CELEX: 62015CJ0689
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Intelektinė nuosavybė
Europos Sąjungos prekių ženklas
Reglamentas (EB) Nr. 207/2009
9 ir 15 straipsniai
Asociacijos paraiška įregistruoti vilnamedžio žiedą vaizduojantį žymenį
Įregistravimas kaip individualaus prekių ženklo
Naudojimosi šiuo prekių ženklu licencijos suteikimas medvilninės pluošto tekstilės gamintojams, kurie yra šios asociacijos nariai
Prašymas pripažinti registraciją negaliojančia arba ją panaikinti
„Naudojimo iš tikrųjų“ sąvoka
Pagrindinė kilmės nuorodos funkcija

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 78, 2009, p. 1
) išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
W. F
.
Gözze Frottierweberei GmbH
(toliau –
Gözze
) ir Wolfgang Gözze (toliau – W. Gözze) ginčą su
Verein Bremer Baumwollbörse
(toliau – VBB), susijusį, pirma, su tuo, kad
Gözze
naudojo žymenį, panašų į VBB priklausantį Europos Sąjungos prekių ženklą, ir, antra, su šio prekių ženklo naudojimu iš tikrųjų.
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 207/2009 buvo iš dalies pakeistas 2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/2424 (
OL L 341, 2015, p. 21
), kuris įsigaliojo 2016 m. kovo 23 d. Vis dėlto, atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinių aplinkybių susiklostymo laiką, šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia nagrinėti atsižvelgiant į Reglamentą Nr. 207/2009, galiojusį iki šio dalinio pakeitimo.
Šio reglamento 4 straipsnyje numatyta:
„[Europos Sąjungos] prekių ženklą gali sudaryti bet kokie žymenys, kuriuos galima pavaizduoti grafiškai, būtent: žodžiai, tarp jų asmenų pavardės, dizainas, raidės, skaitmenys, išorinis prekių arba jų įpakavimo vaizdas, jeigu jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų.“
Šio reglamento 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Neregistruojami šie žymenys:
a)
4 straipsnio reikalavimų neatitinkantys žymenys;
b)
prekių ženklai, neturintys jokių skiriamųjų požymių;
c)
prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų charakteristikoms;
d)
prekių ženklai, sudaryti tiktai iš tokių žymenų ar nuorodų, kurie dabartinėje kalboje arba sąžiningoje ir nusistovėjusioje prekybos praktikoje yra tapę bendriniais;
<…>
g)
prekių ženklai, kurie gali suklaidinti visuomenę dėl, pavyzdžiui, prekių ir paslaugų rūšies, kokybės ar geografinės kilmės;
<…>“
To paties reglamento 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„[Europos Sąjungos] prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims be jo sutikimo komercinėje veikloje naudoti:
a)
bet kokį žymenį, tapatų [Europos Sąjungos] prekių ženklui, kuriuo ženklinamos prekės ar paslaugos yra tapačios toms prekėms ar paslaugoms, kurioms [Europos Sąjungos] prekių ženklas yra įregistruotas;
b)
bet kokį žymenį, kai dėl savo tapatumo [Europos Sąjungos] prekių ženklui ar panašumo į jį ir dėl [Europos Sąjungos] prekių ženklu ir tuo žymeniu ženklinamų prekių ar paslaugų tapatumo ar panašumo yra tikimybė, kad visuomenė gali juos supainioti; tikimybė supainioti žymenį su prekių ženklu atsiranda ir dėl jų susiejimo tikimybės;
<…>“
Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu per penkerius metus nuo įregistravimo savininkas nepradėjo iš tikrųjų naudoti [Europos Sąjungos] prekių ženklo [Sąjungoje] juo žymėdamas prekes arba paslaugas, kurioms jis buvo įregistruotas, arba jeigu ženklas nebuvo naudojamas penkerius metus iš eilės, [Europos Sąjungos] prekių ženklui taikomos šiame reglamente numatytos sankcijos, išskyrus atvejus, kai ženklas nebuvo naudojamas dėl tinkamų [svarių] priežasčių.
