CELEX: 62021CJ0338
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Reglamentas (ES) Nr. 604/2013
Valstybės narės, atsakingos už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymas
27 straipsnis
Sprendimo perduoti prieglobsčio prašytoją apskundimas
29 straipsnis
Sprendimo dėl perdavimo vykdymo sustabdymas
Perdavimo terminas
Perdavimo termino nutraukimas
Direktyva 2004/81/EB
Leidimas gyventi šalyje, išduodamas trečiųjų šalių piliečiams, kurie yra prekybos žmonėmis aukos arba kuriais buvo pasinaudota nelegalios imigracijos tikslais ir kurie bendradarbiauja su kompetentingomis institucijomis
6 straipsnis
Apsvarstymo laikotarpis
Draudimas vykdyti išsiuntimo priemonę
Teisių gynimo būdai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 604/2013, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai (
OL L 180, 2013, p. 31
; toliau – reglamentas „Dublinas III“), 27 straipsnio 3 dalies ir 29 straipsnio 1 ir 2 dalių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(teisingumo ir saugumo valstybės sekretorius, Nyderlandai) (toliau – valstybės sekretorius) ir trečiųjų šalių piliečių S.S., N.Z. ir S.S. ginčą dėl valstybės sekretoriaus sprendimų atmesti jų tarptautinės apsaugos prašymus ir nurodyti juos perduoti Italijai.
Teisinis pagrindas
Direktyva 2004/81/EB
2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvos 2004/81/EB dėl leidimo gyventi šalyje išdavimo trečiųjų šalių piliečiams, kurie yra prekybos žmonėmis aukos arba kurie dalyvavo vykdant nelegalios imigracijos padėjimo veiksmus [arba kuriais buvo pasinaudota nelegalios imigracijos tikslais], bendradarbiaujantiems su kompetentingomis institucijomis (
OL L 261, 2004, p. 19
), 1 straipsnyje nustatyta:
„Šios direktyvos tikslas – apibrėžti ribotos trukmės, susijusios su atitinkamų nacionalinių nagrinėjimų trukme, leidimų gyventi šalyje išdavimo trečiųjų šalių piliečiams, kurie bendradarbiauja kovojant prieš prekybą žmonėmis arba prieš nelegalios imigracijos padėjimo veiksmus, reikalavimus.“
Šios direktyvos 4 straipsnyje nustatyta:
„Ši direktyva neuždraudžia valstybėms narėms nustatyti ar išlaikyti palankesnes nuostatas į šios direktyvos taikymo sritį patenkantiems asmenims.“
Minėtos direktyvos 6 straipsnyje numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad atitinkamiems trečiųjų šalių piliečiams būtų suteiktas apsvarstymo laikotarpis, per kurį jie galėtų atsigauti ir išvengti nusikaltimų vykdytojų įtakos, kad galėtų priimti motyvuotą sprendimą, ar bendradarbiauti su kompetentingomis institucijomis.
Pirmoje pastraipoje nurodyto laikotarpio trukmė ir pradžia nustatomos pagal nacionalin[ės] teisės aktus.
2.   Per apsvarstymo laikotarpį ir laukdami kompetentingų institucijų sprendimo atitinkami trečiųjų šalių piliečiai gauna 7 straipsnyje nurodytą priežiūrą ir prieš juos negali būti įvykdytas joks išsiuntimo iš šalies nurodymas.
3.   Apsvarstymo laikotarpis nesuteikia teisės gyventi šalyje pagal šią direktyvą.
4.   Valstybė narė bet kada gali nutraukti apsvarstymo laikotarpį <…> dėl viešosios tvarkos ir nacionalinio saugumo apsaugos.“
Tos pačios direktyvos 7 straipsnyje apibrėžiamas požiūris, taikomas atitinkamiems trečiųjų šalių piliečiams prieš išduodant leidimą gyventi.
Direktyvos 2004/81 8 straipsnyje nustatyta:
„1.   Pasibaigus apsvarstymo laikotarpiui arba anksčiau, jei kompetentingos institucijos mano, kad atitinkamas trečiosios šalies pilietis jau įvykdė b punkte nustatytus kriterijus, valstybės narės išnagrinėja:
a)
galimybes, kurias jo/jos pasilikimo jos teritorijoje pratęsimas teikia tyrimams ar teisminiams nagrinėjimams [ar tikslinga pratęsti jo buvimą jos teritorijoje tyrimo ar teismo proceso tikslais]; ir
b)
ar jis/ji parodė aiškius ketinimus bendradarbiauti; ir
c)
ar jis/ji nutraukė visus ryšius su įtariamaisiais įvykdžius veiksmus, kurie gali būti priskiriami prie 2 straipsnio b ir c punktuose nurodytų nusikaltimų.“
2.   Leidimui gyventi šalyje išduoti ir nekenkiant su viešosios tvarkos ir nacionalinio saugumo apsauga susijusiems sumetimams, būtina įvykdyti šio straipsnio 1 dalyje nurodytas sąlygas.
