CELEX: 62018CJ0461
Recurs
Dumping
Importuri de acid tartric originar din China
Recurs introdus de un intervenient în primă instanță
Articolul 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene
Reexaminare intermediară parțială
Pierderea statutului de întreprindere care își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață în cursul procedurii de reexaminare
Modificarea taxei antidumping definitive
Stabilirea valorii normale
Articolul 11 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009
Recurs incident
Acțiune în anulare introdusă de producători concurenți stabiliți pe teritoriul Uniunii Europene
Admisibilitate
Afectare directă
Repartizarea competențelor de executare a unei hotărâri

Prin recursul formulat, Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 3 mai 2018, Distillerie Bonollo și alții/Consiliul (
T‑431/12
, denumită în continuare hotărârea atacată,
EU:T:2018:251
), prin care acesta a anulat Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 626/2012 al Consiliului din 26 iunie 2012 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 349/2012 al Consiliului de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (
JO 2012, L 182, p. 1
, denumit în continuare „regulamentul în litigiu”).
Prin recursul incident formulat, Comisia Europeană solicită Curții anularea hotărârii atacate sau, cu titlu subsidiar, anularea acesteia din urmă în măsura în care Tribunalul a impus Consiliului Uniunii Europene să adopte măsurile pe care le presupune executarea acestei hotărâri, deși competența de executare este o competență exclusivă a Comisiei.
Cadrul juridic
Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (
JO 2009, L 343, p. 51
, rectificări în
JO 2010, L 7, p. 22
, și în
JO 2016, L 44, p. 20
, denumit în continuare „regulamentul de bază”), care era în vigoare la data adoptării regulamentului în litigiu, prevedea la articolul 4 alineatul (1):
„În sensul prezentului regulament, se înțelege prin «industri[a Uniunii Europene]» totalitatea producătorilor [din Uniune] de produse similare sau cei dintre ei ale căror producții comune constituie un procent semnificativ în sensul articolului 5 alineatul (4) din producția totală a [Uniunii] a acestor produse […]”
Potrivit articolului 5 alineatul (4) din acest regulament:
„Nu se deschide o anchetă, în conformitate cu alineatul (1), decât în cazul în care s‑a stabilit, pe baza unei examinări a gradului de susținere sau de opoziție a producătorilor [din Uniune] ai produsului similar față de plângerea formulată, că plângerea a fost depusă de industria [Uniunii] sau în numele acesteia. Se consideră că plângerea a fost depusă de industria [Uniunii] sau în numele acesteia în cazul în care ea este susținută de producători [din Uniune] ale căror producții reprezintă în total mai mult de 50 % din producția totală a produsului similar realizată de industria [Uniunii] care își exprimă susținerea sau opoziția față de plângere. Cu toate acestea, nu se deschide o anchetă în cazul în care producătorii [din Uniune] care susțin în mod expres plângerea reprezintă mai puțin de 25 % din producția totală a produsului similar realizată de industria [Uniunii].”
Articolul 6 alineatul (5) din regulamentul menționat prevedea:
„Părțile interesate care s‑au făcut cunoscute în conformitate cu articolul 5 alineatul (10) sunt audiate în cazul în care au făcut o cerere scrisă în termenul stabilit în avizul publicat în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
, demonstrând că sunt efectiv părți interesate care pot fi afectate de rezultatul procedurii și că există motive speciale pentru a fi audiate.”
Articolul 9 alineatul (4) din același regulament avea următorul cuprins:
„În cazul în care din constatarea definitivă a faptelor reiese că există dumping și prejudiciu care rezultă din acesta și că interesul [Uniunii] necesită o acțiune în conformitate cu articolul 21, Consiliul impune o taxă antidumping definitivă, hotărând cu privire la propunerea Comisiei, prezentată după consultarea comitetului consultativ. Propunerea este adoptată de Consiliu, cu excepția cazului în care hotărăște cu majoritate simplă să o respingă, în termen de o lună de la prezentarea acesteia de către Comisie. În cazul în care sunt în vigoare taxe provizorii, se prezintă o propunere de măsuri definitive cu cel puțin o lună înainte de expirarea acestor taxe. Valoarea taxei antidumping nu trebuie să depășească marja de dumping stabilită și trebuie să fie mai mică decât această marjă, în cazul în care această taxă mai mică este suficientă pentru a elimina prejudiciul adus industriei [Uniunii].”
Articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 37/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2014 de modificare a anumitor regulamente privind politica comercială comună în ceea ce privește procedurile de adoptare a anumitor măsuri (
JO 2014, L 18, p. 1
), prevedea:
„În cazul în care din constatarea definitivă a faptelor reiese că există dumping care a cauzat un prejudiciu și că interesul Uniunii necesită măsuri în conformitate cu articolul 21, Comisia impune o taxă antidumping definitivă, în conformitate cu procedura de examinare prevăzută la articolul 15 alineatul (3). În cazul în care sunt în vigoare taxe provizorii, Comisia inițiază această procedură cu cel puțin o lună înaintea expirării acestor taxe. Cuantumul taxei antidumping nu depășește marja de dumping stabilită, dar ar trebui să fie mai mică decât această marjă în cazul în care această taxă mai mică ar fi suficientă pentru a elimina prejudiciul adus industriei din Uniune.”
Această dispoziție este preluată în termeni identici la articolul 9 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (
JO 2016, L 176, p. 21
), care efectuează o codificare a regulamentului de bază, astfel cum a fost modificat.
Potrivit articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază:
„În toate anchetele de reexaminare sau de rambursare efectuate în temeiul prezentului articol, Comisia aplică, în măsura în care circumstanțele nu s‑au schimbat, aceeași metodă ca și în ancheta care a avut ca rezultat impunerea taxei, ținându‑se seama de dispozițiile articolului 2, în special de alineatele (11) și (12), și de dispozițiile articolului 17.”
Articolul 21 din acest regulament, intitulat „Interesul [Uniunii]”, prevedea:
„(1)   Pentru a se determina dacă este în interesul [Uniunii] să fie luate măsuri, este necesar să se ia în considerare toate interesele aflate în joc în ansamblul lor, inclusiv pe cele ale industriei [naționale], ale utilizatorilor și consumatorilor ei, și o astfel de apreciere nu poate interveni decât în cazul în care toate părțile au avut posibilitatea să își facă cunoscut punctul de vedere în conformitate cu alineatul (2). În cadrul acestei examinări, se acordă o atenție deosebită necesității eliminării efectelor de denaturare ale unui dumping care aduce prejudicii și a reinstaurării unei concurențe reale. Este permis să nu se aplice măsuri stabilite pe baza dumpingului și a prejudiciului constatate atunci când autoritățile, ținând seama de toate informațiile furnizate, pot concluziona în mod clar că nu este în interesul [Uniunii] să se aplice astfel de măsuri.
(2)   Pentru ca autoritățile să dispună de o bază fiabilă care să le permită să țină seama de toate punctele de vedere și de toate informațiile atunci când hotărăsc dacă instituirea de măsuri este în interesul [Uniunii], reclamanții, importatorii, asociația lor reprezentativă și organizațiile reprezentative ale utilizatorilor și consumatorilor pot, în termenele stabilite în avizul de deschidere a anchetei antidumping, să se facă cunoscuți și să furnizeze informații Comisiei. Aceste informații sau sinteze adecvate ale acestora sunt comunicate celorlalte părți desemnate în prezentul articol, care sunt abilitate să dea un răspuns.
[…]”
Istoricul litigiului
Acidul tartric este utilizat printre altele în producerea vinului și a altor băuturi, ca aditiv alimentar și ca încetinitor de priză pentru ghips. În Uniunea Europeană și în Argentina, acidul tartric L+ este fabricat pe baza subproduselor de vinificație rezultate din fabricarea vinului, drojdiile de vin. În China, acidul tartric L+ și acidul tartric DL sunt fabricate pe baza benzenului. Acidul tartric fabricat prin sinteză chimică are aceleași caracteristici fizice și chimice și este destinat acelorași utilizări de bază precum cel fabricat pe baza subproduselor rezultate din fabricarea vinului.
Changmao Biochemical Engineering este un producător‑exportator chinez de acid tartric. Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA, Caviro Distillerie Srl și Comercial Química Sarasa SL sunt producători de acid tartric stabiliți în Uniune.
În urma unei plângeri referitoare la practici de dumping în domeniul acidului tartric depuse la 24 septembrie 2004 de mai mulți producători stabiliți în Uniune, printre care Industria Chimica Valenzana (ICV), Distillerie Mazzari și Comercial Química Sarasa, Comisia a publicat la 30 octombrie 2004 în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
un aviz de deschidere a unei proceduri antidumping privind importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (
JO 2004, C 267, p. 4
).
La 27 iulie 2005, Comisia a adoptat Regulamentul (CE) nr. 1259/2005 de instituire a unui drept antidumping provizoriu la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (
JO 2005, L 200, p. 73
, Ediție specială, 11/vol. 42, p. 22).
La 23 ianuarie 2006, Consiliul Uniunii Europene a adoptat Regulamentul (CE) nr. 130/2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (
JO 2006, L 23, p. 1
, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 170).
Prin acest regulament, pe de o parte, Consiliul a confirmat statutul de societate care își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață (SEP) acordat prin Regulamentul nr. 1259/2005 în favoarea Changmao Biochemical Engineering și a Ninghai Organic Chemical Factory, alt producător‑exportator chinez de acid tartric, în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (
JO 1996, L 56, p. 1
, Ediție specială, 11/vol. 12 p. 223), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2117/2005 al Consiliului din 21 decembrie 2005 (
JO 2005, L 340, p. 17
, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 15), ceea ce le‑a permis să beneficieze de un tratament individual în temeiul articolului 9 alineatul (5) din acesta. În consecință, valoarea normală a produselor în cauză a fost calculată pe baza prețurilor respective ale acestora de vânzare pe piața internă efective.
Pe de altă parte, în ceea ce îi privește pe ceilalți producători‑exportatori chinezi care nu beneficiau de statutul de SEP, valoarea normală a fost calculată pe baza prețului de vânzare pe piața internă efectiv al producătorilor din țara analoagă de referință, și anume Argentina.
În temeiul acestor metode de calcul, au fost instituite taxe antidumping de 10,1 % și, respectiv, de 4,7 % asupra bunurilor produse de Changmao Biochemical Engineering și de Ninghai Organic Chemical Factory, în timp ce celorlalți producători chinezi li s‑a impus o taxă antidumping de 34,9 %.
În urma publicării, la 4 august 2010, a unui aviz de expirare iminentă a anumitor măsuri antidumping (
JO 2010, C 211, p. 11
), Comisia a primit la 27 octombrie 2010 o cerere de reexaminare a acestor măsuri, depusă de cei cinci producători de acid tartric din Uniune, reclamante în primă instanță. La 26 ianuarie 2011, Comisia a publicat avizul de deschidere a unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor menționate (
JO 2011, C 24, p. 14
).
La 9 iunie 2011, acești producători au depus o cerere de reexaminare intermediară parțială privind cei doi producători‑exportatori chinezi, Changmao Biochemical Engineering și Ninghai Organic Chemical Factory, în temeiul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază. Un aviz de deschidere în acest sens a fost publicat de Comisie la 29 iulie 2011 (
JO 2011, C 223, p. 16
).
La 16 aprilie 2012, Consiliul a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 349/2012 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (
JO 2012, L 110, p. 3
), care a menținut taxele antidumping instituite de Regulamentul nr. 130/2006.
La aceeași dată, Comisia a comunicat reclamantelor în primă instanță un document de informare finală care conținea faptele și considerațiile esențiale pe baza cărora intenționa să recomande modificarea măsurilor antidumping în vigoare. În aceeași zi, aceste părți au trimis o cerere de clarificare referitoare la calcularea valorii normale, la care instituția menționată a răspuns prin scrisoarea din 19 aprilie 2012.