<…>
2.   [Europos Sąjungos] prekių ženklo naudojimas savininko leidimu laikomas savininko naudojimu.“
Šio reglamento 22 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Teisė naudotis [Europos Sąjungos] prekių ženklu gali būti suteikiama visoms ar daliai prekių ar paslaugų, kurioms šis ženklas yra įregistruotas, taip pat visoje [Sąjungoje] arba jos dalyje. <…>“
Šio reglamento 51 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„[Europos Sąjungos] prekių ženklo savininko teisės paskelbiamos panaikintomis padavus [Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO)] prašymą arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje:
a)
jeigu penkerius metus iš eilės prekių ženklas [Sąjungoje] iš tikrųjų nebuvo naudojamas žymėti prekėms arba paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas, ir nėra rimtų [svarių] priežasčių jo nenaudoti <…>;
b)
jeigu dėl savininko veiksmų arba neveikimo prekių ženklas tapo bendriniu pavadinimu produktų ar paslaugų, kurioms jis buvo įregistruotas, versle;
c)
jeigu dėl to, kad savininkas naudojo ženklą arba su savininko sutikimu jis buvo naudojamas žymėti toms prekėms arba paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas, prekių ženklas gali suklaidinti visuomenę, ypač dėl tų prekių ar paslaugų kilmės, kokybės ar geografinės kilmės vietos.“
To paties reglamento 52 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Padavus prašymą Tarnybai [EUIPO] arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje, [Europos Sąjungos] prekių ženklo įregistravimas paskelbiamas negaliojančiu:
a)
jeigu [Europos Sąjungos] prekių ženklas buvo įregistruotas nesilaikant 7 straipsnio reikalavimų;
<…>“
Reglamento Nr. 207/2009 66 straipsnyje nustatyta:
„1.   [Europos Sąjungos] kolektyvinis ženklas yra [Europos Sąjungos] prekių ženklas, kurio paraiškoje buvo nurodyta, kad jis yra toks, ir dėl kurio galima ženklo savininke esančios asociacijos narių prekes arba paslaugas atskirti nuo kitoms įmonėms priklausančių prekių arba paslaugų. <…>
2.   Nukrypstant nuo 7 straipsnio 1 dalies c punkto, pagal 1 dalį [Europos Sąjungos] kolektyviniais ženklais gali būti žymenys arba nuorodos, kuriais prekyboje galima nurodyti geografinę prekių ar paslaugų kilmės vietą. Kolektyvinis ženklas nesuteikia jo savininkui teisės uždrausti trečiosioms šalims prekyboje naudoti tokius ženklus arba nuorodas, jeigu jie naudojami laikantis sąžiningos pramoninės ir komercinės veiklos praktikos; konkrečiai kalbant, tokiu ženklu negalima pasinaudoti prieš trečiąją šalį, turinčią teisę vartoti geografinį pavadinimą.
3.   Šis reglamentas galioja [Europos Sąjungos] kolektyviniams ženklams tiek, kiek 67–74 straipsnių nuostatos nenustato kitaip.“
Šio reglamento 67 straipsnyje nustatyta:
„1.   Pareiškėjas [Europos Sąjungos] [per nurodytą laiką privalo pateikti kolektyvinio ženklo naudojimą] reglamentuojančias taisykles.
2.   Naudojimą reglamentuojančiose taisyklėse nurodomi asmenys, kuriems leidžiama naudoti ženklą, narystės asociacijoje sąlygos ir, jei jos yra, ženklo naudojimo sąlygos kartu su sankcijomis. 66 straipsnio 2 dalyje minimos prekių ženklo naudojimo taisyklės privalo leisti kiekvienam asmeniui, kurio prekės arba paslaugos yra kilusios iš aptariamos geografinės vietovės, tapti asociacijos, kuri yra ženklo savininkė, nariu.
<…>“
Minėto reglamento 71 straipsnyje numatyta:
„1.   [Europos Sąjungos] sertifikavimo ženklo savininkas pateikia [EUIPO] visas iš dalies pakeistas naudojimą reglamentuojančias taisykles.
2.   Pataisa nenurodoma registre, jeigu pataisytos taisyklės neatitinka 67 straipsnyje keliamų reikalavimų arba jeigu jose yra vienas <…> atsisakymo įregistruoti paraišką pagrindų.
<…>“
To paties reglamento 73 straipsnyje nustatyta:
„Be 51 straipsnyje nurodytų panaikinimo pagrindų, [Europos Sąjungos] kolektyvinio ženklo savininko teisės panaikinamos gavus prašymą [EUIPO] arba padavus priešieškinį teisių pažeidimo byloje, jeigu:
a)
savininkas nesiima reikiamų priemonių neleisti ženklo naudoti tokiu būdu, kuris nesuderinamas su jo naudojimo sąlygomis, jeigu šios egzistuoja ir yra nurodytos naudojimą reglamentuojančiose taisyklėse, kur reikia, su registre nurodytomis pataisomis;
<…>
c)
ženklo naudojimą reglamentuojančių taisyklių pataisos registre buvo įrašytos nesilaikant 71 straipsnio 2 dalies reikalavimų, išskyrus atvejus, kai, ženklo savininkui vėl iš dalies pakeitus ženklo naudojimą reglamentuojančias taisykles, šie reikalavimai yra įvykdomi.“
Reglamento Nr. 207/2009, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2015/2424, versijoje įtrauktas naujas skyrius „ES sertifikavimo ženklai“, kurį sudaro Reglamento Nr. 207/2009 74a–74k straipsniai.