3.   Nepažeidžiant <…> nuostatų dėl panaikinimo, leidimas gyventi šalyje galioja ne trumpiau kaip šešis mėnesius. Jis pratęsiamas, jei toliau laikomasi šio straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų.“
Reglamentas „Dublinas III“
Reglamento „Dublinas III“ 4 ir 5 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(4)
[1999 m. spalio 15 ir 16 d.] Tamperėje įvykusio [specialaus Europos Vadovų Tarybos susitikimo] išvadose taip pat konstatuojama, kad [bendrai Europos prieglobsčio sistemai] artimiausiu metu turėtų būti priskirtas aiškus ir veiksmingas valstybės narės, atsakingos už prieglobsčio prašymo nagrinėjimą, nustatymo būdas;
(5)
toks būdas ir valstybėms narėms, ir atitinkamiems asmenims turėtų būti grindžiamas objektyviais bei teisingais kriterijais. Jis pirmiausia turėtų padėti greitai nustatyti atsakingą valstybę narę, kad būtų galima garantuoti veiksmingą galimybę pradėti tarptautinės apsaugos suteikimo procedūras ir netrukdyti siekiui greitai nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymus.“
Šio reglamento VI skyriaus „Perėmimo savo žinion ir atsiėmimo procedūros“ IV skirsnyje „Procedūrinės garantijos“ yra 27 straipsnis „Teisės gynimo priemonės“, kurio 1, 3 ir 4 dalyse nustatyta:
„1.   Prašytojas <…> turi teisę į veiksmingą teisės gynimo priemonę ir gali pateikti teismui skundą dėl sprendimo dėl perdavimo faktinių ir teisinių pagrindų arba prašyti jį peržiūrėti.
<…>
3.   Sprendimų dėl perdavimo apskundimo arba peržiūrėjimo tikslais, valstybės narės savo nacionalinėje teisėje nustato, kad:
a)
skundas arba sprendimo peržiūrėjimas suteikia atitinkamam asmeniui teisę likti atitinkamoje valstybėje narėje, kol bus gauti skundo ar peržiūrėjimo rezultatai, arba
b)
perdavimo vykdymas automatiškai sustabdomas ir toks sustabdymas pasibaigia po tam tikro pagrįsto laikotarpio, per kurį teismas po atidaus ir nuodugnaus nagrinėjimo yra priėmęs sprendimą dėl skundžiamo arba peržiūrimo sprendimo vykdymo sustabdymo, arba
c)
atitinkamam asmeniui suteikiama galimybė per pagrįstą laikotarpį prašyti teismo sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą, kol nagrinėjamas jo skundas ar peržiūrimas sprendimas. Valstybės narės užtikrina, kad būtų taikoma veiksminga teisės gynimo priemonė, sustabdydamos perdavimo vykdymą, kol bus priimtas sprendimas dėl pirmo sustabdymo prašymo. Sprendimas dėl sprendimo dėl perdavimo vykdymo sustabdymo priimamas per pagrįstą laikotarpį, tuo pačiu leidžiant atlikti atidų ir nuodugnų sustabdymo prašymo nagrinėjimą. Sprendime nesustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymo išdėstomi jį pagrindžiantys motyvai.
4.   Valstybės narės gali numatyti, kad kompetentingos institucijos gali
ex officio
nuspręsti sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą, kol nagrinėjamas jo skundas [kol nagrinėjamas skundas] ar peržiūrimas sprendimas.“
Minėto reglamento VI skyriaus VI skirsnio „Perdavimas“ 29 straipsnio „Sąlygos ir terminai“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Prašytojas <…> iš prašančiosios valstybės narės atsakingai valstybei narei perduodamas pagal prašančiosios valstybės narės nacionalinę teisę, atitinkamoms valstybėms narėms pasikonsultavus, kiek praktiškai įmanoma greičiau, bet ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo kitos valstybės narės prašymo atitinkamą asmenį perimti savo žinion arba atsiimti gavimo [nuo kitos valstybės narės sutikimo patenkinti prašymą atitinkamą asmenį perimti savo žinion arba atsiimti] arba nuo galutinio sprendimo dėl skundo ar peržiūrėjimo priėmimo, jei sprendimo vykdymas buvo sustabdytas pagal 27 straipsnio 3 dalį.
<…>
2.   Tais atvejais, kai perdavimas per šešis mėnesius neįvyksta, atsakinga valstybė narė atleidžiama nuo pareigų atitinkamą asmenį perimti savo žinion arba atsiimti, o atsakomybė pereina prašančiajai valstybei narei. Šis terminas gali būti pratęstas ne ilgiau kaip iki vienerių metų, jei perdavimas negalėjo įvykti dėl atitinkamo asmens įkalinimo, arba ne ilgiau kaip iki aštuoniolikos mėnesių, jei atitinkamas asmuo slapstosi.“
Pagrindinės bylos ir prejudicinis klausimas
Atsakovai pagrindinėje byloje vieną po kito pateikė dviejų tipų prašymus išduoti leidimus gyventi Nyderlanduose.
