähemalt kümneks aastaks. Töötajad, kes viidi üle EMARPsse, ei pidanud sellisel konkursil osalema.
Konkurss kuulutati välja ja C. Correia Moreira esitas oma kandidatuuri. Kuigi ta tuli konkursi lõppedes selles nimekirjas esimesele kohale, teatati talle, et tema töötasu saab olema madalam kui see, mida ta sai Portimão Urbise juures ja C. Correia Moreira sellega ei nõustunud.
Portimão Urbis teatas C. Correia Moreirale 26. aprillil 2017, et tema tööleping lõpetatakse ettevõtja sulgemise tõttu.
Portimão Urbise likvideerimismenetluse lõpetamine kanti äriregistrisse 2. jaanuaril 2018.
C. Correia Moreira palus Tribunal Judicial da Comarca de Farol (Faro piirkondlik kohus, Portugal) tuvastada, et tema tööleping Portimão Urbisega anti üle Portimão linnavalitsusele alates 1. jaanuarist 2015 selle ettevõtte ülemineku alusel, milles ta töötas. Üleminekut arvestades palus ta eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuvastada, et sellele järgnenud töölepingu lõpetamine oli õigusvastane ja et ta tuleb alates 1. jaanuarist 2015 võtta tööle Portimão linnavalitsuse töötajana samadel tingimustel, nagu olid tal Portimão Urbises töötades.
Ta nõuab samuti, et Portimão linnavalitsuselt mõistetaks välja töötasu, mida linnavalitsus pidi talle maksma ettevõtte ülemineku alusel, ja talle tegelikult makstud töötasu vahe. Viimaks nõuab ta, et Portimão linnavalitsuselt mõistetaks tema kasuks välja hüvitis mittevaralise kahju eest.
Portimão linnavalitsus ei nõustu C. Correia Moreira nõuetega, väites esiteks, et ettevõtte üleminekut ei toimunud, kuna munitsipaalettevõtja tegevus lõpetati seadusest tulenevalt, linnavalitsus võttis ainult tagasi valdkonnad, mis alguses tema pädevusse kuulusid; teiseks leiab ta, et C. Correia Moreira töötas haldus‑ ja juhtimisülesande täitmise režiimil, mistõttu ta ei olnud seega Portimão Urbise töötaja staatuses, ja kolmandaks on ta seisukohal, et Portimão linnavalitsus üksnes täitis 31. augusti 2012. aasta seaduse nr 50/2012 artiklit 62 (põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis), mille kohaselt tuleb kõik linnavalitsuse ametnikud võtta tööle selleks ette nähtud korras vastavalt võrdsuse põhimõttele avalikus teenistuses tööle asumisel, mis on sätestatud põhiseaduse artikli 47 lõikes 2.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Faro piirkondlik kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas lähtudes sellest, et „töötaja“ on isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud riigisisese tööõiguse alusel, võib direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 1 punkti d tähenduses „töötajana“ käsitada isikut, kellel on võõrandajaga sõlmitud haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise leping, ja kas see isik saab järelikult tugineda kõnealuse õigusnormiga antud kaitsele?
2.
Kas liidu õigusega, eriti selle direktiiviga 2001/23 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 2 on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis nõuab – isegi selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluva ülemineku korral –, et töötajad peavad tingimata läbima avaliku konkursi ja omama uut suhet omandajaga, juhul kui see on linnavalitsus?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2001/23 ja eelkõige selle artikli 2 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et isikut, kes on võõrandajaga sõlminud lepingu haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise kohta põhikohtuasjas kõnealuste liikmesriigi õigusnormide tähenduses, saab käsitada „töötajana“ ja kas ta saab tugineda selle direktiiviga antud kaitsele.
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab oma eelotsusetaotluses otsesõnu 20. juuli 2017. aasta kohtuotsusele Piscarreta Ricardo (
C‑416/16
,
EU:C:2017:574
, punkt
), milles Euroopa Kohus asus sisuliselt seisukohale, et direktiivi 2001/23 artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et olukord, kus omavalitsusüksuse omandis oleva ettevõtja tegevused antakse üle omavalitsusüksusele, kuulub selle direktiivi kohaldamisalasse tingimusel, et asjasse puutuv ettevõtja säilitab pärast üleminekut oma identiteedi, mille peab kindlaks tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Käesoleva eelotsusetaotluse on esitanud sama kohus, kes pöördus Euroopa Kohtusse kohtuasjas, mille alusel tehti eelmises kohtuotsuse punktis osutatud kohtuotsus ja selles on kõne all samasugune tehing nagu käesolevas kohtuasjas.