74a straipsnyje nustatyta:
„1.   ES sertifikavimo ženklas yra ES prekių ženklas, kuris apibūdinamas kaip toks paduodant ženklo paraišką ir pagal kurį prekes ar paslaugas, ženklo savininko sertifikuotas atsižvelgiant į medžiagą, prekių pagaminimo arba paslaugų teikimo būdą, kokybę, tikslumą ar kitas charakteristikas, išskyrus geografinę kilmę, galima atskirti nuo tokiu būdu nesertifikuotų prekių ir paslaugų.
2.   Bet kuris fizinis arba juridinis asmuo, įskaitant viešosios teisės reglamentuojamas institucijas ir įstaigas, gali paduoti ES sertifikavimo ženklo paraišką, jei toks asmuo neužsiima verslu, susijusiu su sertifikuotos rūšies prekių tiekimu ar paslaugų teikimu.
<…>“
Pagal Reglamento Nr. 2015/2424 4 straipsnį dauguma šio sprendimo 15 ir 16 punktuose numatytų nuostatų taikoma nuo 2017 m. spalio 1 d.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
VBB yra asociacija, vykdanti įvairią su medvilne susijusią veiklą. Ji yra šio Europos Sąjungos vaizdinio prekių ženklo, kuris 2008 m. gegužės 22 d. buvo įregistruotas pirmiausia tekstilės gaminiams (toliau – vilnamedžio žiedą vaizduojantis prekių ženklas), savininkė:
Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos ir per posėdį jam pateiktų paaiškinimų matyti, kad keletą dešimtmečių iki šios registracijos tą patį vaizdinį žymenį (toliau – vilnamedžio žiedą vaizduojantis žymuo) naudojo tekstilės gaminių, pagamintų iš medvilnės pluošto, gamintojai, kad patvirtintų gaminių kokybės sudėtį.
Po registracijos VBB su šia asociacija susijusiomis įmonėmis sudarė licencines sutartis dėl vilnamedžio žiedą vaizduojančio prekių ženklo. Šios įmonės įsipareigoja naudoti šį prekių ženklą tik gaminiams, pagamintiems iš aukštos kokybės medvilnės pluošto. VBB gali tikrinti, ar šio įsipareigojimo laikomasi.
Gözze
, kurios vadovas yra W. Gözze, kuri nepriklauso VBB ir nėra sudariusi licencinės sutarties su šia asociacija, jau keletą dešimtmečių gamina medvilnės pluošto tekstilės gaminius ir juos žymi vilnamedžio žiedo žymeniu.
2014 m. vasario 11 d. VBB pareiškė
Gözze
ir W. Gözze ieškinį dėl teisių pažeidimo kompetentingame Europos Sąjungos prekių ženklų teisme –
Landgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo apygardos teismas, Vokietija), nes
Gözze
pateikė rinkai rankšluosčius su prikabintomis etiketėmis, kurių vidinė pusė pavaizduota taip:
Šioje byloje
Gözze
2014 m. balandžio 14 d. pareiškė priešpriešinį ieškinį dėl vilnamedžio žiedą vaizduojančio prekių ženklo registracijos paskelbimo negaliojančia nuo 2008 m. gegužės 22 d. arba subsidiariai dėl jos panaikinimo nuo 2013 m. gegužės 23 d.
Jos teigimu, vaizdinis vilnamedžio žiedą vaizduojantis žymuo yra visiškai apibūdinamasis ir todėl neturi skiriamųjų požymių. Šis žymuo negalėjo būti naudojamas kaip kilmės nuoroda, Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnyje numatytu laikotarpiu jo iš tikrųjų nenaudojo VBB arba jo licenciatai ir bet kuriuo atveju jis neturėjo būti įregistruotas kaip prekių ženklas.
2014 m. lapkričio 19 d. sprendimu
Landgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo apygardos teismas) patenkino VBB ieškinį ir atmetė
Gözze
priešieškinį.