Pirma, 2019 m. balandžio 19 d., rugsėjo 5 d. ir spalio 7 d. jie pateikė atitinkamai tarptautinės apsaugos prašymus Nyderlanduose. Valstybės sekretorius Italijos valdžios institucijoms pateikė prašymus perimti atsakovus pagrindinėje byloje savo žinion arba juos atsiimti. 2019 m. birželio 12 d., lapkričio 20 d. ir lapkričio 28 d. šios institucijos tiesiogiai ar netiesiogiai sutiko patenkinti šiuos prašymus.
2019 m. rugpjūčio 1 d., 2020 m. sausio 17 d. ir 2020 m. vasario 8 d. valstybės sekretorius nusprendė atmesti atsakovų pagrindinėje byloje pateiktus tarptautinės apsaugos prašymus ir nurodyti juos perduoti Italijai.
Atsakovai pagrindinėje byloje pirmos instancijos teismuose pateikė skundus dėl šių sprendimų panaikinimo.
2019 m. lapkričio 21 d., 2020 m. rugsėjo 1 d. ir rugsėjo 16 d. šie teismai panaikino minėtus sprendimus, be kita ko, motyvuodami tuo, kad reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 dalyje numatytas perdavimo terminas baigėsi, todėl Nyderlandų Karalystė tapo atsakinga už atsakovų pagrindinėje byloje pateiktų tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimą. Minėti teismai taip pat nurodė valstybės sekretoriui priimti naujus sprendimus dėl šių tarptautinės apsaugos prašymų.
Valstybės sekretorius dėl tų pačių teismų priimtų sprendimų pateikė apeliacinius skundus
Raad van State
(Valstybės Taryba, Nyderlandai), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Kartu su apeliaciniais skundais jis pateikė prašymus taikyti laikinąsias apsaugos priemones: pirma, kad jam nereiktų priimti naujo sprendimo, kol nebus priimtas sprendimas dėl apeliacinių skundų, ir, antra, sustabdyti perdavimo terminą. 2020 m. balandžio 22 d., rugsėjo 21 d. ir lapkričio 16 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patenkino šiuos prašymus.
Antra, 2019 m. spalio 1 d., 2020 m. vasario 21 d. ir 2020 m. kovo 4 d. atsakovai pagrindinėje byloje pranešė apie prekybos žmonėmis veiksmus, kuriuos jie patyrė Nyderlanduose ar Italijoje. Valstybės sekretorius laikė, kad šie pranešimai yra prašymai išduoti leidimą gyventi šalyje dėl laikinų humanitarinių priežasčių.
Šiuos prašymus valstybės sekretorius atmetė 2019 m. spalio 7 d., 2020 m. kovo 3 d. ir 2020 m. balandžio 6 d. sprendimais.
2019 m. lapkričio 4 d., 2020 m. kovo 30 d. ir balandžio 6 d. prašytojai pagrindinėje byloje pateikė prašymus peržiūrėti šiuos sprendimus. Prašymus peržiūrėti minėtus sprendimus valstybės sekretorius atmetė arba jie buvo atsiimti 2019 m. gruodžio 16 d., 2020 m. balandžio 22 d. ir 2020 m. rugpjūčio 28 d.
Valstybės sekretorius, grįsdamas apeliacinius skundus dėl sprendimų, kuriais buvo panaikinti sprendimai dėl perdavimo, teigia, kad pagal taikytinus nacionalinės teisės aktus reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnyje numatytas perdavimo terminas sustabdomas pateikus prašymą peržiūrėti sprendimą, kuriuo atsisakoma trečiosios šalies piliečiui išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pažodinis reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 dalies ir 29 straipsnio aiškinimas reikštų, jog pagal šias nuostatas draudžiamos teisės nuostatos, kuriose numatyta, kad pateikus tokį prašymą dėl peržiūros sustabdomas anksčiau priimto sprendimo dėl perdavimo vykdymas ir perdavimo termino skaičiavimas.
Vis dėlto šis teismas mano, kad keturi argumentai byloja priešingo sprendimo naudai.
Pirma, šis sustabdymas būtinas siekiant užtikrinti reglamento “Dublinas III“ ir Direktyvos 2004/81 veiksmingumą ir išvengti piktnaudžiavimo teise. Iš tiesų praktiškai būtų sunku iki perdavimo laikotarpio pabaigos išnagrinėti prašymą išduoti leidimą gyventi, o paskui prašymą peržiūrėti sprendimą, kai anksčiau buvo priimtas sprendimas perduoti pareiškėją. Todėl tai, kad perdavimo terminas nesustabdomas pateikus prašymą peržiūrėti sprendimą, kuriuo trečiosios šalies piliečiui atsisakoma išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, paskatintų
forum shopping
ir nacionalinės valdžios institucijos nebūtų tokios atidžios pranešimams apie prekybą žmonėmis.
Antra, reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 dalyje esančią sąvoką „sprendimas dėl perdavimo“ galima aiškinti kaip apimančią ir „faktinį perdavimo vykdymą“. Taigi skundas, kuriuo kliudoma jį įvykdyti, patenka į šios nuostatos taikymo sritį ir reikštų perdavimo termino sustabdymą.
Trečia, valstybė narė gali nuspręsti sustabdyti perdavimo terminą, naudodamasi procesine autonomija.