La 25 aprilie 2012, părțile menționate au transmis Comisiei comentariile lor cu privire la documentul de informare finală, criticând în special pretinsa schimbare a metodologiei utilizate pentru calcularea valorii normale. Pe de altă parte, ele au solicitat o audiere cu reprezentanții Comisiei, care a avut loc la 10 mai 2012, în cursul căreia și‑au putut formula obiecțiile. În plus, ele au depus observații scrise suplimentare la 16 mai și la 7 iunie 2012.
La 26 iunie 2012, în urma procedurii de reexaminare intermediară parțială menționate la punctul 20 din prezenta hotărâre, a fost adoptat regulamentul în litigiu. Prin acest regulament, Consiliul a refuzat acordarea statutului de SEP în favoarea Changmao Biochemical Engineering și a Ninghai Organic Chemical Factory de care acestea beneficiaseră anterior și, după ce a construit valoarea normală pe baza informațiilor comunicate de un producător care a cooperat dintr‑o țară analoagă, și anume Argentina, a aplicat produselor fabricate de acești doi producători‑exportatori chinezi taxe antidumping la un nivel de 13,1 % și, respectiv, de 8,3 %.
Considerând că taxele antidumping astfel impuse nu erau suficient de ridicate pentru a remedia amploarea dumpingului practicat de producătorii‑exportatori chinezi menționați și, prin urmare, pentru a elimina prejudiciul suferit de industria europeană, reclamantele în primă instanță au formulat o acțiune la Tribunal având ca obiect anularea regulamentului în litigiu, cu privire la care acesta s‑a pronunțat prin hotărârea atacată.
Apreciind, la rândul său, că taxele antidumping impuse prin regulamentul în litigiu erau foarte ridicate, Changmao Biochemical Engineering a formulat de asemenea o acțiune la Tribunal în vederea obținerii anulării acestui regulament în măsura în care o privește. Prin Hotărârea din 1 iunie 2017, Changmao Biochemical Engineering/Consiliul (
T‑442/12
,
EU:T:2017:372
), Tribunalul a admis al cincilea motiv al acțiunii, de natură procedurală, invocat de Changmao Biochemical Engineering. Prin urmare, Tribunalul a anulat regulamentul în litigiu, în măsura în care se aplica acesteia, pentru motivul că, prin refuzul de a i se comunica informațiile referitoare la diferența de preț dintre acidul tartric DL și acidul tartric L+, diferență care constituia unul dintre elementele fundamentale ale calculării valorii normale a acidului DL, Consiliul și Comisia au încălcat dreptul la apărare, precum și articolul 20 alineatul (2) din regulamentul de bază. Această hotărâre a Tribunalului nu a făcut obiectul unui recurs.
În avizul său referitor la această hotărâre (
JO 2017, C 296, p. 16
, denumit în continuare „avizul din 7 septembrie 2017”), Comisia a indicat, în ceea ce privește sfera de cuprindere a redeschiderii procedurii de dumping, pe de o parte, că „procedura care stă la baza adoptării [regulamentului în litigiu] [putea] fi reluată chiar din punctul în care a apărut ilegalitatea. În consecință, Comisia, respectând Hotărârea Tribunalului din 1 iunie 2017, a[vea] posibilitatea de a remedia aspectele procedurii care au dus la anulare, lăsând în același timp nemodificate părțile care nu sunt afectate de hotărâre”. Ea a precizat, pe de altă parte, că „[c]onstatările [regulamentului în litigiu] care nu au fost contestate sau care au fost contestate, dar au fost respinse de hotărârea Tribunalului sau care nu au fost examinate de Tribunal și, ca atare, nu au dus la anularea [regulamentului în litigiu] rămân[eau] valabile”. Această instituție a arătat, pe de altă parte, că „[s]fera de cuprindere a redeschiderii [era] limitată la punerea în aplicare a hotărârii pronunțate de Tribunal în ceea ce privește Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd. și nu afect[a] celelalte anchete. Regulamentul de punere în aplicare [nr. 349/2012] continu[a], prin urmare, să se aplice în ceea ce privește producătorul‑exportator în cauză”.
Comisia a întreprins, în paralel, noi demersuri în temeiul articolului 11 alineatul (2) din regulamentul de bază, care au condus la adoptarea, la 28 iunie 2018, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/921 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 (
JO 2018, L 164, p. 14
). Prin acest regulament, Comisia a menținut printre altele la un nivel de 10,1 % taxa antidumping impusă în privința Changmao Biochemical Engineering prin Regulamentul nr. 349/2012. Pe de altă parte, ea a precizat în considerentul (58) al regulamentului menționat, care figurează în secțiunea 2.1.4 din acesta din urmă, destinată calculării marjei de dumping a Changmao Biochemical Engineering, că, „întrucât perioada pentru introducerea unui recurs împotriva respectivei hotărâri este încă în curs, nu se pot face constatări definitive pe această bază în momentul de față”.
Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 28 septembrie 2012, reclamantele în primă instanță au formulat o acțiune având ca obiect anularea regulamentului în litigiu.
Prin înscrisul separat depus la grefa Tribunalului la 29 iunie 2015, Consiliul a invocat o excepție de inadmisibilitate întemeiată pe lipsa calității procesuale active și a interesului de a exercita acțiunea ale reclamantelor în primă instanță, pe care Tribunalul a unit‑o cu fondul prin Ordonanța din 20 iulie 2016.
Prin Decizia din 9 septembrie 2016 și prin Ordonanța din 15 septembrie 2016, președintele Camerei a șasea a Tribunalului a admis intervenția Comisiei și, respectiv, intervenția Changmao Biochemical Engineering, arătând că, întrucât cererile lor de intervenție fuseseră depuse după expirarea termenului stabilit în această privință, ele ar fi autorizate să își prezinte observațiile pe parcursul procedurii orale, pe baza raportului de ședință care le‑a fost comunicat.
În susținerea acțiunii lor, reclamantele în primă instanță au invocat cinci motive, întemeiate, primul, pe încălcarea articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, ca urmare a schimbării metodologiei utilizate pentru calcularea valorii normale, al doilea‑al patrulea, pe utilizarea eronată a unei valori normale construite și a unor modalități incorecte de construire a acestei valori și, în sfârșit, al cincilea, pe încălcarea dreptului la apărare și a obligației de motivare.
Prin intermediul primului motiv, reclamantele în primă instanță susțineau că, prin schimbarea metodologiei utilizate pentru calcularea valorii normale fără ca acest lucru să fie justificat de o schimbare a circumstanțelor, și anume prin faptul că a „construit” valoarea normală utilizată pentru calcularea marjei de dumping a celor doi producători‑exportatori chinezi vizați de ancheta de reexaminare intermediară parțială, în loc să utilizeze „prețurile pe piața internă efective în țara analoagă”, astfel cum procedase în privința tuturor celorlalți producători care nu beneficiau de statutul de SEP în cadrul procedurii inițiale, Consiliul a încălcat articolul 11 alineatul (9) menționat.
După ce a respins excepția de inadmisibilitate invocată de Consiliu, Tribunalul a admis primul motiv și a anulat regulamentul în litigiu pe acest temei, fără a se pronunța cu privire la celelalte motive.
La cererea reclamantelor în primă instanță, Tribunalul a menținut taxa antidumping instituită prin regulamentul în litigiu în privința Ninghai Organic Chemical Factory până la adoptarea de către Comisie și de către Consiliu a măsurilor pe care le presupune executarea hotărârii atacate. Referitor la Changmao Biochemical Engineering, Tribunalul a considerat în esență că, în urma anulării regulamentului în litigiu, pronunțată prin Hotărârea din 1 iunie 2017, Changmao Biochemical Engineering/Consiliul (
T‑442/12
,
EU:T:2017:372
), taxa respectivă nu putea fi menținută în privința acestei societăți.
Concluziile părților în fața Curții
Prin recursul formulat, Changmao Biochemical Engineering solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate, și
–
obligarea reclamantelor în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate de aceasta și care sunt aferente procedurii de recurs și în primă instanță.
Distillerie Bonollo, Industria Chimica Valenzana (ICV), Distillerie Mazzari și Caviro Distillerie (denumite în continuare împreună „Distillerie Bonollo și alții”) solicită Curții:
–
respingerea recursului în întregime ca inadmisibil și, în orice caz, ca nefondat, și
–
obligarea Changmao Biochemical Engineering și a oricărui intervenient la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura de recurs și în primă instanță.
Consiliul solicită Curții:
–
respingerea recursului, și
–
obligarea Changmao Biochemical Engineering la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs.
Comisia solicită Curții:
–
respingerea recursului ca inadmisibil și, în orice caz, ca nefondat, și
–
obligarea Changmao Biochemical Engineering la plata cheltuielilor de judecată.
Prin recursul incident formulat, Comisia, susținută de Consiliu, solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate;
–
declararea inadmisibilității primelor patru motive ale acțiunii în primă instanță;
–
respingerea celui de al cincilea motiv al acțiunii în primă instanță ca nefondat sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la motivul respectiv;
–
tot cu titlu subsidiar, anularea hotărârii atacate, în măsura în care abilitează Consiliul să adopte măsurile pe care le presupune executarea sa, și
–
obligarea Distillerie Bonollo și alții la plata cheltuielilor de judecată.
Changmao Biochemical Engineering solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate;
–
declararea inadmisibilității primelor patru motive ale acțiunii în primă instanță;
–
respingerea celui de al cincilea motiv al acțiunii în primă instanță ca nefondat sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la motivul respectiv, și
–
obligarea Distillerie Bonollo și alții la plata cheltuielilor de judecată.
Distillerie Bonollo și alții solicită Curții:
–
respingerea celui de al doilea aspect al primului motiv al recursului incident ca inadmisibil, cu titlu principal, sau ca nefondat ori inoperant, cu titlu subsidiar;
–
respingerea celorlalte motive ale recursului incident ca nefondate sau inoperante, și
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată pe care le‑au efectuat în cadrul prezentei proceduri, precum și a celor aferente unei eventuale trimiteri spre rejudecare la Tribunal.
Cu privire la recursul incident
Recursul incident formulat de Comisie urmărește, cu titlu principal, contestarea admisibilității acțiunii în primă instanță, ceea ce constituie o chestiune prealabilă celor referitoare la fond invocate în cadrul recursului principal. Prin urmare, este necesar ca acesta să fie examinat în primul rând.
În susținerea recursului incident, Comisia, susținută de Consiliu, invocă două motive. Primul motiv, invocat cu titlu principal, este întemeiat, pe de o parte, pe eroarea de drept săvârșită de Tribunal întrucât a considerat admisibile cele patru motive de fond invocate de reclamantele în primă instanță și, prin urmare, acțiunea în totalitate și, pe de altă parte, pe cererea Comisiei de respingere ca nefondat a celui de al cincilea motiv, de ordin procedural, care fusese invocat de acestea în fața Tribunalului. Al doilea motiv, prezentat cu titlu subsidiar, este întemeiat pe eroarea de drept săvârșită de Tribunal întrucât, prin formularea utilizată la punctul 2 din dispozitivul hotărârii atacate, a abilitat Consiliul să adopte măsurile pe care le presupune executarea acestei hotărâri, deși Comisia este cea care dispune de o competență exclusivă în acest sens.
Cu privire la primul motiv al recursului incident
Primul motiv include două aspecte. Prin intermediul primului aspect al acestuia, Comisia consideră că Tribunalul a făcut o interpretare extensivă a condiției prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, potrivit căreia actul a cărui anulare este solicitată trebuie să „privească direct” reclamantul. Prin intermediul celui de al doilea aspect al acestui motiv, Comisia susține în esență că este necesar să se respingă ca nefondat al cincilea motiv al acțiunii invocat de reclamantele în primă instanță în fața Tribunalului, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și pe nemotivare.