Šis teismas padarė išvadą, kad nagrinėjamas žymuo gali būti naudojamas kaip kilmės nuoroda. Be to, dėl didelio vilnamedžio žiedą vaizduojančio žymens, kuris naudojamas ant
Gözze
etikečių, ir VBB vilnamedžio žiedą vaizduojančio prekių ženklo panašumo egzistuoja galimybė supainioti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktą.
Gözze
apskundė šį sprendimą
Oberlandesgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija).
Pastarasis teismas aiškiai pritaria pirmojo teismo išvadai, kad vilnamedžio žiedą vaizduojantis žymuo, kuriuo
Gözze
žymi savo gaminius, yra labai panašus į VBB vilnamedžio žiedą vaizduojantį prekių ženklą: skiriasi tik spalva, kuria
Gözze
jį paprastai spausdina.
Vis dėlto jis mano, kad tai, jog
Gözze
vilnamedžio žiedą vaizduojantį žymenį naudoja tapatiems gaminiams, nebūtinai reiškia, kad VBB ieškinys dėl teisių pažeidimo yra pagrįstas. Iš tikrųjų atitinkama visuomenė šį žymenį ir vilnamedžio žiedą vaizduojantį prekių ženklą pirmiausia sieja su prekės kokybe. Šiomis aplinkybėmis galima manyti, kad naudojant ir minėtą žymenį, ir minėtą prekių ženklą neperteikiama jokios su nagrinėjamų prekių kilme susijusios informacijos. Tuo remiantis galima daryti išvadą, viena vertus, kad, VBB teisės į vilnamedžio žiedą vaizduojantį prekių ženklą turi būti panaikintos, nes jis nebuvo naudojamas iš tikrųjų, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalį, ir, kita vertus, kad
Gözze
nepažeidė teisių.
Oberlandesgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo aukštesnysis apygardos teismas) siekia sužinoti, be to, ar tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, prekių ženklas turi būti laikomas galinčiu suklaidinti atitinkamą visuomenę, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies g punktą. Iš tiesų, šiuo atveju VBB kontroliuoja tik savo licencijos turėtojų parduodamų prekių kokybę.
Galiausiai šis teismas mano, kad prireikus gali būti numatyta individualaus Europos Sąjungos prekių ženklo, kaip antai vilnamedžio žiedą vaizduojančio prekių ženklo, naudojimą prilyginti kolektyvinio Europos Sąjungos prekių ženklo naudojimui. Tai, atsižvelgiant į kolektyviniams prekių ženklams taikomus principus, leistų daryti išvadą, kad tokio prekių ženklo nurodymas ant prekių reiškia kilmės nuorodą, jei atitinkama visuomenė šį nurodymą susieja su prekės ženklo savininko atlikta kokybės kontrole. Jeigu Teisingumo Teismas laikytųsi tokio požiūrio, pagal analogiją būtų galima numatyti taikyti Reglamento Nr. 2007/2009 73 straipsnio a punktą, pagal kurį prekių ženklą reikia paskelbti negaliojančiu, jeigu jo savininkas nesiima reikiamų priemonių neleisti ženklo naudoti tokiu būdu, kuris yra nesuderinamas su jo naudojimo taisyklėmis.
Šiomis aplinkybėmis
Oberlandesgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo aukštesnysis apygardos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar individualaus prekių ženklo kaip kokybės ženklo naudojimas, kiek tai susiję su prekėmis, kurioms žymėti jis naudojamas, gali būti laikomas prekių ženklo naudojimu, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 207/2009] 9 straipsnio 1 dalį ir 15 straipsnio 1 dalį?
2.
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tokio prekių ženklo registraciją reikia pripažinti negaliojančia vadovaujantis Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktu, siejamu su šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies g punktu, arba
mutatis mutandis
taikant minėto reglamento 73 straipsnio c punktą, jei prekių ženklo savininkas, sistemingai tikrindamas asmenų, kuriems jis išdavė licencijas, gamybos kokybę, neužtikrina su kokybe, kurią atitinkama visuomenė sieja su šiuo žymeniu, susijusių lūkesčių?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad prekių ženklo savininko arba su jo leidimu atliekamas prekių žymėjimas individualiu Europos Sąjungos prekių ženklu kaip kokybės ženklu yra jo naudojimas kaip prekių ženklo, kuris patenka į sąvoką „naudojimas iš tikrųjų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, todėl šio prekių ženklo savininkas, remdamasis šio reglamento 9 straipsnio 1 dalies b punktu, turi teisę uždrausti trečiosioms šalims naudoti panašų žymenį tapačioms prekėms, jei yra šioje nuostatoje numatyta galimybė suklaidinti.