Ketvirta, reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 dalyje išvardytos trys galimybės nėra tarpusavyje nesuderinamos. Todėl aplinkybė, kad Nyderlandų Karalystė pasirinko perkelti šio reglamento 27 straipsnio 3 dalies c punkte nurodytą galimybę, netrukdo manyti, kad prašymui dėl peržiūros, kaip antai nagrinėjamam pagrindinėje byloje, taikoma šio reglamento 27 straipsnio 3 dalies a punkte numatyta galimybė.
Šiomis aplinkybėmis
Raad van State
(Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [reglamento “Dublinas III“] 27 straipsnio 3 dalis ir 29 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad jiems neprieštarauja nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje, pagal kurias valstybė narė nusprendė perkelti [šio reglamento] 27 straipsnio 3 dalies pradžią ir c punktą, tačiau stabdomąjį poveikį (susijusį su sprendimo dėl perdavimo įgyvendinimu) pripažino ir prašymui peržiūrėti arba skundui dėl sprendimo procedūroje dėl prašymo suteikti leidimą gyventi šalyje prekybos žmonėmis aukoms, kuris nors ir nėra sprendimas dėl perdavimo, tačiau laikinai užkerta kelią faktiniam perdavimui?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su šio reglamento 27 straipsnio 3 dalimi, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad prašymo persvarstyti sprendimą, kuriuo atsisakoma išduoti trečiosios šalies piliečiui leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, pateikimas reiškia, kad, viena vertus, sustabdomas anksčiau priimto sprendimo dėl trečiosios šalies piliečio perdavimo vykdymas ir, kita vertus, sustabdomas arba nutrūksta šio trečiosios šalies piliečio perdavimo terminas.
Reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad atitinkamas asmuo atsakingai valstybei narei perduodamas pagal prašančiosios valstybės narės nacionalinę teisę kiek praktiškai įmanoma greičiau, bet ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo kitos valstybės narės sutikimo patenkinti prašymą asmenį perimti savo žinion arba atsiimti arba nuo galutinio sprendimo dėl skundo priėmimo, jei sprendimo vykdymas buvo sustabdytas pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 dalį.
Pagal minėto reglamento 29 straipsnio 2 dalį, kai perdavimas per šešis mėnesius neįvyksta, atsakinga valstybė narė atleidžiama nuo pareigų atitinkamą asmenį perimti savo žinion arba atsiimti, o atsakomybė pereina prašančiajai valstybei narei.
Siekiant nustatyti to paties reglamento 29 straipsnio poveikį tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama pagrindinėse bylose, kai taikytinais nacionalinės teisės aktais siekiama palengvinti Direktyvos 2004/81 taikymą, pirmiausia reikia patikrinti, ar šia direktyva įpareigojama arba bent jau leidžiama, kad prieš tai priimto sprendimo dėl perdavimo vykdymas būtų sustabdytas, kol bus išnagrinėtas skundas dėl sprendimo atmesti prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai.
Pagal Direktyvos 2004/81 1 straipsnį ja siekiama apibrėžti leidimų laikinai gyventi šalyje išdavimo trečiųjų šalių piliečiams, kurie bendradarbiauja kovojant prieš prekybą žmonėmis arba prieš nelegalios imigracijos padėjimo veiksmus, reikalavimus.
Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog valstybės narės užtikrina, kad bet kuriam trečiosios šalies piliečiui, kuris pagrįstai gali būti laikomas nusikaltimų, susijusių su prekyba žmonėmis, auka, būtų suteiktas apsvarstymo laikotarpis, kad jis galėtų atsigauti ir išvengti nusikaltėlių įtakos ir, žinodamas visus faktus, galėtų nuspręsti, ar bendradarbiauti su kompetentingomis institucijomis (šiuo klausimu žr. 2022 m. spalio 20 d.Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Prekybos žmonėmis aukos išsiuntimas),
C‑66/21
,
EU:C:2022:809
,
ir
punktus).
Minėtos direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad per apsvarstymo laikotarpį ir laukdami kompetentingų institucijų sprendimo atitinkami trečiųjų šalių piliečiai gauna jos 7 straipsnyje nurodytą priežiūrą ir prieš juos negali būti įvykdytas joks išsiuntimo iš šalies nurodymas.
Dėl Direktyvos 2004/81 6 straipsnio 2 dalyje nustatyto draudimo vykdyti išsiuntimo priemonę per apsvarstymo laikotarpį, suteiktą pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį, ir kol kompetentingos institucijos priims sprendimą, be kita ko, draudžiama vykdyti pagal reglamentą „Dublinas III“ priimtą sprendimą dėl trečiųjų šalių piliečių, kuriems taikoma ši direktyva, perdavimo (šiuo klausimu žr. 2022 m. spalio 20 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Prekybos žmonėmis aukos išsiuntimas),
C‑66/21
,
EU:C:2022:809
,
punktą).
Tačiau, pirma, jokioje Direktyvos 2004/81 nuostatoje nenumatyta draudimo vykdyti išsiuntimo priemonę pasibaigus šiam apmąstymo laikotarpiui arba po to, kai kompetentingos institucijos priėmė sprendimą.