Cu privire la primul aspect al primului motiv, întemeiat pe eroarea de drept săvârșită de Tribunal în interpretarea condiției referitoare la „afectarea directă”, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE
–
Argumentația părților
Prin intermediul primului aspect al acestui motiv, care privește punctele 51-73 din hotărârea atacată, Comisia reproșează în esență Tribunalului că a considerat că reclamantele în primă instanță erau vizate în mod direct de regulamentul în litigiu, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE.
În primul rând, Comisia arată că aprecierea Tribunalului de la punctul 51 din hotărârea atacată, potrivit căreia, „contrar celor susținute de Consiliu și de Comisie, nu poate fi admisă o interpretare restrictivă a cerinței afectării directe a situației juridice a recurentelor”, trebuie analizată în contextul celei de la punctul 93 din această hotărâre, care enunță că condiția potrivit căreia o persoană nu poate formula o acțiune împotriva unui regulament decât dacă este vizată nu numai direct, ci și individual „trebuie interpretată în lumina dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă”. Din coroborarea acestor puncte ar rezulta că Tribunalul s‑a întemeiat pe cel din urmă drept pentru a interpreta în mod extensiv condiția privind „afectarea directă”. Or, o asemenea interpretare, pe de o parte, ar fi în contradicție cu jurisprudența Curții referitoare la admisibilitate, în special Hotărârea din 3 octombrie 2013, Inuit Tapiriit Kanatami și alții/Parlamentul și Consiliul (
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, punctul
, precum și jurisprudența citată), și, pe de altă parte, ar determina o modificare a articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, care ar încălca competența exclusivă în această privință atribuită puterii constituante a Uniunii. În plus, potrivit Comisiei, interpretarea condiției de a fi vizat în mod direct făcută de Curte în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 6 noiembrie 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia, Comisia/Scuola Elementare Maria Montessori și Comisia/Ferracci (
C‑622/16 P-C‑624/16 P
,
EU:C:2018:873
), nu poate fi transpusă în speță, în principal din cauza diferențelor importante dintre domeniul ajutoarelor de stat și, respectiv, cel al antidumpingului, din care fac parte aceste două cauze.
În al doilea rând, Comisia consideră că nu este necesar să flexibilizeze condiția referitoare la „afectarea directă” pentru a impune reclamantului să fie pur și simplu afectat din punct de vedere material de actul a cărui anulare o solicită. Prin urmare, ar trebui să se respecte jurisprudența constantă în temeiul căreia este necesar ca actul contestat al Uniunii să producă efecte asupra situației juridice a reclamantului. Or, în opinia Comisiei, pentru a se putea considera că regulamentul în litigiu produce efecte asupra situației juridice a reclamantelor în primă instanță, el trebuie să le confere acestora din urmă un drept material, sub forma unui drept subiectiv la instituirea de taxe antidumping de un anumit nivel. Comisia apreciază, în această privință, că hotărârea atacată este afectată de o motivare contradictorie, întrucât Tribunalul a recunoscut, la punctul 63 din hotărârea atacată, că reclamantele în primă instanță nu beneficiau de un drept subiectiv la instituirea unor taxe antidumping de un anumit nivel, întemeind în același timp admisibilitatea motivelor de fond pe constatarea, evidențiată la punctul 59 din respectiva hotărâre, că acestea urmăriseră să obțină adoptarea de către Comisie și de către Consiliu a unor măsuri adecvate pentru a contrabalansa dumpingul care stă la baza prejudiciului lor.
Potrivit Comisiei, această constatare poate face obiectul a două interpretări. Pe de o parte, Tribunalul ar fi putut presupune că reclamantele în primă instanță beneficiau de un drept material de a obține un anumit rezultat din anchetă, sub forma unui nivel precis de protecție tarifară, chiar dacă articolul 21 din regulamentul de bază nu ar institui niciun astfel de drept.
Pe de altă parte, această constatare ar putea fi interpretată ca lăsând să se înțeleagă că Tribunalul presupusese că reclamantele în primă instanță beneficiau de un drept material mai larg la o aplicare corectă a dispozițiilor regulamentului de bază, privit nu numai din perspectiva procedurii, ci și a fondului, în măsura în care se putea considera că le fuseseră afectate propriile interese. Totuși, potrivit Comisiei, nu ar exista niciun motiv să se acorde industriei acidului tartric a Uniunii un asemenea drept material de a obține aplicarea corectă a regulamentului de bază pentru a‑și putea apăra interesele, dat fiind că acest regulament nu ar garanta dreptul de a obține un anumit rezultat unei categorii specifice de participanți pe piață.
În al treilea și ultimul rând, Comisia consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 59 din hotărârea atacată, întrucât a apreciat că reclamantele în primă instanță erau vizate în mod direct de regulamentul în litigiu, pentru motivul că măsurile adoptate în urma procedurii de reexaminare intermediară parțială erau destinate să contrabalanseze „prejudiciul ale cărui victime [erau] acestea în calitate de producători concurenți care operează pe aceeași piață”, în timp ce regulamentul în litigiu nu conține nicio concluzie cu privire la prejudiciul suferit de industria Uniunii. Astfel, concluziile referitoare la acest prejudiciu nu ar figura în regulamentul în litigiu, ci în Regulamentul nr. 349/2012, care nu a fost examinat în cadrul prezentului litigiu. Or, potrivit Comisiei, problema dacă regulamentul în litigiu afecta în mod direct situația juridică a reclamantelor în primă instanță trebuia analizată din perspectiva efectelor juridice ale regulamentului în litigiu însuși, iar nu a actelor anterioare care aveau o legătură cu acest regulament. A decide în alt mod ar crea o „prezumție de afectare directă” pentru toate actele juridice care ar fi legate, chiar dacă o astfel de prezumție nu este prevăzută de Tratatul FUE.
Consiliul și Changmao Biochemical Engineering împărtășesc argumentația Comisiei. Consiliul arată, în plus, că un regulament de instituire a unor taxe antidumping în privința producătorilor‑exportatori stabiliți în afara Uniunii nu este susceptibil să producă efecte juridice asupra producătorilor din Uniune, întrucât aceștia nu plătesc taxe antidumping.
Distillerie Bonollo și alții consideră că primul aspect al acestui motiv este nefondat.
–
Aprecierea Curții
Trebuie amintit că admisibilitatea unei acțiuni introduse de o persoană fizică sau juridică împotriva unui act al cărui destinatar nu este această persoană, în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, este supusă condiției de a‑i fi recunoscută calitatea procesuală activă, care există în două ipoteze. Pe de o parte, o astfel de acțiune poate fi formulată cu condiția ca acest act să o privească direct și individual. Pe de altă parte, o astfel de persoană poate introduce o acțiune împotriva unui act normativ care nu presupune măsuri de executare dacă acesta o privește direct (Hotărârea din 18 octombrie 2018, Internacional de Productos Metálicos/Comisia,
C‑145/17 P
,
EU:C:2018:839
, punctul
și jurisprudența citată).
Condițiile de admisibilitate prevăzute la această dispoziție trebuie să fie interpretate în lumina dreptului fundamental la protecție jurisdicțională efectivă, astfel cum este afirmat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, fără a se ajunge însă la înlăturarea acestor condiții expres prevăzute de Tratatul FUE (Hotărârea din 28 aprilie 2015, T & L Sugars și Sidul Açúcares/Comisia,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
, punctul
și jurisprudența citată).
După ce a examinat, la punctele 47-93 din hotărârea atacată, dacă, în conformitate cu articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, reclamantele în primă instanță aveau calitate procesuală pentru a exercita o acțiune împotriva regulamentului în litigiu, Tribunalul a constatat, la punctul 94 din hotărârea atacată, că acestea erau vizate în mod direct și individual de respectivul regulament.
Prin intermediul primului motiv al recursului incident, Comisia susține în esență că Tribunalul a considerat în mod eronat că acțiunea formulată de reclamantele în primă instanță era admisibilă, deși, în opinia sa, aceste părți nu erau vizate în mod direct de regulamentul menționat.
În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, condiția potrivit căreia măsura care face obiectul acțiunii trebuie să privească direct o persoană fizică sau juridică impune întrunirea a două criterii cumulative, și anume ca măsura contestată, pe de o parte, să producă în mod direct efecte asupra situației juridice a acestei persoane și, pe de altă parte, să nu lase nicio putere de apreciere destinatarilor care sunt însărcinați cu punerea sa în aplicare, această punere în aplicare având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea Uniunii, fără aplicarea altor norme intermediare (Hotărârea din 5 noiembrie 2019, BCE și alții/Trasta Komercbanka și alții,
C‑663/17 P, C‑665/17 P și C‑669/17 P
,
EU:C:2019:923
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
În speță, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 50 din hotărârea atacată, statele membre, însărcinate cu punerea în aplicare a regulamentului în litigiu, nu aveau nicio marjă de apreciere în ceea ce privește nivelul taxei antidumping stabilite de acesta și impunerea acestei taxe asupra produselor vizate. Astfel, Tribunalul a considerat în mod întemeiat că al doilea criteriu era îndeplinit.
Cu ocazia examinării primului criteriu, Tribunalul a evocat, la punctele 55-58 din hotărârea atacată, jurisprudența relevantă a Curții, din care în special Hotărârea din 20 martie 1985, Timex/Consiliul și Comisia (
264/82
,
EU:C:1985:119
), care se referea la o situație comparabilă cu cea din speță, în care Curtea a statuat că regulamentul a cărei anulare era solicitată de reclamanta în discuție în această cauză, și anume un producător european care considera că taxele antidumping impuse concurenților săi nu erau suficient de ridicate, o privea direct. La punctul 59 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că „regulamentul [în litigiu] pune capăt procedurii de reexaminare intermediară parțială, inițiată la cererea reclamantelor [în primă instanță], prin modificarea taxelor antidumping aplicabile importurilor celor doi producători‑exportatori chinezi. Astfel, prin formularea cererii lor de reexaminare intermediară parțială în temeiul articolului 11 alineatul (3) din regulamentul de bază, reclamantele [în primă instanță] au urmărit să obțină adoptarea de către Comisie și de către Consiliu a unor măsuri adecvate pentru a contrabalansa dumpingul care stă la baza prejudiciului lor. Întrucât reclamantele [în primă instanță] se află la originea procedurii de reexaminare intermediară parțială, iar măsurile adoptate în urma acestei proceduri erau destinate să contrabalanseze dumpingul aflat la originea prejudiciului ale cărui victime sunt acestea în calitate de producători concurenți care operează pe aceeași piață, ele sunt vizate în mod direct de regulamentul [în litigiu]”.
În ceea ce privește aprecierea prejudiciului invocat de reclamantele în primă instanță, Tribunalul a precizat că Regulamentul de punere în aplicare nr. 349/2012 indica o reducere a cotei de piață a producătorilor din Uniune de peste 7 puncte între anii 2007 și 2010, precum și o reducere de 28 % a nivelului de ocupare a forței de muncă în aceeași perioadă. Pe de altă parte, Tribunalul a constatat că reieșea în mod clar din considerentele (62) și (80) ale acestui regulament de punere în aplicare că volumul importurilor în Uniune ale produselor în cauză provenite de la cei doi producători‑exportatori chinezi care au făcut obiectul măsurilor antidumping atinsese o cotă de piață mai mare de 12 % în 2010 și că industria Uniunii rămânea vulnerabilă la efectele prejudiciabile ale dumpingului. În sfârșit, după ce a subliniat că însuși Consiliul a admis că regulamentul în litigiu nu repunea în discuție constatările care figurau în Regulamentul de punere în aplicare nr. 349/2012 în ceea ce privește existența unui prejudiciu important suferit de industria Uniunii, precum și existența unei legături de cauzalitate între importurile originare din China, inclusiv cele ale celor doi producători‑exportatori chinezi în cauză, și prejudiciul menționat, Tribunalul a considerat că nu se putea nega că reclamantele în primă instanță au suferit efectele negative grave ale practicilor de dumping pe care regulamentul în litigiu urmărea să le elimine.