Dėl Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punkto pažymėtina, kad iš šios nuostatos aiškiai matyti, jog tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai neginčijama, jog tretieji asmenys, t. y.
Gözze
, be prekių ženklo savininko leidimo komercinėje veikloje tapačioms prekėms naudoja žymenį, kuris panašus į šį prekių ženklą, šis savininkas turi teisę uždrausti šį naudojimą, jei dėl jo yra galimybė suklaidinti atitinkamą visuomenę.
Taip yra tuo atveju, kai atitinkama visuomenė gali manyti, jog trečiųjų asmenų žymeniu pažymėtos prekės ir paslaugos yra pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba atitinkamai ekonomiškai susijusių įmonių (žr., be kita ko, 2005 m. spalio 6 d. Sprendimo Medion,
C‑120/04
,
EU:C:2005:594
,
punktą; 2008 m. balandžio 10 d. Sprendimo adidas ir adidas Benelux,
C‑102/07
,
EU:C:2008:217
,
punktą ir 2010 m. kovo 25 d. Sprendimo BergSpechte,
C‑278/08
,
EU:C:2010:163
,
punktą).
Atsižvelgdamas į vilnamedžio žiedą vaizduojančio žymens, kuriuo žymima
Gözze
parduodama medvilnės pluošto tekstilė, ir vilnamedžio žiedą vaizduojančio prekių ženklo, kuriuo pažymėtos VBB licenciatų parduodamos prekės, didelį panašumą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą jau buvo konstatavęs, jog yra galimybė supainioti šį žymenį ir šį prekių ženklą. Vis dėlto, šis teismas siekia išsiaiškinti, ar, nesant „naudojimo iš tikrųjų“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalį, VBB praranda teisę remtis minėtu prekių ženklu. Iš tikrųjų tokiu atveju minėtas teismas patenkintų
Gözze
priešieškinį dėl vilnamedžio žiedą vaizduojančio prekių ženklo registracijos panaikinimo.
Kiek tai susiję su minėto 15 straipsnio 1 dalimi, pagal suformuotą jurisprudenciją prekių ženklas yra „naudojamas iš tikrųjų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą tuomet, kai jis „naudojamas pagal savo pagrindinę funkciją – užtikrinti prekių ar paslaugų, kurioms jis registruotas, kilmės tapatybę šių prekių ar paslaugų realizavimo rinkos sukūrimo ar išsaugojimo tikslais, išskyrus simbolinį prekių ženklo naudojimą, siekiant išsaugoti registracijos suteikiamas teises (žr., be kita ko, 2003 m. kovo 11 d. Sprendimo Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
,
punktą; 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Il Ponte Finanziaria / VRDT,
C‑234/06 P
,
EU:C:2007:514
,
punktą ir 2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Leno Merken,
C‑149/11
,
EU:C:2012:816
,
punktą).
Šiuo atveju neginčijama, kad VBB licenciatai žymi savo prekes šiuo vilnamedžio žiedą vaizduojančiu prekių ženklu siekdami sukurti ar išsaugoti šių prekių realizavimo rinką.
Vis dėlto aplinkybės, kad prekių ženklas naudojamas tam, kad būtų sukurta ar išsaugota prekių ar paslaugų, kurioms buvo įregistruotas, realizavimo rinka, o ne tik tam, kad būtų išsaugotos prekių ženklo suteikiamos teisės, nepakanka, siekiant daryti išvadą, jog „naudojama iš tikrųjų“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalį.
Iš tiesų, kaip Teisingumo Teismas tai paskelbė šio sprendimo 37 punkte nurodytoje jurisprudencijoje, būtina, kad šis prekių ženklo naudojimas atitiktų prekių ženklo pagrindinę funkciją.
Kiek tai susiję su individualiais prekių ženklais, ši pagrindinė ženklo funkcija yra užtikrinti vartotojui arba galutiniam naudotojui šiuo ženklu pažymėtos prekės arba paslaugos kilmę ir leisti neklystant atskirti šią prekę arba paslaugą nuo kitos kilmės prekės arba paslaugos. Iš tikrųjų tam, kad prekių ženklas galėtų atlikti savo, kaip neiškreiptos konkurencijos sistemos, kurią Sutartimi siekiama įtvirtinti ir išlaikyti, esminio elemento vaidmenį, jis turi užtikrinti, kad juo pažymėtos prekės ir paslaugos pagamintos ar suteiktos kontroliuojant vienai įmonei, atsakingai už jų kokybę (žr., be kita ko, 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
,
punktą; 2002 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Arsenal Football Club,
C‑206/01
,
EU:C:2002:651
,
punktą ir 2014 m. kovo 6 d. Sprendimo Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
punktą).