Be to, iš šios direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių matyti, kad, viena vertus, apsvarstymo laikotarpis nesuteikia teisės gyventi šalyje pagal šią direktyvą ir, kita vertus, atitinkama valstybė narė gali bet kada nutraukti apmąstymo laikotarpį, be kita ko, dėl priežasčių, susijusių su viešąja tvarka ir vidaus saugumo užtikrinimu.
Antra, toje pačioje direktyvoje nėra nuostatos, susijusios su administracinėmis ar teisminėmis teisių gynimo priemonėmis, kurios gali būti taikomos dėl sprendimo atmesti prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai.
Atsižvelgiant į tai, kadangi pagal Direktyvos 2004/81 8 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas leidžiama nurodytiems trečiųjų šalių piliečiams gauti leidimą gyventi šalyje, iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio matyti, kad trečiųjų šalių piliečiams, kurių prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje buvo atmestas remiantis ta pačia direktyva, turi būti suteikta veiksminga teisių gynimo priemonė dėl sprendimo atmesti šį prašymą, be kita ko, tam, kad jie galėtų teigti, jog kompetentinga institucija netinkamai taikė 8 straipsnio 1 dalį (šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 2 d. Sprendimo Skeyes,
C‑353/20
,
EU:C:2022:423
,
–
punktus).
Nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės normų, pagal procesinės autonomijos principą kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemoje turi būti nustatytos šių teisių gynimo priemonių procesinės taisyklės, tačiau su sąlyga, kad Sąjungos teisės reglamentuojamose situacijose šios taisyklės nebūtų mažiau palankios nei panašiose situacijose, kurioms taikoma vidaus teisė (lygiavertiškumo principas), ir kad dėl jų netaptų praktiškai neįmanoma ar pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės suteiktomis subjektinėmis teisėmis (veiksmingumo principas) (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 10 d. Sprendimo Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.,
C‑949/19
,
EU:C:2021:186
,
punktą ir 2022 m. birželio 2 d. Sprendimo Skeyes,
C‑353/20
,
EU:C:2022:423
,
punktą).
Todėl reikia nustatyti, ar šiomis aplinkybėmis valstybės narės turi numatyti, kad skundo dėl sprendimo, kuriuo atmestas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, pateikimas, prireikus pirmiau pateikus administracinį skundą, reiškia, kad pirmiau priimtos išsiuntimo priemonės vykdymas sustabdomas, siekiant užtikrinti atitinkamo trečiosios šalies piliečio galimybę likti atitinkamos valstybės narės teritorijoje, kol bus išnagrinėtas šis skundas.
Šiuo klausimu visų pirma iš Direktyvos 2004/81 matyti, kad apsauga nuo bet kokių išsiuntimo iš šalies priemonių, įskaitant sprendimo dėl perdavimo vykdymą, suteikiama šia direktyva, siekiama užtikrinti, pirma, kad atitinkami asmenys galėtų pasinaudoti režimu, kuris jiems turi būti suteiktas pagal šios direktyvos 7 straipsnį, per apsvarstymo laikotarpį ir, antra, kad šie asmenys nebūtų verčiami palikti valstybės narės, kurioje jie pranešė apie prekybos žmonėmis veikas, teritorijos dar prieš tai, kai per tą laikotarpį jie turėjo galimybę nuspręsti, ar nori bendradarbiauti tiriant tas veikas (šiuo klausimu žr. 2022 m. spalio 20 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Prekybos žmonėmis aukos išsiuntimas),
C‑66/21
,
EU:C:2022:809
,
ir
punktus).
Šiomis aplinkybėmis šios apsaugos pratęsimas laikotarpiui nuo apsvarstymo laikotarpio pabaigos arba sprendimo atmesti prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai iki sprendimo dėl skundo dėl šio sprendimo priėmimo negali būti laikomas būtinu siekiant užtikrinti Direktyva 2004/81 valstybėms narėms nustatytų laikinos apsaugos įpareigojimų veiksmingumą.
Taip pat svarbu priminti, kad sprendimo dėl perdavimo vykdymas reiškia ne atitinkamo asmens išsiuntimą į trečiąją šalį, bet jo perdavimą valstybei narei, kuri turi laikytis, be kita ko, Pagrindinių teisių chartijos ir visų Direktyvoje 2004/81 nustatytų įpareigojimų.
Dėl šios priežasties asmens, dėl kurio priimtas tiek sprendimas atmesti prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, tiek sprendimas dėl perdavimo, situacija apskritai negali būti prilyginta asmens, dėl kurio yra rimtų priežasčių manyti, kad išsiuntimas į trečiąją šalį prieštarautų negrąžinimo principui, ir kuris turi turėti teisę pateikti stabdomąjį poveikį turintį skundą dėl sprendimo, kuriuo leidžiama jį išsiųsti, vykdymo, kad būtų išvengta didelės ir nepataisomos žalos, kol bus išnagrinėtas šis skundas, situacijai (šiuo klausimu žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Abdida,
C‑562/13
,
EU:C:2014:2453
,
ir
punktus ir 2018 m. birželio 19 d. Sprendimo Gnandi,
C‑181/16
,
EU:C:2018:465
,
punktą).