Chestiunea admisibilității acțiunii invocată de Comisie în cadrul primului aspect al primului motiv al recursului incident trebuie să fie examinată în lumina sistemului instituit de regulamentul de bază și a naturii măsurilor antidumping prevăzute de acesta, în raport cu dispozițiile articolului 263 al patrulea paragraf TFUE.
Reiese dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că, deși regulamentele de instituire a unor taxe antidumping asupra unui produs au, prin natura și prin domeniul lor de aplicare, un caracter normativ, întrucât se aplică tuturor operatorilor economici interesați, nu este exclus ca acestea să îi poată viza în mod direct și individual pe unii dintre aceștia, în special, în anumite condiții, pe producătorii produsului respectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 septembrie 2003, Eurocoton și alții/Consiliul,
C‑76/01 P
,
EU:C:2003:511
, punctul
, precum și jurisprudența citată). În această privință, este necesar să se examineze în special rolul producătorului reclamant în cadrul procedurii antidumping și poziția sa pe piața vizată de reglementarea atacată (Hotărârea din 20 martie 1985, Timex/Consiliul și Comisia,
264/82
,
EU:C:1985:119
, punctul
).
Pe de altă parte, Curtea a statuat că astfel de regulamente sunt de asemenea de natură să privească în mod direct și individual printre altele acele întreprinderi producătoare care pot demonstra că au fost identificate în actele Comisiei sau ale Consiliului sau că au fost vizate de anchetele pregătitoare (Hotărârea din 15 februarie 2001, Nachi Europe,
C‑239/99
,
EU:C:2001:101
, punctul
și jurisprudența citată).
În această privință, trebuie amintit că valoarea taxei antidumping trebuie calculată prin referire la concluziile la care a ajuns Comisia sau Consiliul în urma examinării privind stabilirea existenței unui prejudiciu, în sensul articolului 3 alineatele (6) și (7) din regulamentul de bază. Această constatare este confirmată, astfel cum Curtea a statuat deja, de modul de redactare a articolului 9 alineatul (4) din acest regulament, în măsura în care vizează, în prima sa teză, „dumping[ul] și prejudiciu[l] care rezultă din acesta” (Hotărârea din 27 martie 2019, Canadian Solar Emea și alții/Consiliul,
C‑236/17 P
,
EU:C:2019:258
, punctele
și
).
Astfel, în vederea stabilirii taxei antidumping, Comisia determină, în temeiul ultimei dispoziții menționate la punctul anterior, nu numai marja de dumping, ci și marja de prejudiciu, care este calculată în raport cu un cuantum al taxei antidumping care poate pune capăt prejudiciului suferit de industria Uniunii. Acest calcul permite impunerea unei taxe antidumping nu pe baza marjei de dumping, ci a marjei de prejudiciu a industriei Uniunii, dacă aceasta din urmă este inferioară celei dintâi – în conformitate cu regula taxei mai mici la care face trimitere și domnul avocat general la punctul 93 din concluziile sale.
Atunci când a fost stabilit cuantumul taxei antidumping, trebuie de asemenea, astfel cum a arătat domnul avocat general la punctul 98 din concluziile sale, să se examineze dacă impunerea acestei taxe este justificată de interesul Uniunii. Astfel, potrivit articolului 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, în cazul în care din constatarea definitivă a faptelor reiese că există dumping și prejudiciu care rezultă din acesta și că interesul Uniunii necesită o acțiune în conformitate cu articolul 21 din acest regulament, este impusă o taxă antidumping definitivă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 septembrie 2003, Eurocoton și alții/Consiliul,
C‑76/01 P
,
EU:C:2003:511
, punctul
).
În această privință, trebuie amintit că articolul 21 alineatul (1) din regulamentul menționat impune instituțiilor Uniunii, chemate să stabilească dacă este în interesul Uniunii să se adopte sau să se prelungească măsurile antidumping, să ia în considerare toate interesele aflate în joc în ansamblul lor, inclusiv pe cele ale industriei naționale, precum și pe cele ale utilizatorilor și ale consumatorilor, acordând o atenție deosebită necesității eliminării efectelor de denaturare a schimburilor ale unui dumping care produce prejudicii și reinstaurării unei concurențe reale. O astfel de apreciere nu poate interveni decât în cazul în care toate părțile au avut posibilitatea să își facă cunoscut punctul de vedere în conformitate cu alineatul (2) al acestui articol (Hotărârea din 15 iunie 2017, T.KUP,
C‑349/16
,
EU:C:2017:469
, punctul
).
În plus, Curtea a statuat la punctele 25 și 31 din Hotărârea din 4 octombrie 1983, Fediol/Comisia (
191/82
,
EU:C:1983:259
), că Regulamentul privind protecția împotriva practicilor de dumping și a acordării de subvenții, în discuție în cauza în care s‑a pronunțat această hotărâre, recunoștea existența unui interes legitim al producătorilor din Uniune pentru instituirea unor măsuri antidumping și că acest regulament definea, în favoarea lor, anumite drepturi specifice de natură procedurală. În consecință, atunci când sunt prejudiciați de practici de dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii, producătorii menționați au un interes legitim de introducere a unei acțiuni de apărare a Uniunii și, prin urmare, acestora trebuie să li se recunoască dreptul la acțiune în temeiul statutului juridic care le este conferit de acest regulament.
Pe de altă parte, reiese din jurisprudență că, în cadrul unui litigiu privind validitatea unui regulament de instituire a unei taxe antidumping precum regulamentul în litigiu, Curtea a arătat deja că trebuie să se considere că au, în principiu, un interes în soluționarea litigiului nu numai întreprinderile cărora li s‑a impus o taxă antidumping specială și cele care au importat produsul vizat de regulamentul menționat, care trebuie, pe acest temei, să plătească o taxă antidumping specifică, ci și întreprinderile care au fost considerate de Comisie ca făcând parte din industria Uniunii luată în considerare în regulamentul de instituire a taxelor antidumping definitive și care au participat în mod activ la procedura administrativă care a condus la adoptarea acestui regulament. Astfel, în măsura în care un asemenea regulament este adoptat ca urmare a constatării unui prejudiciu suferit de industria din Uniune, este necesar să se considere că aceste întreprinderi pot fi afectate de o eventuală anulare a regulamentului în cauză [a se vedea prin analogie Ordonanța președintelui Curții din 13 octombrie 2016, Comisia/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑301/16 P
, nepublicată,
EU:C:2016:796
, punctele
și
].
În speță, conform jurisprudenței amintite la punctul 63 din prezenta hotărâre, trebuie să se ia în considerare, în primul rând, faptul că reclamantele în primă instanță au avut un rol important în toate etapele procedurii administrative care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu. Astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 13-24 din prezenta hotărâre, aceste părți au fost la originea atât a plângerii inițiale introduse la Comisie, prin care se denunțau practicile de dumping în domeniul acidului tartric, cât și a cererilor de reexaminare efectuate în perspectiva expirării măsurilor antidumping aplicabile importurilor de acid tartric originar din China și a cererilor de reexaminare intermediară parțială privind Changmao Biochemical Engineering și Ninghai Organic Chemical Factory care au condus la adoptarea Regulamentului nr. 349/2012 și, respectiv, a regulamentului în litigiu. În plus, astfel cum s‑a arătat la punctele 22 și 23 din această hotărâre, în cadrul anchetelor deschise de Comisie ca urmare a acestor cereri de reexaminare, părțile menționate, în calitatea lor de producători din Uniune, au prezentat atât observații scrise, cât și orale și au primit clarificări din partea Comisiei cu privire la cererea lor de clarificare referitoare la calcularea valorii normale.
În acest context, în ceea ce privește poziția reclamantelor în primă instanță pe piața vizată de regulamentul în litigiu, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 87 din hotărârea atacată, acestea sunt reprezentative pentru industria Uniunii, în sensul articolului 4 alineatul (1) și al articolului 5 alineatul (4) din regulamentul de bază. Pe de altă parte, printre ele se numără principalul producător de acid tartric din Uniune, și anume Distillerie Mazzari. Astfel, este necesar să se arate că aceleași părți au fost vizate de anchetele pregătitoare, în sensul jurisprudenței citate la punctul 63 din prezenta hotărâre, ca urmare a contribuției lor semnificative în cadrul procedurii administrative care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu.
În al doilea rând, reiese din considerentul (2) al regulamentului în litigiu că reclamantele în primă instanță sunt identificate nominal în acest regulament, în calitate de producători din Uniune care au depus o cerere de reexaminare intermediară. De asemenea, majoritatea acestora au fost identificați nominal încă din cea mai timpurie etapă a procedurii, astfel cum reiese din considerentele (1) și (8) ale Regulamentului nr. 1259/2005. În plus, este necesar să se constate că aceste părți au fost calificate, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 1.2 din acest din urmă regulament, drept „părți interesate de procedură” sau „părți interesate”. În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 6 alineatul (5) din regulamentul de bază, asemenea părți pot fi audiate, la cerere, cu condiția să demonstreze că sunt efectiv părți interesate care pot fi afectate de rezultatul procedurii și că există motive speciale pentru a fi audiate. În speță, din moment ce, astfel cum s‑a subliniat la punctul 71 din prezenta hotărâre, reclamantele în primă instanță au fost audiate în cadrul procedurii administrative care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu, ele au fost considerate părți care pot fi afectate de rezultatul procedurii.
În al treilea rând, este necesar să se arate că aceleași părți au fost vizate de anchetele pregătitoare, în sensul jurisprudenței citate la punctul 64 din prezenta hotărâre, și ca urmare a faptului că taxa antidumping instituită prin acest regulament a fost stabilită în funcție de situația lor specială pe piața vizată de acest regulament și de prejudiciul pe care l‑au suferit ca urmare a practicilor de dumping pe care regulamentul în litigiu urmărea să le elimine.
Astfel, după cum reiese din considerentele (53)-(82) ale Regulamentului nr. 1259/2005, ale cărui concluzii au fost confirmate în considerentul (27) al Regulamentului nr. 130/2006, în urma examinării efectelor importurilor care fac obiectul dumpingului constatat asupra industriei Uniunii, s‑a concluzionat că industria menționată suferise un prejudiciu important, în sensul articolului 3 din regulamentul de bază. În continuare, Comisia a considerat, în considerentele (115)-(118) ale Regulamentului nr. 1259/2005, că instituirea unor măsuri provizorii era necesară pentru a împiedica agravarea prejudiciului cauzat industriei Uniunii de importurile care fac obiectul dumpingului în cauză și că aceste măsuri trebuiau să fie instituite la un nivel suficient pentru a elimina efectele dumpingului prejudiciabil. Aceste considerații au fost confirmate de Consiliu la punctul (39) din Regulamentul nr. 130/2006.
Din moment ce taxa antidumping în cauză fusese stabilită în funcție de marja de prejudiciu pe care importurile care făceau obiectul dumpingului constatat îl cauzase industriei Uniunii, în privința căreia reclamantele în primă instanță erau reprezentative, iar aceste părți sufereau efectele negative grave ale practicilor de dumping pe care regulamentul în litigiu urmărea să le elimine, trebuie să se considere că părțile menționate aveau un interes legitim, în sensul jurisprudenței citate la punctul 69 din prezenta hotărâre, de a introduce o acțiune de apărare a Uniunii și că, prin urmare, acestora trebuia să li se recunoască un drept la acțiune în temeiul statutului juridic care le este conferit de regulamentul de bază.