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalį būtinybė, kad prekių ženklo naudojimas atitiktų pagrindinę prekių ženklo kilmės nuorodos funkciją, reiškia tai, kad, nors prekių ženklas iš tiesų taip pat gali būti naudojamas pagal kitas funkcijas, kaip antai prekės kokybės užtikrinimo arba informacinę, investicinę arba reklaminę (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2009 m. birželio 18 d. Sprendimo L’Oréal ir kt.,
C‑487/07
,
EU:C:2009:378
,
punktą, 2011 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Interflora ir Interflora British Unit,
C‑323/09
,
EU:C:2011:604
,
punktą), šiam prekių ženklui gali būti taikomos šiame reglamente numatytos sankcijos, jeigu penkerius metus jis nenaudojamas pagal savo pagrindinę funkciją. Šiuo atveju pagal Reglamento Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytą tvarką prekių ženklo savininko teisės panaikinamos, jeigu jis negali nurodyti svarių priežasčių, dėl kurių jis nepradėjo naudoti prekių ženklo pagal jo pagrindinę funkciją.
Būtent atsižvelgiant į šiuos nustatytus principus, dabar reikia išnagrinėti, ar individualaus prekių ženklo, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, naudojimas kaip kokybės ženklo gali būti laikomas atitinkančiu prekių ženklo pagrindinę funkciją.
Šiuo klausimu svarbu nesupainioti prekių ženklo pagrindinės funkcijos su kitomis prekių ženklo funkcijomis, nurodytomis šio sprendimo 42 punkte, kaip antai kokybės garantijos funkcija.
Kai individualaus prekių ženklo, kuriuo patvirtinama prekių arba paslaugų sudėtis arba kokybė, naudojimas vartotojams negarantuoja, kad šios prekės arba paslaugos gaminamos arba teikiamos vienos įmonės, kuri kontroliuoja jų gamybą arba teikimą, kilmės, kuria remiantis jai galėtų būti priskirta atsakomybė už minėtų prekių arba paslaugų kokybę, toks naudojimas nelaikomas naudojimu pagal kilmės nuorodos funkciją.
Darytina išvada, kad, kaip savo išvados 47 ir 56 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, individualus prekių ženklas nėra naudojamas pagal savo pagrindinę funkciją, kai jis ant prekių nurodomas tik kaip kokybės ženklas, o ne siekiant, be kita ko, užtikrinti, kad prekės būtų pagamintos vienoje įmonėje, kuri kontroliuoja jų gamybą ir kuri gali būti laikoma atsakinga už jų kokybę.
Nagrinėjant pagrindinę bylą Teisingumo Teismo posėdyje VBB nurodė, kad ji yra su valstybės leidimu įsteigta asociacija (
kraft staatlicher Verleihung
), užsiimanti finansinių lėšų, gautų už prekių ženklo licencijų suteikimą, investicijomis, medvilnės populiarinimo veikla, rengia mokymo apie medvilnę priemones ir šia tema organizuoja seminarus, taip pat veikia kaip arbitražas ir, be to, vykdo viešąją funkciją dalyvaudama nustatant „
CIF Bremen
kainą“, kuri išreiškia atskaitinę medvilnės vertę rinkoje.
Šios asociacijos tikslas, kaip VBB nurodė Teisingumo Teisme, leidžia suprasti, kad ši asociacija negamina savo licenciatų prekių ir taip pat nėra atsakinga už šias prekes.
Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis visais šalių pagrindinėje byloje pateiktais duomenimis, turi patikrinti, ar svarbūs ir nuoseklūs veiksniai leidžia daryti išvadą, kad VBB licenciatų prekių žymėjimas vilnamedžio žiedą vaizduojančiu prekių ženklu vartotojams garantuoja, jog šios prekės yra pagamintos vienoje įmonėje, būtent VBB, kurią sudaro jos filialai, jog ji kontroliuoja šių prekių gamybą ir gali būti laikoma atsakinga už jų kokybę.