Tundub, et põhikohtuasjas ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud erilist küsimust seoses üleantud ettevõtja identiteedi säilitamisega, sest ta lähtub eeldusest, et põhikohtuasja kõnealune tehing kuulub direktiiv 2001/23 kohaldamisalasse.
Samas tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas niisuguse ülemineku puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas, saab sellist isikut nagu põhikohtuasja hageja käsitada „töötajana“ direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 1 punkti d tähenduses, kui võtta arvesse tema võõrandajaga sõlmitud lepingu erilist laadi.
Sellega seoses olgu märgitud, et direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 1 punkti d kohaselt on „töötaja“ isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud riigisisese tööõiguse alusel.
Sama direktiivi artikli 2 lõike 2 esimeses lõigus on peale selle ette nähtud, et see direktiiv ei piira riigisiseste õigusaktide kohaldamist töölepingu või töösuhte määratluse osas.
Neist kahest sättest nähtub, et kuigi direktiivi 2001/23 eesmärk on töötajate kaitse, peavad siiski liikmesriigid oma õigusaktides määratlema selle, kes on töötaja, samuti töötaja töölepingu ja -suhte.
Kuigi Euroopa Kohus ei ole pädev riigisisest õigust tõlgendama (21. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Kovozber,
C‑120/15
, ei avaldata,
EU:C:2015:730
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika), sest see pädevus kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtule, tuleb tõdeda, et käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses märkinud, et haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise leping, mis on sõlmitud isikuga, kes on juba töötaja ja kel ei ole ühtegi muud eelnevat töösuhet, on käsitatav töölepinguna.
Niisiis tundub, et sellist isikut nagu põhikohtuasja hageja saab käsitada „töötajana“ direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 1 punkti d tähenduses ja tema haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise lepingut töölepinguna direktiivi artikli 2 lõike 2 esimese lõigu tähenduses.
Samas nähtub eelotsusetaotlusest, et seda liiki töötajale pakutav kaitse erineb muudele töötajatele tagatud kaitsest, kuivõrd asjasse puutuvate riigisiseste õigusnormide alusel on haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise lepingut võimalik lõpetada lihtsalt eelneva kirjaliku etteteatamisega ja suhteliselt lühikese etteteatamistähtaja jooksul, ilma et nõutaks ühtegi põhjendatud alust.
Direktiivi 2001/23 artikli 2 lõike 1 punktis d on piirdutud nõudega, et isik oleks asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud riigisisese tööõiguse alusel, ilma et oleks toodud välja kaitse konkreetne sisu või kvaliteet.
Kui tähtsustada töötajate vahelisi erinevusi vastavalt nende kaitse sisule ja kvaliteedile riigisisestes õigusnormides, tähendaks see direktiivi 2001/23 soovitava toime osalist kadu.
Peale selle tuleb märkida, et nagu nähtub ka direktiivi 2001/23 põhjendusest 3, on direktiivi eesmärk tagada töötajate õiguste kaitse tööandja vahetumise korral, mitte aga sõltuvalt asjaoludest nende õiguste laiendamine. Samuti on selle direktiivi eesmärk tagada, et isikule riigisiseste õigusnormide alusel antav kaitse ei halveneks üksnes ettevõtja ülemineku tõttu.
Tõepoolest on direktiivi eesmärk tagada nii palju kui võimalik töölepingute ja töösuhete jätkumine omandajaga ilma muudatusteta, takistamaks töötajate asetamist vähem soodsasse olukorda ainuüksi ülemineku tõttu (vt 6. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Unionen,
C‑336/15
,
EU:C:2017:276
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eelnevast järeldub, et direktiiv 2001/23 tagab üksnes selle, et riigisisestes õigusnormides ette nähtud spetsiifiline kaitse säiliks, ilma et see mõjutaks kaitse sisu või kvaliteeti.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/23 ja eelkõige selle artikli 2 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et isikut, kes on võõrandajaga sõlminud lepingu haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil töötamise kohta põhikohtuasjas kõnealuste liikmesriigi õigusnormide tähenduses, saab käsitada „töötajana“ ja ta saab seega tugineda selle direktiiviga antud kaitsele; seda siiski tingimusel, et teda kaitstakse nende õigusnormidega kui töötajat ja et tal on ülemineku kuupäeval kehtiv tööleping – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas direktiivi 2001/23 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, milles on ette nähtud, et ülemineku korral direktiivi tähenduses – ja juhul kui omandaja on kohalik omavalitsusüksus – peavad asjasse puutuvad töötajad nii läbima avaliku konkursi kui ka omama uut suhet omandajaga.