Prin urmare, fără a săvârși o eroare, Tribunalul a considerat la punctele 49-59 din hotărârea atacată că, în măsura în care reclamantele în primă instanță se aflau la originea procedurii de reexaminare intermediară parțială, iar măsurile adoptate în urma acestei proceduri erau destinate să contrabalanseze dumpingul aflat la originea prejudiciului ale cărui victime erau acestea în calitate de producători‑concurenți din Uniune care operau pe aceeași piață ca cei doi producători‑exportatori chinezi vizați de regulamentul în litigiu, acesta din urmă producea în mod direct efecte asupra situației lor juridice.
Această apreciere nu poate fi repusă în discuție de argumentele invocate de Comisie și de Consiliu, astfel cum au fost prezentate la punctele 47-52 din prezenta hotărâre.
Primo
, în ceea ce privește argumentul Comisiei potrivit căruia Tribunalul s‑ar fi întemeiat pe principiul protecției jurisdicționale efective pentru a extinde condiția privind „afectarea directă”, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, este suficient să se constate că Tribunalul s‑a referit doar cu titlu suplimentar la acest principiu la punctul 93 din hotărârea atacată.
Or, conform unei jurisprudențe constante a Curții, argumentele îndreptate împotriva unui motiv al hotărârii atacate care are un caracter neesențial, chiar presupunând că sunt întemeiate, nu sunt de natură să determine anularea acestei hotărâri (Hotărârea din 19 aprilie 2007, OAPI/Celltech,
C‑273/05 P
,
EU:C:2007:224
, punctul
).
În consecință, primul argument trebuie respins ca inoperant.
Secundo
, în ceea ce privește argumentul prin care Comisia apreciază că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că reclamantele în primă instanță erau afectate în mod direct de regulamentul în litigiu pentru simplul fapt că acest regulament producea efecte asupra situației lor materiale, trebuie amintit, astfel cum s‑a arătat la punctele 71-77 din prezenta hotărâre, că regulamentul menționat afectează aceste părți nu numai ca urmare a situației lor materiale, ci și a situației lor juridice în cadrul procedurii care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu.
În consecință, acest argument trebuie respins ca nefondat.
De asemenea, având în vedere faptul că, pe de o parte, în speță, criteriul privind „afectarea directă”, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, a fost interpretat în lumina sistemului instituit prin regulamentul de bază și a naturii măsurilor antidumping prevăzute de acesta, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 62-77 din prezenta hotărâre, argumentația Comisiei referitoare la eventuala transpunere, în domeniul antidumpingului, a abordării urmate de Curte în privința acestui criteriu în Hotărârea din 6 noiembrie 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia, Comisia/Scuola Elementare Maria Montessori și Comisia/Ferracci (
C‑622/16 P‑C‑624/16 P
,
EU:C:2018:873
), adoptată în domeniul ajutoarelor de stat este, în orice caz, inoperantă.
Pe de altă parte, din moment ce s‑a stabilit, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 71-77 și 82 din prezenta hotărâre, că regulamentul în litigiu afectează situația juridică a reclamantelor în primă instanță, trebuie de asemenea să fie înlăturate ca inoperante atât argumentația Comisiei referitoare la pretinsa necesitate ca acest regulament să confere părților respective un drept material sub forma unui drept subiectiv la instituirea taxelor antidumping de un anumit nivel, cât și argumentul Consiliului în temeiul căruia regulamentul menționat nu poate produce efecte asupra situației juridice a părților menționate, întrucât ele nu plătesc nicio taxă antidumping asupra produsului în cauză.
Tertio
, Comisia consideră în mod eronat că prejudiciul suferit de reclamantele în primă instanță fusese apreciat nu în regulamentul în litigiu, ci în Regulamentul nr. 349/2012, care nu fusese analizat în cadrul prezentului litigiu. Astfel, este suficient să se constate că reiese din cuprinsul punctelor 86-89 din hotărârea atacată că, în cadrul procedurii în fața Tribunalului, Consiliul a admis că regulamentul în litigiu, adoptat după două luni de la Regulamentul nr. 349/2012, nu repunea în discuție constatările stabilite de acest regulament, referitoare la existența atât a unui prejudiciu important suferit de industria Uniunii, cât și a unei legături de cauzalitate între importurile originare din China, inclusiv cele ale celor doi producători‑exportatori chinezi în cauză, și prejudiciul menționat.
În consecință, acest argument al Comisiei trebuie să fie respins ca nefondat.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se respingă primul aspect al primului motiv invocat de Comisie în recursul incident, ca fiind în parte inoperant și în parte nefondat.
Cu privire la al doilea aspect al primului motiv, întemeiat pe cererea Comisiei având ca obiect respingerea ca nefondat a celui de al cincilea motiv de ordin procedural invocat în fața Tribunalului
–
Argumentația părților
Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv, Comisia, susținută de Consiliu și de Changmao Biochemical Engineering, arată în esență că, în ipoteza în care Curtea ar decide să admită primul aspect al acestui motiv al recursului incident și să anuleze hotărârea atacată pe acest temei, al cincilea motiv invocat de reclamantele în primă instanță în fața Tribunalului, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și pe nemotivare, ar trebui respins ca nefondat.
Distillerie Bonollo și alții contestă admisibilitatea cererii Comisiei privind respingerea ca neîntemeiat a celui de al cincilea motiv invocat în fața Tribunalului.
–
Aprecierea Curții
În această privință, este suficient să se arate, astfel cum s‑a subliniat la punctul 89 din prezenta hotărâre, că al doilea aspect al primului motiv al recursului incident a fost invocat de Comisie doar cu titlu subsidiar, în ipoteza în care Curtea ar decide să admită primul aspect al acestui motiv al recursului incident și să anuleze hotărârea atacată pe acest temei.
Întrucât, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 88 din prezenta hotărâre, primul aspect al prezentului motiv al recursului incident nu a fost admis, al doilea aspect al acestui motiv trebuie respins ca fiind, în orice caz, inoperant.
Cu privire la al doilea motiv al recursului incident
Argumentația părților
Prin intermediul celui de al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar în ipoteza în care Curtea ar decide să nu anuleze hotărârea atacată, Comisia, susținută de Consiliu și de Changmao Biochemical Engineering, arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis, la punctul 2 din dispozitivul acestei hotărâri, să mențină efectele regulamentului în litigiu până la adoptarea, nu numai de către Comisie, ci și de către Consiliu, a măsurilor pe care le presupune executarea hotărârii menționate. Comisia susține că, întrucât a conferit la acest punct Consiliului competența de a adopta măsuri antidumping, Tribunalul a încălcat Regulamentul (UE) nr. 37/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2014 (
JO 2014, L 18, p. 1
), care atribuie Comisiei competența exclusivă în acest domeniu, inclusiv atunci când măsurile antidumping priveau taxe adoptate inițial de Consiliu, înainte de intrarea în vigoare a acestui regulament, și reinstituite după redeschiderea anchetei în vederea executării unei hotărâri a instanțelor Uniunii de anulare a acestor taxe.
Distillerie Bonollo și alții contestă această argumentație. Ele arată că, deși Regulamentul nr. 37/2014 a condus la un transfer de competență în favoarea Comisiei în ceea ce privește adoptarea măsurilor antidumping definitive, la data introducerii cererii introductive în această cauză, și anume la 28 septembrie 2012, Consiliul, care era, de altfel, „arhitectul inițial” al regulamentului în litigiu, dispunea de competența respectivă. Distillerie Bonollo și alții amintesc în această privință că, potrivit articolului 266 TFUE, revine instituției emitente a actului atacat obligația să ia măsurile impuse de executarea hotărârilor instanțelor Uniunii, precizând totodată că acest lucru nu mai este posibil în speță. În consecință, Distillerie Bonollo și alții apreciază că, la punctul 2 din dispozitivul hotărârii atacate, Tribunalul a încercat în realitate să soluționeze această chestiune a transferului de competențe. Pe de altă parte, punctul respectiv ar trebui interpretat în sensul că, în orice caz, Comisia nu este scutită de obligațiile care îi revin în această privință.
Aprecierea Curții
Este necesar să se arate că, astfel cum a constatat domnul avocat general la punctul 127 din concluziile sale, articolul 1 din Regulamentul nr. 37/2014 modifică articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, în sensul că taxele antidumping definitive care erau impuse anterior de Consiliu sunt instituite în prezent de Comisie.
Într‑adevăr, deși, înainte de modificarea intervenită odată cu intrarea în vigoare a Regulamentului nr. 37/2014, articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază conferea Consiliului competența de a impune taxe antidumping, această dispoziție din regulamentul de bază, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 37/2014, reluată ulterior de Regulamentul 2016/1036, prevede că, în cazul în care din constatarea definitivă a faptelor reiese că există dumping care a cauzat un prejudiciu și că interesul Uniunii necesită măsuri în conformitate cu articolul 21, Comisia impune o taxă antidumping definitivă.
În această privință, Curtea a statuat deja în esență că dispoziția menționată, astfel cum a fost modificată, coroborată cu articolul 14 alineatul (1) din regulamentul de bază, constituie temeiul juridic care abilitează Comisia nu numai să impună taxe antidumping prin regulament, ci și să reinstituie astfel de taxe în urma pronunțării unei hotărâri prin care este anulat un regulament de instituire a taxelor antidumping (Hotărârea din 19 iunie 2019, C & J Clark International,
C‑612/16
, nepublicată,
EU:C:2019:508
, punctele
și
, precum și jurisprudența citată).
În speță, după cum a arătat domnul avocat general la punctul 128 din concluziile sale, măsurile pe care le presupune executarea hotărârii atacate pot fi adoptate numai după data pronunțării acestei hotărâri, și anume după 3 mai 2018. Astfel, întrucât aceste măsuri pot fi adoptate numai după intrarea în vigoare a Regulamentului 2016/1036, și anume după 20 iulie 2016, ele trebuie să se întemeieze pe articolul 9 alineatul (4) din regulamentul respectiv coroborat cu articolul 14 alineatul (1) din acesta. Rezultă că numai Comisia poate adopta aceste măsuri.
În consecință, este necesar să se considere că, în măsura în care a statuat la punctul 2 din dispozitivul hotărârii atacate că revenea nu numai Comisiei, ci și Consiliului sarcina de a adopta măsurile pe care le presupune executarea respectivei hotărâri, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept.
Această apreciere nu poate fi repusă în discuție de argumentația susținută de Distillerie Bonollo și alții întemeiată pe obligațiile care reveneau Consiliului, în calitatea sa de instituție emitentă a regulamentului în litigiu, în temeiul articolului 266 TFUE.
Desigur, în temeiul acestei dispoziții, instituția Uniunii emitentă a actului anulat de Curte sau de Tribunal este obligată să ia măsurile impuse de executarea hotărârii prin care a fost anulat acest act (Hotărârea din 14 iunie 2016, Comisia/McBride și alții,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
, punctul
, precum și Hotărârea din 19 iunie 2019, C & J Clark International,
C‑612/16
, nepublicată,
EU:C:2019:508
, punctul
).
Cu toate acestea, înainte de adoptarea unor astfel de măsuri de către instituția emitentă a actului anulat, se pune problema competenței acesteia, dat fiind că instituțiile Uniunii nu pot acționa decât în limitele competenței lor atribuite (Hotărârea din 14 iunie 2016, Comisia/McBride și alții,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
, punctul
). Principiile echilibrului instituțional și atribuirii competențelor, așa cum sunt consacrate la articolul 13 alineatul (2) TUE, implică astfel ca fiecare instituție să acționeze în limitele atribuțiilor care îi sunt conferite prin tratate, în conformitate cu procedurile, cu condițiile și cu scopurile prevăzute de acestea (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 iulie 2016, Consiliul/Comisia,
C‑660/13
,
EU:C:2016:616
, punctele
și
, precum și jurisprudența citată).