Galiausiai, net jei sprendimo dėl perdavimo vykdymas išimties tvarka gali būti susijęs su tokio pobūdžio žala, šis skundas turėtų būti nagrinėjamas nagrinėjant skundą dėl šio sprendimo arba jo vykdymo, o ne skundą dėl sprendimo dėl leidimo gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai (šiuo klausimu žr. 2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Tall,
C‑239/14
,
EU:C:2015:824
,
–
punktus ir 2018 m. birželio 19 d. Sprendimo Gnandi,
C‑181/16
,
EU:C:2018:465
,
ir
punktus).
Todėl paprastai turi būti įmanoma užtikrinti, kad galimas sprendimo, kuriuo atmetamas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, panaikinimas būtų pakankamai veiksmingas, leidžiant po tokio panaikinimo grąžinti atitinkamą asmenį į atitinkamą valstybę narę, nereikalaujant, kad ši valstybė narė, kol bus išnagrinėtas šio asmens skundas dėl šio sprendimo, nesiimtų vykdyti reglamentu „Dublinas III“ grindžiamo sprendimo dėl perdavimo.
Iš to matyti, kad negalima laikyti, jog siekiant užtikrinti skundo dėl sprendimo, kuriuo atmetamas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, veiksmingumą reikalaujama, kad anksčiau priimtas sprendimas dėl perdavimo nebūtų vykdomas prieš priimant sprendimą dėl šio skundo.
Vis dėlto Direktyvos 2004/81 4 straipsnis nedraudžia valstybėms narėms priimti ar toliau taikyti palankesnes nuostatas asmenų, kuriems taikoma ši direktyva, atžvilgiu.
Tuo remiantis darytina išvada, kad Direktyva 2004/81 nedraudžia valstybei narei naudojantis procesine autonomija nuspręsti sustiprinti trečiųjų šalių piliečiams, kuriems taikoma ši direktyva, suteiktą apsaugą ir administraciniam ar teismo skundui dėl sprendimo, kuriuo atmetamas šia direktyva grindžiamas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje, suteikti stabdomąjį poveikį, dėl kurio prieš tai priimtas sprendimas dėl perdavimo nevykdomas leidžiant trečiųjų šalių piliečiams likti jos teritorijoje, kol bus išnagrinėtas šis skundas.
Todėl, antra, reikia nustatyti, ar pagal reglamentą „Dublinas III“ valstybėms narėms draudžiama naudotis diskrecija, kurią jos turi įgyvendindamos Direktyvą 2004/81, numatant, kad skundas dėl sprendimo, priimto pagal šią direktyvą, reiškia tokį stabdomąjį poveikį ir perdavimo termino sustabdymą ar nutraukimą.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors iš reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė skatinti greitą sprendimų dėl perdavimo vykdymą, jis nesiekė paaukoti tarptautinės apsaugos prašytojų teisminės gynybos dėl reikalavimo greitai išnagrinėti jų prašymus ir, siekdamas užtikrinti šią apsaugą, numatė, jog tam tikrais atvejais šių sprendimų vykdymas gali būti sustabdytas (šiuo klausimu žr. 2021 m. sausio 14 d. Sprendimo The International Protection Appeals Tribunal ir kiti,
C‑322/19 ir C‑385/19
,
EU:C:2021:11
,
punktą ir 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdymas),
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
,
ir
punktai).
Šio reglamento 27 straipsnio 3 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės atitinkamiems asmenims suteiktų teisių gynimo priemonę, kuria gali būti sustabdytas tų asmenų atžvilgiu priimto sprendimo dėl perdavimo vykdymas (2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdymas),
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
,
punktas).
Pagal šią nuostatą valstybės narės turi numatyti, pirma, kad apskundus sprendimą dėl perdavimo atitinkamam asmeniui suteikiama teisė likti tą sprendimą priėmusioje valstybėje narėje, kol išnagrinėjamas tas skundas, arba, antra, kad pateikus skundą dėl sprendimo dėl perdavimo jo vykdymas automatiškai būtų sustabdomas pagrįstam laikotarpiui, per kurį teismas priima sprendimą dėl skundžiamo sprendimo vykdymo sustabdymo, arba, trečia, kad atitinkamas asmuo turėtų galimybę pateikti skundą, kad sprendimo dėl perdavimo vykdymas būtų sustabdytas, kol nagrinėjamas skundas dėl to sprendimo (2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdymas),
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
,
punktas).
Be to, reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 4 dalimi ši nuostata papildyta, leidžiant valstybėms narėms numatyti, kad kompetentingos institucijos gali
ex officio
sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą tais atvejais, kai jo sustabdymas nėra numatytas nei įstatyme, nei teismo sprendime, kai su šiuo vykdymu susijusios aplinkybės rodo, kad, siekiant užtikrinti veiksmingą atitinkamo asmens teisminę gynybą, jam turi būti leista likti šį sprendimą priėmusios valstybės narės teritorijoje, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl šio skundo (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdyma),
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
,
ir
punktus).