Esmalt tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei jää üleminek direktiivi 2001/23 kohaldamisalast välja asjaolu tõttu, et omandaja on avalik-õiguslik juriidiline isik, olgu see juriidiline isik siis avaliku teenuse eest vastutav riigi osalusega ettevõtja või kohalik omavalitsusüksus. Niisiis on Euroopa Kohus tõdenud, et iseenesest ei takista direktiivi 2001/23 kohaldamist ettevõtja tegevuste üleminekule kohaliku omavalitsusüksuse kätte asjaolu, et omandaja on kohalik omavalitsusüksus (vt selle kohta 20. juuli 2017. aasta kohtuotsus Piscarreta Ricardo (
C‑416/16
,
EU:C:2017:574
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus täpsustas küll selles kontekstis, et direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti c sõnastusest nähtub, et direktiivi kohaldamisalasse kuulumiseks peab üleminek puudutama majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata sellest, kas ta tegutseb kasusaamise eesmärgil või mitte, ja põhimõtteliselt on selle alt välja jäetud need tegevused, mille kaudu teostatakse avalikku võimu (20. juuli 2017. aasta kohtuotsus Piscarreta Ricardo (
C‑416/16
,
EU:C:2017:574
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Teist küsimust lugedes tundub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus näib olevat seisukohal, et põhikohtuasjas kõnealuse ülemineku suhtes kuulub kohaldamisele direktiiv 2001/23 ja seega, et üle ei lähe tegevused, mille kaudu teostatakse avalikku võimu.
Seega lähtub Euroopa Kohus teisele küsimusele vastamisel ainult sellest eeldusest, mille paikapidavust eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima peab.
Direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu kohaselt lähevad võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.
Nagu aga on käesoleva kohtuotsuse punktis 49 osutatud, on direktiivi 2001/23 eesmärk takistada töötajate asetamist vähem soodsasse olukorda ainuüksi ülemineku tõttu.
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et kohaldatavate riigisiseste õigusaktide alusel on niisugune isik nagu põhikohtuasja hageja ülemineku toimumise tõttu kohustatud esiteks läbima konkursi ja teiseks peab tal olema omandajaga uus suhe. Peale selle tuleb märkida, et kuigi põhikohtuasja hageja võeti avaliku konkursi tulemusel tööle avalikku teenistusse, võeti ta sinna tingimusel, et tema töötasu vähendatakse vähemalt kümneks aastaks.
Tuleb aga asuda seisukohale, et niisugused nõuded, mis ühelt poolt muudavad töötingimusi, mis niisugune isik nagu põhikohtuasja hageja on võõrandajaga kokku leppinud, ja mis teiselt poolt võivad töötaja seada olukorda, mis on tema suhtes vähem soodne kui see, milles ta oli enne üleminekut, on vastuolus nii direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 esimese lõiguga kui ka selle direktiivi eesmärgiga.
Seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu viitega ELL artikli 4 lõikele 2 tuleb meeles pidada, et selle sätte kohaselt austab liit muu hulgas liikmesriikide rahvuslikku identiteeti, mis on omane nende poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele.
Siinkohal on tähtis märkida, nimetatud sätet ei tohi tõlgendada nii, et selle alusel on võimalik niisuguses valdkonnas, milles liikmesriigid on andnud oma pädevuse üle liidule – nagu töötajate õiguste säilitamine ettevõtjate ülemineku korral –, jätta töötaja ilma talle selles valdkonnas kehtiva liidu õigusega antud kaitsest.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/23 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, milles on ette nähtud, et ettevõtte ülemineku korral direktiivi tähenduses – ja juhul kui omandaja on kohalik omavalitsusüksus – peavad asjasse puutuvad töötajad läbima nii avaliku konkursi kui ka omama uut suhet omandajaga.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

1.
Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta ja eelkõige selle artikli 2 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et isikut, kes on võõrandajaga sõlminud lepingu haldus‑ või juhtimisülesande täitmise režiimil (
commissâo de serviço
) töötamise kohta põhikohtuasjas kõnealuste liikmesriigi õigusnormide tähenduses, saab käsitada „töötajana“ ja ta saab seega tugineda selle direktiiviga antud kaitsele; seda siiski tingimusel, et teda kaitstakse nende õigusnormidega kui töötajat ja et tal on ülemineku kuupäeval kehtiv tööleping – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.

2.
Direktiivi 2001/23 koostoimes ELL artikli 4 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, milles on ette nähtud, et ettevõtte ülemineku korral direktiivi tähenduses – ja juhul kui omandaja on kohalik omavalitsusüksus – peavad asjasse puutuvad töötajad läbima nii avaliku konkursi kui ka omama uut suhet omandajaga.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: portugali.