Prin urmare, deși articolul 266 TFUE creează, desigur, o obligație de a acționa în sarcina instituției în cauză, ea nu constituie un izvor de competență pentru respectiva instituție și nici nu îi permite să se bazeze pe un temei juridic care a fost abrogat între timp (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 iunie 2019, C & J Clark International,
C‑612/16
, nepublicată,
EU:C:2019:508
, punctul
și jurisprudența citată). Astfel, potrivit jurisprudenței, pe de o parte, dispoziția care constituie temeiul juridic al unui act și care abilitează o instituție a Uniunii să adopte actul în cauză trebuie să fie în vigoare la momentul adoptării acestuia și, pe de altă parte, se prezumă în general că normele de procedură se aplică în momentul la care intră în vigoare (Hotărârea din 29 martie 2011, ThyssenKrupp Nirosta/Comisia,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
, punctul
și jurisprudența citată).
În aceste condiții, al doilea motiv al recursului incident trebuie să fie admis, în măsura în care se referă la eroarea de drept săvârșită de Tribunal la punctul 2 din dispozitiv, potrivit căreia Consiliul are obligația de a adopta măsurile pe care le presupune executarea hotărârii atacate. În consecință, punctul 2 din dispozitivul hotărârii atacate trebuie anulat în măsura în care prin acesta Tribunalul a impus Consiliului să adopte măsurile pe care le presupune executarea acestei hotărâri, iar recursul incident trebuie respins în rest.
Cu privire la recursul principal
În cadrul recursului formulat, Changmao Biochemical Engineering invocă un motiv unic care se referă la punctele 130, 133, 134, 136, 137 și 139-141 din hotărârea atacată și prin care reproșează Tribunalului că a săvârșit mai multe erori de drept în cadrul analizei pe care a realizat‑o cu privire la primul motiv invocat în fața sa de reclamantele în primă instanță.
Consiliul invocă inadmisibilitatea recursului, pentru motivul că hotărârea atacată nu ar privi în mod direct Changmao Biochemical Engineering, în sensul articolului 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.
Comisia și Distillerie Bonollo și alții susțin, cu titlu principal, argumentația invocată de Consiliu.
Cu privire la admisibilitatea recursului principal
Argumentația părților
Consiliul susține că hotărârea atacată nu privește în mod direct recurenta, întrucât regulamentul în litigiu a fost deja anulat, în măsura în care i se aplica acesteia, prin Hotărârea din 1 iunie 2017, Changmao Biochemical Engineering/Consiliul (
T‑442/12
,
EU:T:2017:372
). Astfel, ea nu ar avea calitatea, în temeiul condițiilor prevăzute la articolul 56 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, să formuleze acest recurs.
În primul rând, Consiliul arată că, pe de o parte, această hotărâre a rămas definitivă înainte de pronunțarea hotărârii atacate. Pe de altă parte, Consiliul susține că anularea regulamentului în litigiu pronunțată prin Hotărârea din 1 iunie 2017, Changmao Biochemical Engineering/Consiliul (
T‑442/12
,
EU:T:2017:372
), în privința Changmao Biochemical Engineering, a repus‑o pe aceasta în situația în care se afla anterior adoptării regulamentului menționat, și anume cea guvernată de Regulamentul nr. 349/2012. Pentru acest motiv, ar trebui să se considere că anularea regulamentului în litigiu de către Tribunal în hotărârea atacată și menținerea efectelor sale față de Ninghai Organic Chemical Factory nu pot produce efecte juridice asupra situației juridice a Changmao Biochemical Engineering.
Întrucât nu există nicio legătură juridică între recurentă și Ninghai Organic Chemical Factory, obligația ce revine instituțiilor competente, în temeiul articolului 266 TFUE, de a adopta măsurile necesare pentru a se conforma hotărârii atacate nu ar privi decât produsele fabricate de această din urmă întreprindere.
Pe de altă parte, în opinia Consiliului, calitatea de intervenientă în primă instanță a Changmao Biochemical Engineering nu îi conferea acesteia calitatea procesuală pentru a formula prezentul recurs.
În al doilea rând, Consiliul consideră că Changmao Biochemical Engineering confundă efectele juridice ale Hotărârii din 1 iunie 2017, Changmao Biochemical Engineering/Consiliul (
T‑442/12
,
EU:T:2017:372
), cu cele ale hotărârii atacate. Astfel, contrar argumentației acesteia, potrivit căreia punctul 2 din dispozitivul hotărârii atacate ar obliga în fapt Comisia să majoreze nivelul taxelor antidumping aplicabile produselor sale în modul expus în considerentele (55)–(57) ale Regulamentului 2018/921, nivelul acestor taxe nu ar putea fi modificat în privința importurilor produselor fabricate de Changmao Biochemical Engineering decât în urma procedurii inițiate de Comisie prin avizul din 7 septembrie 2017. Pe de altă parte, din considerentul (58) al Regulamentului 2018/921 nu ar rezulta că hotărârea atacată privea în mod direct Changmao Biochemical Engineering, astfel încât aceasta din urmă nu poate fi interpretată în sensul că îi conferă calitatea procesuală activă în cadrul prezentului recurs.
În al treilea rând, Consiliul susține că Changmao Biochemical Engineering nu are niciun interes să formuleze un recurs împotriva hotărârii atacate, pentru motivul că anularea acesteia nu i‑ar aduce niciun beneficiu.
În al patrulea rând, potrivit Consiliului, inadmisibilitatea prezentului recurs nu limitează dreptul Changmao Biochemical Engineering de acces la o instanță în privința actelor care o privesc direct. Astfel, dacă această societate nu ar fi satisfăcută de rezultatul anchetei privind produsele sale, ulterioară redeschiderii de către Comisie a procedurii de dumping, ea ar putea să formuleze o acțiune la Tribunal împotriva deciziei Comisiei prin care s‑a dispus această redeschidere, și anume împotriva deciziei pe care Comisia va trebui să o adopte în urma avizului din 7 septembrie 2017.
Comisia și Distillerie Bonollo și alții susțin această argumentație.
Comisia amintește de asemenea că, la punctele 52 și 57 din Concluziile prezentate în cauzele conexate Fresh Del Monte Produce/Comisia și Comisia/Fresh Del Monte Produce (
C‑293/13 P și C‑294/13 P
,
EU:C:2014:2439
), avocata generală Kokott a arătat că „[e]ste vizat direct, în sensul articolului 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții [de Justiție a Uniunii Europene], recurentul sau persoana care depune un recurs incident atunci când decizia atacată produce o modificare defavorabilă a situației sale juridice sau a intereselor sale economice ori morale [și că această] hotărâre trebuie, așadar, să îi cauzeze un prejudiciu material”. Comisia consideră însă că, în speță, întrucât regulamentul în litigiu a fost anulat prin Hotărârea din 1 iunie 2017, Changmao Biochemical Engineering/Consiliul (
T‑442/12
,
EU:T:2017:372
), în măsura în care se aplica recurentei, hotărârea atacată prin care Tribunalul anulează acest regulament nu modifică decât situația juridică a Ninghai Organic Chemical Factory și nu are niciun efect asupra situației juridice a Changmao Biochemical Engineering.
Comisia precizează în plus că decizia, care reiese din avizul din 7 septembrie 2017, de redeschidere a anchetei antidumping privind importurile de acid tartric originar din China ce condusese la adoptarea regulamentului în litigiu, în măsura în care acesta se aplică în privința Changmao Biochemical Engineering, și de reluare a anchetei din punctul în care s‑a produs neregularitatea constituia doar un act pregătitor și nu era susceptibilă să modifice efectele juridice care decurg din dispozitivul și din motivarea hotărârii atacate, care a fost pronunțată, pe de altă parte, ulterior acestui act pregătitor.
Distillerie Bonollo și alții susțin că, prin argumentația sa, Changmao Biochemical Engineering modifică condiția de admisibilitate a recursurilor formulate de alți intervenienți decât statele membre și instituțiile Uniunii, prevăzută la articolul 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, care constă în faptul că decizia Tribunalului a cărei anulare o solicită le „privește în mod direct”, în sensul că aceste părți ar avea calitatea procesuală să formuleze recurs atunci când decizia Tribunalului poate conduce la adoptarea unui act juridic ale cărui efecte nu ar fi încă materializate și care ar putea, prin urmare, să le afecteze în viitor. Distillerie Bonollo și alții consideră că recurenta doar face trimitere, în mod preventiv, la un act juridic distinct și viitor, și anume la un nou regulament de punere în aplicare, pe care instituțiile Uniunii competente ar fi obligate să îl adopte pentru a se conforma hotărârii atacate și care ar putea determina aceste instituții să stabilească o marjă de dumping mai ridicată în ceea ce privește acidul tartric. Totuși, la data introducerii recursului, această argumentație s‑ar întemeia pe considerații pur ipotetice.
Recurenta contestă aceste argumente în totalitate. Astfel, pentru a demonstra că hotărârea atacată o privește în mod direct, în sensul articolului 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, Changmao Biochemical Engineering susține că instituțiile Uniunii vor trebui să adopte, în temeiul punctului 2 din dispozitivul acestei hotărâri, măsuri antidumping bazate pe o metodă de calcul al valorii produselor în cauză diferită de cea prevăzută de regulamentul în litigiu. Astfel, metoda de calcul al valorii „construite” utilizată în acest regulament ar fi înlocuită de cea referitoare la „prețul de vânzare pe piața internă efectiv al producătorilor din țara analoagă de referință”, și anume Argentina. Noul calcul al marjei de dumping, astfel cum a fost stabilit potrivit acestei din urmă metode, ar avea ca efect instituirea asupra exporturilor produselor sale către Uniune a unor taxe antidumping mult mai ridicate decât cea de 13,1 %, stabilită de regulamentul în litigiu, sau de 10,1 %, astfel cum a fost stabilită de Regulamentul de punere în aplicare nr. 349/2012 și confirmată, în ultimul rând, de Regulamentul de punere în aplicare 2018/921.
Potrivit Changmao Biochemical Engineering, din aceste elemente reiese în mod clar că punctul 2 din dispozitivul hotărârii atacate o privește în mod direct.
Recurenta adaugă că, în orice caz, îndeplinește de asemenea criteriile de admisibilitate enunțate în Hotărârea din 2 octombrie 2003, International Power și alții/NALOO (
C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P și C‑180/01 P
,
EU:C:2003:534
), prin care Curtea a recunoscut în esență că o decizie a Tribunalului ar „privi în mod direct” interveniente în primă instanță care ar putea fi expuse riscului introducerii unei acțiuni în despăgubire în fața instanțelor naționale ca urmare a măsurilor adoptate de Comisie pentru executarea deciziei respective. Aceasta arată că, în speță, este supusă unui astfel de risc.
Aprecierea Curții
Potrivit articolului 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, un recurs poate fi introdus împotriva unei decizii a Tribunalului de un intervenient în primă instanță, altul decât un stat membru sau o instituție a Uniunii, numai în cazul în care această decizie îl „privește în mod direct”.
În speță, astfel cum arată Consiliul, Comisia și Distillerie Bonollo și alții, regulamentul în litigiu a fost anulat, în măsura în care i se aplica recurentei în prezentul recurs, prin Hotărârea din 1 iunie 2017, Changmao Biochemical Engineering/Consiliul (
T‑442/12
,
EU:T:2017:372
), rămasă definitivă. Prin urmare, aceasta a fost pusă în situația în care se afla anterior intrării în vigoare a respectivului regulament, și anume cea reglementată de Regulamentul de punere în aplicare nr. 349/2012, care prevedea o taxă antidumping de 10,1 % pentru produsele Changmao Biochemical Engineering.