Bet kuriuo atveju tokios išvados neleidžia daryti tai, kad pagal licencines sutartis VBB gali patikrinti, ar licenciatai naudoja tik aukštos kokybės medvilnės pluoštą. Tai rodo tik tai, kad VBB patvirtina naudojamos pirminės žaliavos kokybę. Kaip matyti iš Reglamento Nr. 207/2009 66 straipsnio ir 74a straipsnio, kuris į šį reglamentą buvo įterptas Reglamentu Nr. 2015/2424, tokio patvirtinimo gali pakakti, kad būtų galima padaryti išvadą, jog prekių ženklas, kuris nėra individualus, atlieka kilmės nuorodos funkciją. Iš tikrųjų, minėtame 66 straipsnyje patikslinama, kad kolektyvinis prekių ženklas atlieka savo kilmės nuorodos funkciją, jeigu dėl jo galima atskirti asociacijos, kuri yra ženklo savininkė, narių prekes arba paslaugas, o minėtame 74a straipsnyje skelbiama, kad minėtą funkciją atlieka sertifikavimo ženklas, „pagal kurį prekes ar paslaugas, ženklo savininko sertifikuotas atsižvelgiant į medžiagą, prekių pagaminimo arba paslaugų teikimo būdą, kokybę, tikslumą ar kitas charakteristikas <…>, galima atskirti nuo tokiu būdu nesertifikuotų prekių ir paslaugų“. Vis dėlto, ginčas pagrindinėje byloje susijęs su prekėms įregistruotu individualiu prekių ženklu. Kaip nurodyta šio sprendimo 41 punkte, toks prekių ženklas atlieka savo kilmės nuorodos funkciją, kai jo naudojimas vartotojams garantuoja, kad juo žymimos prekės pagamintos vienoje įmonėje, kuri vykdo šių prekių gamybos kontrolę ir gali būti laikoma atsakinga už šių prekių, kiek tai susiję su jų galutine būkle pasibaigus gamybos procesui, kokybę.
Atsižvelgiant į visus pirmiau išdėstytus motyvus, į pateiktą pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad prekių ženklo savininko arba su jo leidimu atliekamas prekių žymėjimas individualiu Europos Sąjungos prekių ženklu kaip kokybės ženklu yra jo naudojimas kaip prekių ženklo, kuris patenka į sąvoką „naudojimas iš tikrųjų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Vis dėlto minėtas prekių ženklas naudojamas iš tikrųjų, jeigu juo vartotojams užtikrinama ir tai, kad šios prekės pagamintos vienoje įmonėje, kuri kontroliuoja jų gamybą ir kuri gali būti laikoma atsakinga už jų kokybę. Šiuo atveju šio prekių ženklo savininkas, remdamasis Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktu, turi teisę uždrausti tretiesiems asmenims žymėti panašiu žymeniu tapačias prekes, jeigu dėl to gali būti suklaidinta atitinkama visuomenė.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktas ir 7 straipsnio 1 dalies g punktas turi būti aiškinami taip, kad individualaus prekių ženklo registracija gali būti pripažinta negaliojančia, jei prekių ženklo savininkas, sistemingai tikrindamas asmenų, kuriems jis išdavė licencijas, gamybos kokybę, neužtikrina su kokybe, su kuria atitinkama visuomenė sieja šį žymenį, susijusių lūkesčių.
Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punkte numatytas prekių ženklo registracijos pripažinimas negaliojančia ne tik tuomet, kai jis gali suklaidinti atitinkamą visuomenę pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies g punktą, bet apskritai kai prekių ženklas buvo įregistruotas pažeidžiant minėto reglamento 7 straipsnį. Todėl, nesant suklaidinimo pavojaus, kaip tai suprantama pagal minėto g punkto nuostatą, prekių ženklo registracija iš principo turi būti pripažinta negaliojančia, jeigu paaiškėja, kad jis buvo įregistruotas pažeidžiant vieną iš kitų minėtame 7 straipsnyje įtvirtintų atsisakymo įregistruoti paraišką pagrindų.
Kiek tai susiję su konkrečia suklaidinimo pavojaus prielaida, primintina, kad šiuo atveju turi būti galima nustatyti, jog iš tiesų klaidinama arba sukeliama pakankamai didelė tikimybė suklaidinti vartotoją (1999 m. kovo 4 d. Sprendimo Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola,
C‑87/97
,
EU:C:1999:115
,
punktas ir 2006 m. kovo 30 d. Sprendimo Emanuel,
C‑259/04
,
EU:C:2006:215
,
punktas).
Be to, kad būtų galima nustatyti, ar prekių ženklas buvo įregistruotas pažeidžiant atsisakymo įregistruoti paraišką pagrindą, susijusį su suklaidinimu, turi būti nustatyta, ar žymuo, kuris buvo pateiktas įregistruoti kaip prekių ženklas, pats kėlė tokį pavojų (šiuo klausimu žr. 1999 m. kovo 4 d. Sprendimo Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola,
C‑87/97
,
EU:C:1999:115
,
ir
punktus).