Tuo atveju, kai sprendimo dėl perdavimo vykdymas sustabdomas pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 dalį ar 4 dalį, jo 29 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad perdavimo terminas skaičiuojamas ne nuo sutikimo patenkinti prašymą perimti savo žinion arba atsiimti gavimo, bet, nukrypstant nuo šio reglamento, nuo galutinio sprendimo dėl skundo dėl perdavimo sprendimo priėmimo (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdymas),
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
,
ir
punktus).
Vis dėlto administracinis ar teisminis skundas dėl kito sprendimo nei dėl sprendimo dėl perdavimo, kaip antai dėl sprendimo atmesti prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis auka, negali būti laikomas reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 ar 4 dalyse nurodytu skundu ar peržiūra.
Iš tiesų iš pačios šios nuostatos formuluotės matyti, kad ji taikoma „[s]prendimų dėl perdavimo apskundimo arba peržiūrėjimo tikslais“ vykdomoms procedūroms. Todėl šioje nuostatoje esančias nuorodas į „skundą“ ir „prašymą peržiūrėti“ reikia suprasti kaip reiškiančias tik šio reglamento 27 straipsnio 1 dalyje nurodytus skundus ir peržiūras dėl sprendimo dėl perdavimo.
Be to, šis aiškinimas atitinka minėto reglamento 27 straipsnio tikslą, kuriuo reglamentuojama ne sprendimų dėl perdavimo vykdymo tvarka, o teisių gynimo būdai, kuriais galima pasinaudoti dėl šių sprendimų.
Todėl, kadangi reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė taikyti nuostatą, leidžiančią nukrypti nuo principo, pagal kurį perdavimo terminas skaičiuojamas nuo sutikimo patenkinti prašymą perimti savo žinion arba atsiimti, tik laukiant kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl skundo arba prašymo peržiūrėti, kai pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 arba 4 dalis suteikiamas stabdomasis poveikis, ši leidžianti nukrypti nuostata negali būti taikoma tuo atveju, kai prašymas peržiūrėti arba skundas pateikiamas dėl sprendimo, kuriuo atmetamas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, net jei tokio skundo pateikimas pagal nacionalinę teisę reiškia teisę likti atitinkamos valstybės narės teritorijoje.
Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismo 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendime Khir Amayry (
C‑60/16
,
EU:C:2017:675
) ir 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendime Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdymas) (
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
) konstatuotos išvados negali būti taikomos tokiam skundui, kiek tai susiję su sprendimo dėl perdavimo vykdymo stabdomuoju poveikiu pagal šio reglamento 27 straipsnio 4 dalį.
Tokią išvadą lemia tai, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai numatė sprendimo dėl perdavimo stabdomąjį poveikį tuo atveju, jei pateikiamas skundas dėl šio sprendimo, su tikslu – užtikrinti veiksmingą asmenų, dėl kurių priimtas toks sprendimas, teisminę apsaugą pagal šiame reglamente apibrėžtą sistemą (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdymas),
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
,
punktą).
Vis dėlto tai, kad šio sprendimo 60 punkte nurodyta leidžianti nukrypti nuostata netaikoma esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, visiškai nereiškia, kad reglamentu „Dublinas III“ draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad pateikus prašymą peržiūrėti sprendimą atsisakyti išduoti trečiosios šalies piliečiui leidimą gyventi šalyje pagal Direktyvą 2004/81, turi būti sustabdytas anksčiau dėl šio trečiosios šalies piliečio priimto sprendimo dėl perdavimo vykdymas.
Kaip matyti iš šio sprendimo 35 punkto, apskritai negalima atmesti galimybės, kad sprendimo dėl perdavimo vykdymas gali būti teisėtai sustabdytas ne reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytais atvejais.
Be to, reikėtų priminti, kad reglamentu siekiama, kaip matyti iš jo 4 ir 5 konstatuojamųjų dalių, tiek valstybėms narėms, tiek atitinkamiems asmenims nustatyti aiškų ir veiksmingą, objektyviais ir teisingais kriterijais grindžiamą būdą greitai nustatyti valstybę narę, atsakingą už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, kad būtų galima garantuoti veiksmingą galimybę pradėti tokios apsaugos suteikimo procedūras ir netrukdyti siekiui greitai nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymus (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 19 d. Sprendimo Jawo,
C‑163/17
,
EU:C:2019:218
,
punktą ir 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bundesrepublik Deutschland (Administracinis sprendimo dėl perdavimo sustabdymas),
C‑245/21 ir C‑248/21
,
EU:C:2022:709
,
punktą).
Privalomi terminai, kuriuos Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė perėmimo savo žinion ir atsiėmimo procedūroms, iš esmės padeda įgyvendinti tikslą greitai išnagrinėti tarptautinės apsaugos prašymus, užtikrinant, jog šios procedūros bus įgyvendintos be nepagrįsto vėlavimo, ir rodo, kaip Sąjungos teisės aktų leidėjui svarbu, kad būtų kuo greičiau nustatyta valstybė narė, atsakinga už tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, ir tai, kad, atsižvelgiant į tikslą užtikrinti veiksmingą galimybę pradėti tarptautinės apsaugos suteikimo procedūras ir nepakenkti greito nagrinėjimo tikslui, svarbu, kad šie prašymai, jei reikia, būtų išnagrinėti kitoje valstybėje narėje nei ta, kuri pripažinta atsakinga pagal šio reglamento III skyriuje nustatytus kriterijus (šiuo klausimu žr. 2018 m. lapkričio 13 d. Sprendimo X ir X,
C‑47/17 ir C‑48/17
,
EU:C:2018:900
,
ir
punktus).