Dat fiind că, astfel cum a confirmat Comisia în ședința în fața Curții, ancheta de reexaminare pe care o inițiase în urma avizului din 7 septembrie 2017 fusese suspendată până la pronunțarea hotărârii Curții în cadrul prezentei proceduri, admisibilitatea recursului este condiționată numai de aspectul dacă hotărârea atacată privește în mod direct Changmao Biochemical Engineering, în sensul articolului 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.
În acest sens, trebuie amintit că, prin hotărârea atacată, Tribunalul a anulat regulamentul în litigiu pentru motivul că, din cauza refuzului față de Changmao Biochemical Engineering și Ninghai Organic Chemical Factory de a continua să beneficieze de statutul de SEP, valoarea normală a produselor lor nu a fost stabilită, în cadrul procedurii de reexaminare intermediară parțială, „pe baza prețurilor de vânzare pe piața internă din Argentina”, astfel cum a fost cazul pentru producătorii‑exportatori care nu au beneficiat de statutul de SEP în cadrul procedurii inițiale, ci a fost „construită”„pe baza costurilor de producție din Argentina”. Această schimbare de metodologie în raport cu calculul efectuat în cadrul procedurii inițiale în privința producătorilor‑exportatori care nu sunt beneficiari ai statutului de SEP a fost considerată de Tribunal o încălcare a articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, întrucât nu se întemeia pe o schimbare a circumstanțelor. Tribunalul a precizat, pe de altă parte, la punctul 134 din hotărârea atacată că, deși reieșea din regulamentul în litigiu că alegerea metodologiei astfel utilizate se datora diferențelor, în special de cost, dintre procedeele de producție a acidului tartric în Argentina și în China, și anume dintre procedeul natural și, respectiv, procedeul sintetic, aceste diferențe existau și erau deja cunoscute în stadiul procedurii inițiale.
Trebuie arătat că afirmația Changmao Biochemical Engineering potrivit căreia valoarea normală, astfel cum a fost calculată nu „pe baza costurilor de producție din Argentina”, ci pe baza prețurilor de vânzare pe piața internă din Argentina, ar avea ca efect instituirea taxelor la un nivel semnificativ mai ridicat decât cel de 13,1 % impus de regulamentul în litigiu nu a fost contestată de niciuna dintre părțile care au participat la prezenta procedură. În consecință, ca și în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 2 octombrie 2003, International Power și alții/NALOO (
C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P și C‑180/01 P
,
EU:C:2003:534
, punctul
), la care face trimitere recurenta, există efectiv un risc ca măsurile adoptate de Comisie în executarea hotărârii atacate să fie defavorabile pentru Changmao Biochemical Engineering și ca aceasta să fie expusă unor acțiuni pentru plata unor taxe antidumping mult mai ridicate decât cea impusă de regulamentul în litigiu.
Pe de altă parte, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 1 din dispozitivul hotărârii atacate, regulamentul în litigiu este anulat în totalitate, iar nu în privința unui producător‑exportator determinat.
Rezultă că, astfel cum a arătat în esență domnul avocat general la punctele 152 și 153 din concluziile sale, Comisia va trebui, în executarea acestei hotărâri, să recalculeze valoarea normală pe baza prețurilor de vânzare pe piața internă din Argentina nu numai pentru Ninghai Organic Chemical Factory, ci și pentru Changmao Biochemical Engineering.
În consecință, trebuie să se considere că hotărârea atacată privește în mod direct Changmao Biochemical Engineering, în sensul articolului 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și că, prin urmare, acțiunea sa trebuie declarată admisibilă.
Argumentele Consiliului întemeiate pe avizul din 7 septembrie 2017 nu au, în această privință, nicio incidență asupra aprecierii admisibilității prezentului recurs.
Același lucru este valabil pentru argumentația prezentată de Distillerie Bonollo și alții potrivit căreia nu hotărârea atacată ar privi în mod direct Changmao Biochemical Engineering, ci măsurile care vor fi adoptate ulterior de instituțiile Uniunii în executarea hotărârii menționate. Ele susțin că numai după adoptarea acestor măsuri se poate considera că hotărârea menționată privește în mod direct recurenta, în sensul articolului 56 al doilea paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.
În această privință, este suficient să se constate că, astfel cum a arătat domnul avocat general în esență la punctul 162 din concluziile sale, întrucât actul anulat prin hotărârea Tribunalului este un regulament, obligația Comisiei să adopte măsurile pe care le presupune executarea acestei hotărâri apare doar de la data finalizării procedurii prezentului recurs.
Având în vedere toate considerațiile care precedă, excepția de inadmisibilitate invocată de Consiliu trebuie respinsă și prezentul recurs trebuie declarat admisibil.
Cu privire la motivul unic al recursului principal
Motivul unic al recursului se împarte în trei aspecte. Prin intermediul primului aspect al acestui motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a apreciat că Consiliul a schimbat metodologia pentru a determina valoarea normală a produselor în cauză, cu încălcarea articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. Al doilea aspect al motivului menționat se întemeiază pe lipsa unei distincții între producătorii‑exportatori care au cooperat și cei care nu au cooperat. În sfârșit, prin intermediul celui de al treilea aspect al aceluiași motiv, recurenta susține că hotărârea atacată este afectată de erori de apreciere în ceea ce privește valoarea normală în țările care nu au o economie de piață.
Cu privire la primul aspect al motivului unic, întemeiat pe o încălcare a articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază
–
Argumentația părților
Prin intermediul primului aspect al motivului său unic, Changmao Biochemical Engineering susține că Tribunalul a considerat în mod eronat că Consiliul, cu încălcarea articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, a utilizat, în cadrul procedurii de reexaminare parțială care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu, o metodă de calculare a valorii normale diferită de cea care a fost aplicată în cadrul procedurii inițiale. Ea consideră că aceeași metodă unică a fost aplicată în speță. Diferența de rezultat s‑ar datora faptelor specifice din speță și în special diferențelor materiale de producție a acidului tartric în Argentina și în China.
În plus, potrivit recurentei, faptul că Tribunalul a considerat că utilizarea unei valori normale construite, iar nu a unei valori normale bazate pe prețurile de vânzare efective în țara analoagă de referință reflecta o schimbare de metodă, interzisă în temeiul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, ar echivala cu limitarea în mod nejustificat a puterii discreționare de care dispun instituțiile Uniunii pentru construirea valorii normale.
Recurenta adaugă că, chiar presupunând că a avut loc o asemenea schimbare de metodă, aceasta ar fi justificată de schimbarea majoră a circumstanțelor în cursul procedurii de reexaminare intermediară parțială, care a afectat operațiunile exportatorilor chinezi și care a condus la imposibilitatea acesteia de a putea continua să beneficieze de statutul de SEP, de care s‑a putut prevala în cadrul procedurii inițiale. Ea consideră că în mod eronat Tribunalul nu a calificat pierderea acestui statut drept o schimbare a circumstanțelor, în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. Or, Consiliul ar fi recurs, în cadrul procedurii de reexaminare, la valoarea normală construită pe baza costurilor de producție în țara analoagă de referință ca urmare a pierderii acestui statut.
Comisia susține că este necesar să se stabilească dacă articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază trebuie să fie interpretat în sensul că se aplică în modul restrictiv sugerat de recurentă, și anume pentru „fiecare întreprindere”, sau în modul extensiv reținut de Tribunal în hotărârea atacată și care implică în esență o comparație realizată „pentru fiecare anchetă în parte”.
Comisia consideră că trebuie reținută interpretarea Tribunalului. În opinia sa, se poate deduce din contextul global al articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază că obiectivul acestei dispoziții urmărește garantarea securității juridice a tuturor întreprinderilor vizate de măsuri antidumping. În consecință, Comisia susține că dispoziția menționată poate fi considerată, în cadrul procedurilor de reexaminare, precum procedura de reexaminare intermediară parțială care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu, drept expresia principiului general al egalității de tratament, care este consacrat în prezent la articolul 20 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Or, raționamentul urmat de Tribunal în hotărârea atacată ar fi conform acestei interpretări.
În consecință, acest prim aspect al motivului unic de recurs, precum și recursul în ansamblul său ar trebui respinse ca nefondate.
Distillerie Bonollo și alții invocă inadmisibilitatea motivului unic de recurs, sub fiecare dintre aspectele sale, în măsura în care Changmao Biochemical Engineering ar solicita Curții să controleze aprecierea faptelor efectuată de Tribunal sau s‑ar limita să reitereze argumente care fuseseră deja invocate de Consiliu și de Comisie în cursul procedurii în primă instanță. În plus, reclamantele în primă instanță consideră că acest motiv unic ar trebui, în orice caz, să fie respins ca nefondat.
–
Aprecierea Curții
În conformitate cu articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, în toate anchetele de reexaminare, Comisia aplică, în măsura în care circumstanțele nu s‑au schimbat, aceeași metodă ca cea utilizată în cadrul anchetei care a avut ca rezultat impunerea taxei antidumping în cauză, ținându‑se seama printre altele de dispozițiile articolului 2 din acest regulament.
Potrivit jurisprudenței, excepția care permite instituțiilor să aplice, în cadrul unei proceduri de reexaminare, o metodă diferită de cea utilizată în cadrul procedurii inițiale în cazul în care circumstanțele s‑au schimbat trebuie în mod necesar să facă obiectul unei interpretări stricte, întrucât o derogare sau o excepție de la o normă generală trebuie să fie interpretată în mod restrictiv (Hotărârea din 19 septembrie 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul,
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
, punctul
și jurisprudența citată).
Cerința unei interpretări stricte nu poate permite totuși instituțiilor menționate să interpreteze și să aplice această dispoziție într‑un mod incompatibil cu conținutul și cu finalitatea acesteia (Hotărârea din 19 septembrie 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Consiliul,
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, pe de o parte, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 129 din hotărârea atacată, în cadrul anchetei care a condus la adoptarea Regulamentului nr. 130/2006, valoarea normală a produselor în cauză ale Changmao Biochemical Engineering și ale Ninghai Organic Chemical Factory, care beneficiau de statutul de SEP, fusese stabilită pe baza prețurilor lor reale de vânzare pe piața internă, conform articolului 2 alineatele (1)-(6) din regulamentul de bază, în timp ce valoarea normală a produselor producătorilor‑exportatori care nu beneficiau de statutul de SEP fusese calculată pe baza prețurilor de vânzare pe piața internă dintr‑o țară analoagă, respectiv Argentina, în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (a) din acest regulament.
Pe de altă parte, din cuprinsul punctului 131 din hotărârea atacată reiese că, în cadrul anchetei care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu, valoarea normală a produselor în cauză ale Changmao Biochemical Engineering și ale Ninghai Organic Chemical Factory a fost calculată pe baza costurilor de producție din țara analoagă, și anume Argentina, conform articolului 2 alineatul (7) din regulamentul de bază.
În această privință, astfel cum a constatat în esență domnul avocat general la punctul 174 din concluziile sale, întrucât statutul de SEP a fost refuzat acestor doi producători‑exportatori chinezi în cadrul anchetei care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu, valoarea normală nu mai putea fi stabilită conform articolului 2 alineatele (1)-(6) din regulamentul de bază.
În aceste condiții, este necesar să se considere că Tribunalul a statuat fără a săvârși o eroare de drept, la punctul 132 din hotărârea atacată, că faptul că valoarea normală a fost construită, pentru cei doi producători‑exportatori chinezi, pe baza costurilor de producție în Argentina și nu a fost stabilită pe baza prețurilor de vânzare pe piața internă din această țară constituia o schimbare de metodologie, în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. Astfel, Tribunalul arată în mod întemeiat la același punct că „valoarea normală pentru producătorii‑exportatori care nu beneficiau de SEP a fost calculată pe baza prețurilor de vânzare internă argentiniene în cadrul anchetei inițiale, în timp ce aceasta a fost construită în esență pe baza costurilor de producție din Argentina în cadrul anchetei de reexaminare pentru cei doi producători‑exportatori chinezi care nu mai puteau beneficia de SEP”. Tribunalul a subliniat de asemenea în mod întemeiat că, întrucât textul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază se referă la aplicarea aceleiași metode în ancheta inițială și în ancheta de reexaminare, această dispoziție nu se limita să impună numai aplicarea aceleiași metode pentru aceeași entitate economică.