Šiuo atveju siekiant nustatyti, ar vilnamedžio žiedą vaizduojantis prekių ženklas 2008 m. gegužės 22 d. buvo įregistruotas pažeidžiant atsisakymo įregistruoti paraišką pagrindą, nustatytą Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies g punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar vilnamedžio žiedą vaizduojantis žymuo, kurio paraišką pateikė VBB, pats savaime galėjo suklaidinti vartotoją. Paskesnis VBB prekių ženklo ir jo naudojimo licencijų valdymas šiuo klausimu nėra svarbus.
Todėl į antrojo prejudicinio klausimo pirmą dalį reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktas ir 7 straipsnio 1 dalies g punktas turi būti aiškinami taip, kad, kartu taikant šias nuostatas, individualaus prekių ženklo registracija neturi būti pripažįstama negaliojančia dėl to, kad prekių ženklo savininkas, sistemingai tikrindamas asmenų, kuriems jis išdavė licencijas, gamybos kokybę, neužtikrina su kokybe, su kuria atitinkama visuomenė sieja šį žymenį, susijusių lūkesčių.
Be to, antruoju prejudiciniu klausimu iš esmės klausiama, ar Reglamentas Nr. 207/2009 turi būti aiškinamas taip, kad jo nuostatos, susijusios su Europos Sąjungos kolektyviniais prekių ženklais, gali būti
mutatis mutandis
taikomos individualiems Europos Sąjungos prekių ženklams.
Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Reglamento Nr. 207/2009 66–74 straipsnių, susijusių su Europos Sąjungos kolektyviniais prekių ženklais, taikymo sritis pagal šio reglamento 66 straipsnio 1 dalį yra aiškiai apribota prekių ženklais, kurių paraiškose buvo nurodyta, kad jie yra tokie.
Šio minėtų straipsnių taikymo apribojimo turi būti griežtai laikomasi, kadangi juose paskelbtų taisyklių, kaip antai nustatytų minėto reglamento 67 straipsnyje dėl prekių ženklo naudojimą reglamentuojančių taisyklių, taikymas siejamas su aiškiu įvardijimu, jog prekių ženklas, dėl kurio pateikta registracijos paraiška, nuo pat registracijos paraiškos pateikimo momento yra kolektyvinis prekių ženklas. Nenumatyta, kad šios taisyklės pagal analogiją gali būti taikomos Europos Sąjungos individualiems prekių ženklams.
Taigi į pateikto antrojo klausimo antrą dalį reikia atsakyti taip: Reglamentas Nr. 207/2009 turi būti aiškinamas taip, kad šios nuostatos, susijusios su Europos Sąjungos kolektyviniais prekių ženklais, negali būti
mutatis mutandis
taikomos Europos Sąjungos individualiems prekių ženklams.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 15 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad prekių ženklo savininko arba su jo leidimu atliekamas prekių žymėjimas individualiu Europos Sąjungos prekių ženklu kaip kokybės ženklu yra jo naudojimas kaip prekių ženklo, kuris patenka į sąvoką „naudojimas iš tikrųjų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Vis dėlto minėtas prekių ženklas naudojamas iš tikrųjų, jeigu juo vartotojams užtikrinama ir tai, kad šios prekės pagamintos vienoje įmonėje, kuri kontroliuoja jų gamybą ir kuri gali būti laikoma atsakinga už jų kokybę. Šiuo atveju šio prekių ženklo savininkas, remdamasis Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies b punktu, turi teisę uždrausti tretiesiems asmenims žymėti panašiu žymeniu tapačias prekes, jeigu dėl to gali būti suklaidinta atitinkama visuomenė.

2.
Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktas ir 7 straipsnio 1 dalies g punktas turi būti aiškinami taip, kad, kartu taikant šias nuostatas, individualaus prekių ženklo registracija neturi būti pripažįstama negaliojančia dėl to, kad prekių ženklo savininkas, sistemingai tikrindamas asmenų, kuriems jis išdavė licencijas, gamybos kokybę, neužtikrina su kokybe, su kuria atitinkama visuomenė sieja šį žymenį, susijusių lūkesčių.

3.
Reglamentas Nr. 207/2009 turi būti aiškinamas taip, kad šios nuostatos, susijusios su Europos Sąjungos kolektyviniais prekių ženklais, negali būti
mutatis mutandis
taikomos Europos Sąjungos individualiems prekių ženklams.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.