Iš šio sprendimo pirmesniuose punktuose primintų reglamento „Dublinas III“ tikslų ir kartu aiškinamų jo 29 straipsnio 1 dalies, kurioje apibrėžiamas perdavimo terminas, ir iš šio reglamento 29 straipsnio 2 dalies, kurioje numatyta, kad sprendimo dėl perdavimo nevykdymas per šį terminą lemia atsakomybės perėjimą, matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino įpareigoti prašančiąją valstybę narę ne visais atvejais vykdyti sprendimus dėl perdavimo, bet prisiimti atsakomybę atitinkamų asmenų ir kitų valstybių narių atžvilgiu už vėlavimo vykdyti tokius sprendimus pasekmes, siekiant užtikrinti, kad tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimas nebūtų pernelyg vilkinamas.
Šiomis aplinkybėmis reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 dalyje esantis patikslinimas, pagal kurį perdavimas vykdomas „pagal prašančiosios valstybės narės nacionalinę teisę“, turi būti aiškinamas taip, kad valstybės narės turi tam tikrą diskreciją apibrėžti sprendimų dėl perdavimo vykdymo sąlygas ir šiuo pagrindu gali numatyti, kad sprendimo dėl perdavimo vykdymas gali būti sustabdytas siekiant užtikrinti didesnę apsaugą trečiųjų šalių piliečiams pagal Direktyvą 2004/81.
Vis dėlto ši diskrecija nereiškia, kad valstybė narė gali numatyti, jog sprendimo dėl perdavimo vykdymo sustabdymas pagal jos nacionalinę teisę reiškia perdavimo termino sustabdymą ar nutraukimą.
Iš tiesų, svarbu pabrėžti, kad reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 dalyje esanti nuoroda į nacionalinę teisę susijusi su perdavimo vykdymo sąlygomis, o ne su perdavimo termino skaičiavimo taisyklėmis, be to, kadangi perdavimo termino pasibaigimas pagal šio reglamento 29 straipsnio 2 dalį reiškia atsakomybės perkėlimą tarp valstybių narių, leidimas kiekvienai valstybei narei keisti šio termino apskaičiavimo taisykles pagal savo nacionalinių taisyklių turinį iškreiptų iš minėto reglamento kylantį atsakomybės paskirstymą tarp valstybių narių.
Be to, toks reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 dalies aiškinimas trukdytų siekti šio reglamento tikslų, primintų šio sprendimo 65 ir 66 punktuose, nes dėl tokio aiškinimo kiltų grėsmė atidėti, net ilgam laikui, perdavimo termino skaičiavimą dėl priežasčių, kurių nenustatė Sąjungos teisės aktų leidėjas, todėl šis terminas taptų neveiksmingas ir atitinkamų asmenų tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimas būtų nepagrįstai vilkinamas.
Remiantis tuo, darytina išvada, kad tai, jog sprendimų, kuriais atmetamas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis aukai, apskundimo tvarka, kaip matyti iš šio sprendimo 40 punkto, priklauso valstybių narių procesinei autonomijai, neleidžia joms nukrypti nuo reglamento „Dublino III“ 29 straipsnyje numatytų taisyklių dėl perdavimo termino skaičiavimo.
Šio vertinimo nepaneigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta
forum shopping
ir piktnaudžiavimo teise rizika, nes iš šio sprendimo 32‑47 punktuose pateiktų svarstymų matyti, kad bet kuriuo atveju tokia rizika kyla ne dėl Sąjungos teisės aktų leidėjo priimtų taisyklių, bet tam tikrais atvejais kyla iš Nyderlandų Karalystės naudojantis procesine autonomija priimtų sprendimų.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su šio reglamento 27 straipsnio 3 dalimi, turi būti aiškinamos taip:
–
pagal jas nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad pateikus prašymą peržiūrėti sprendimą, kuriuo atsisakoma išduoti trečiosios šalies piliečiui leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis auka, turi būti sustabdytas anksčiau dėl šio trečiosios šalies piliečio priimto sprendimo dėl perdavimo vykdymas, tačiau
–
pagal jas draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad dėl tokio sustabdymo sustabdomas arba nutraukiamas minėto trečiosios šalies piliečio perdavimo terminas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 604/2013, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai, 29 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su šio reglamento 27 straipsnio 3 dalimi,

turi būti aiškinamos taip:

–
pagal jas nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad pateikus prašymą peržiūrėti sprendimą, kuriuo atsisakoma išduoti trečiosios šalies piliečiui leidimą gyventi šalyje kaip prekybos žmonėmis auka, turi būti sustabdytas anksčiau dėl šio trečiosios šalies piliečio priimto sprendimo dėl perdavimo vykdymas, tačiau

–
pagal jas draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad dėl tokio sustabdymo sustabdomas arba nutraukiamas minėto trečiosios šalies piliečio perdavimo terminas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.