Pe de altă parte, deși, astfel cum reiese din cuprinsul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, instituțiile Uniunii au obligația să aplice aceeași metodă pentru calcularea valorii normale pentru producătorii‑exportatori care nu beneficiază de statutul de SEP, în cadrul anchetei inițiale și în cadrul anchetei de reexaminare, sub rezerva unei schimbări a circumstanțelor, Changmao Biochemical Engineering reproșează fără succes Tribunalului că nu a justificat schimbarea de metodologie în speță prin existența unei schimbări a circumstanțelor. În această privință, este suficient să se arate că Tribunalul a constatat, la punctul 134 din hotărârea atacată, că „regulamentul [în litigiu] nu face referire la o schimbare de circumstanțe”, justificarea adusă de Consiliu, expusă în considerentul (27) al acestui regulament, privind diferența dintre metodele de producție din Argentina și din China, neputând caracteriza o schimbare de circumstanțe, din moment ce „aceste diferențe existau și erau deja cunoscute în stadiul anchetei inițiale”.
În plus, trebuie să se precizeze că pierderea statutului de SEP al unei întreprinderi nu poate fi considerată ca reprezentând o schimbare a circumstanțelor, în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, care permite să se justifice aplicarea, în cadrul unei proceduri de reexaminare, a unei metode diferite de cea aplicată în cadrul procedurii care a condus la impunerea taxei antidumping în cauză.
Astfel, orice altă interpretare ar conduce la condiționarea aplicabilității acestei dispoziții, în ceea ce privește întreprinderile care provin din țări fără economie de piață cărora li s‑a atribuit statutul de SEP, de bunăvoința întreprinderilor respective sau de posibilitatea oferită acestora din urmă de a continua să opereze în condiții proprii unei economii de piață.
În ceea ce privește, în sfârșit, argumentul invocat de Changmao Biochemical Engineering, astfel cum s‑a arătat la punctul 136 din această hotărâre, referitor la puterea discreționară de care dispun instituțiile Uniunii pentru a construi valoarea normală, reiese din jurisprudența constantă a Curții că alegerea între diferite metode de calcul al marjei de dumping și aprecierea valorii normale a unui produs presupun aprecierea unor situații economice complexe, în cadrul cărora aceste instituții dispun de o putere largă de apreciere (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 septembrie 2007, Ikea Wholesale,
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
, punctele
și
, precum și jurisprudența citată).
Cu toate acestea, trebuie precizat că, întrucât legiuitorul Uniunii a intenționat să limiteze puterea discreționară menționată în raport cu aplicarea articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază, Consiliul avea obligația să adopte, în cadrul anchetei care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu, în lipsa unei schimbări a circumstanțelor, aceeași metodă ca cea care fusese aplicată în cadrul procedurii care a condus la impunerea taxei antidumping în cauză.
În consecință, primul aspect al motivului unic de recurs trebuie respins.
Cu privire la al doilea și la al treilea aspect ale motivului unic, întemeiate pe erorile de drept săvârșite de Tribunal atunci când a apreciat că recurenta se afla în aceeași situație ca producătorii care nu au cooperat și atunci când a considerat că trebuia aplicată o valoare normală unică tuturor producătorilor‑exportatori cărora li s‑a refuzat statutul de SEP
–
Argumentația părților
Prin intermediul celui de al doilea și al celui de al treilea aspect ale motivului său unic, Changmao Biochemical Engineering susține că, la punctele 139-141 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit mai multe erori de drept privind în principal lipsa unei distincții între categoriile producătorilor‑exportatori care au cooperat și cele care nu au cooperat și aplicarea unei valori normale unice tuturor producătorilor‑exportatori cărora li s‑a refuzat statutul de SEP.
Potrivit recurentei, în mod eronat Tribunalul nu a ținut seama de această distincție la stabilirea valorii normale utilizate pentru calcularea marjei de dumping. În această privință, Changmao Biochemical Engineering precizează că, deși calculul marjei de dumping pentru categoria producătorilor‑exportatori care nu au cooperat se efectuează pe baza „celor mai bune date disponibile” care provin dintr‑o țară analoagă, în conformitate cu articolul 18 din regulamentul de bază, calculul acestei marje pentru categoria producătorilor‑exportatori care au cooperat se întemeiază pe date pe care ei înșiși le‑au furnizat instituțiilor Uniunii, în cadrul cooperării lor cu acestea din urmă. Or, întrucât nu a făcut nicio distincție între aceste două categorii de producători, Tribunalul le‑ar plasa în mod eronat în aceeași situație și ar supune producătorii‑exportatori care au cooperat acelorași reguli de calcul al valorii normale precum cele aplicabile producătorilor‑exportatori care nu au cooperat, și anume cele întemeiate pe „cele mai bune date disponibile”, în temeiul articolului 18 din regulamentul de bază.
Recurenta consideră că Tribunalul ar fi trebuit să recunoască existența unei a treia categorii de producători‑exportatori, din care ea însăși făcea parte după pierderea statutului său de SEP, și anume categoria producătorilor‑exportatori chinezi care nu mai beneficiau de statutul de SEP, dar care au cooperat în cadrul anchetei de reexaminare parțială intermediară. Or, în opinia sa, articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază nu se poate aplica acestei categorii de producători‑exportatori. Astfel, tratamentul aplicat producătorilor‑exportatori care au cooperat și care au beneficiat de statutul de SEP în cadrul procedurii inițiale nu ar putea conduce la aplicarea acestei dispoziții în privința acelorași producători‑exportatori care, deși au cooperat în cadrul reexaminării intermediare parțiale care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu, nu au fost totuși considerați ca funcționând în condițiile unei economii de piață.
Potrivit Changmao Biochemical Engineering, instituțiile Uniunii ar trebui, în orice caz, să fie libere să aplice articolul 2 din regulamentul de bază în privința acestei categorii de producători‑exportatori, ținând seama atât de noile circumstanțe care au determinat pierderea statutului lor de SEP, cât și de faptul că aceștia din urmă au cooperat pe deplin cu instituțiile menționate.
Comisia susține că distincția dintre producătorii‑exportatori care au cooperat și cei care nu au cooperat nu este relevantă decât în cazul în care cadrul juridic de referință se întemeiază pe o abordare pentru fiecare întreprindere, aspect pe care Changmao Biochemical Engineering nu ar fi reușit să îl demonstreze. Pe de altă parte, referirile făcute de aceasta din urmă, pe de o parte, la articolul 18 din regulamentul de bază și, pe de altă parte, la riscul de discriminare ar fi inoperante.
Distillerie Bonollo și alții consideră că al doilea și al treilea aspect ale motivului unic trebuie respinse ca inadmisibile.
–
Aprecierea Curții
Argumentația invocată de Changmao Biochemical Engineering în susținerea celui de al doilea și a celui de al treilea aspect ale motivului său unic provine dintr‑o interpretare eronată a hotărârii atacate. Astfel, la punctul 139 din această hotărâre, Tribunalul a considerat că, „spre deosebire de ceilalți producători‑exportatori care nu au cooperat, [Changmao Biochemical Engineering și Ninghai Organic Chemical Factory] au beneficiat de o taxă antidumping individuală întemeiată pe prețurile lor de export respective”. În acest sens, Tribunalul a arătat că din considerentul (22) al regulamentului în litigiu reieșea că cei doi producători‑exportatori care au cooperat au beneficiat de un tratament individual în ceea ce privește calcularea valorii normale a produselor lor respective.
Prin urmare, al doilea aspect al motivului unic trebuie respins ca nefondat.
În ceea ce privește pretinsele erori ale Tribunalului privind aplicarea aceleiași valori normale tuturor producătorilor‑exportatori cărora li s‑a refuzat statutul de SEP, Tribunalul a arătat mai întâi, la punctul 140 din hotărârea atacată, că reieșea din jurisprudență că, „în temeiul articolului 9 alineatul (5) din regulamentul de bază, o taxă antidumping individuală este calculată în mod normal prin compararea valorii normale aplicabile tuturor producătorilor‑exportatori cu prețurile individuale de export ale producătorului în cauză”. El a indicat în continuare, la punctul 141 din această hotărâre, că a fost luată în considerare o valoare normală unică în privința producătorilor‑exportatori care nu au cooperat și cărora li s‑a refuzat statutul de SEP, „întrucât, în această situație, calculele valorii normale se întemeiază pe datele unei țări analoge, așadar în mod independent de datele lor respective”. În plus, Tribunalul a adăugat la acest punct că, „în această din urmă ipoteză, un producător‑exportator poate în continuare să solicite un tratament individual, ceea ce înseamnă că o marjă de dumping individuală va fi calculată prin compararea valorii normale, care este aceeași pentru toți, cu propriile prețuri de export, în loc să se compare valoarea normală cu prețurile de export ale industriei”.
Nu poate fi admisă afirmația Changmao Biochemical Engineering potrivit căreia instituțiile Uniunii ar trebui să fie libere să aplice articolul 2 din regulamentul de bază producătorilor‑exportatori care au cooperat, din moment ce această dispoziție nu conferă unui producător‑exportator neeligibil pentru SEP și care a cooperat dreptul la un tratament mai favorabil în ceea ce privește stabilirea valorii normale. Pe de altă parte, este necesar să se constate că, în orice caz, recurenta nu a demonstrat în ce mod distincția dintre producătorii‑exportatori care au cooperat și cei care nu au cooperat ar autoriza în mod legal Consiliul să treacă de la utilizarea prețurilor efective în țara analoagă, astfel cum s‑a întâmplat în cadrul procedurii inițiale pentru producătorii‑exportatori chinezi neeligibili pentru SEP, la utilizarea valorilor normale construite.
În aceste condiții, este necesar să se respingă al treilea aspect al motivului unic ca nefondat și să se respingă acest motiv.
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că recursul trebuie respins.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când recursul nu este fondat sau atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. În temeiul alineatului (2) al aceluiași articol 138, în cazul în care mai multe părți cad în pretenții, Curtea decide asupra împărțirii cheltuielilor de judecată.
În speță, întrucât Changmao Biochemical Engineering a căzut în pretenții în recursul principal, iar Distillerie Bonollo și alții, Consiliul și Comisia au solicitat obligarea Changmao Biochemical Engineering la plata cheltuielilor de judecată, se impune obligarea acesteia din urmă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Distillerie Bonollo și alții, precum și de Consiliu și de Comisie în cadrul procedurii recursului principal.
Întrucât Comisia a căzut în parte în pretenții în cadrul recursului incident, se impune obligarea acesteia să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, patru cincimi din cheltuielile de judecată efectuate de Distillerie Bonollo și alții aferente acestui recurs incident.
Changmao Biochemical Engineering și Consiliul suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul recursului incident.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară și hotărăște:

1)
Respinge recursul principal.

2)
Anulează punctul 2 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 3 mai 2018, Distillerie Bonollo și alții/Consiliul (
T‑431/12
,
EU:T:2018:251
), în măsura în care prin acesta Tribunalul Uniunii Europene a impus Consiliului Uniunii Europene să adopte măsurile pe care le presupune executarea acestei hotărâri.

3)
Respinge în rest recursul incident.

4)
Obligă Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA și Caviro Distillerie Srl, precum și de Consiliul Uniunii Europene și de Comisia Europeană în cadrul recursului principal.

5)
Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, patru cincimi din cheltuielile de judecată efectuate de Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA și Caviro Distillerie Srl în cadrul recursului incident.

6)
Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată aferente recursului incident.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.