CELEX: 62021CJ0650
Zahtjev za prethodnu odluku
Socijalna politika
Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja
Direktiva 2000/78/EZ
Zabrana diskriminacije na temelju dobi
Plaća službenikâ
Raniji nacionalni propis za koji je utvrđeno da je diskriminatoran
Klasifikacija u novom sustavu plaća provedena upućivanjem na staž utvrđen prema ranijem sustavu plaća
Ispravak tog staža utvrđivanjem referentnog datuma za usporedbu
Diskriminatornost nove klasifikacije
Pravilo kojim se starije službenike stavlja u nepovoljniji položaj

Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje članaka 1., 2. i 6. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (
SL 2000., L 303, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69. i ispravak
SL 2020., L 63, str. 9
.), u vezi s člankom 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
Zahtjev je upućen u okviru sporova između osoba FW i CE, s jedne strane, i Landespolizeidirektiona Niederösterreich (Savezna policijska uprava u Donjoj Austriji, Austrija) i Finanzamta Österreich (Porezna uprava, Austrija), prije Finanzamt Salzburg‑Land (Porezna uprava savezne zemlje Salzburga, Austrija) (u daljnjem tekstu zajedno: porezna uprava), s druge strane, u vezi s utvrđivanjem staža osoba FW i CE u ljestvici platnih razreda saveznih državnih službenika.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člankom 1. Direktive 2000/78, naslovljenim „Svrha”, propisuje se:
„Svrha ove Direktive je utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja.”
Člankom 2. navedene direktive, naslovljenim „Pojam diskriminacije”, određuje se:
„1.   Za potrebe ove Direktive ,načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.
2.   Za potrebe stavka 1.:
(a)
izravna diskriminacija postoji ako se prema nekoj osobi postupa nepovoljnije nego što se postupa ili se postupalo ili bi se postupalo prema nekoj drugoj osobi u usporedivoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1.;
(b)
neizravna diskriminacija postoji ako bi naizgled neutralna odredba, kriterij ili praksa doveli osobe određene vjere ili uvjerenja, određenog invaliditeta, određene dobi ili određene spolne orijentacije u posebno nepovoljan položaj u usporedbi s drugim osobama, osim:
i.
ako su ta odredba, taj kriterij ili ta praksa objektivno opravdani legitimnim ciljem, a sredstva za postizanje tog cilja su primjerena i nužna; […]
[…]”
Člankom 3. navedene direktive, naslovljenim „Područje primjene”, u stavku 1. točki (c) propisuje se:
„U granicama nadležnosti prenesenih na Zajednicu, ova se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
[…]
(c)
zapošljavanje i uvjete rada, uključujući otkaze i plaće”.
Članak 6. te direktive, naslovljen „Opravdano različito postupanje na temelju dobi”, glasi kako slijedi:
„1.   Neovisno o članku 2. stavku 2., države članice mogu predvidjeti da različito postupanje na temelju dobi ne predstavlja diskriminaciju ako su u kontekstu nacionalnog prava te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimne ciljeve politike zapošljavanja, tržišta rada i strukovnog osposobljavanja, te ako su načini ostvarivanja tog cilja primjereni i nužni.
[…]
2.   Neovisno o članku 2. stavku 2., države članice mogu predvidjeti da određivanje dobi za stjecanje status[a] osiguranika ili stjecanje prava na starosnu ili invalidsku mirovinu, za potrebe sustava strukovnog socijalnog osiguranja, uključujući, u okviru tih sustava, određivanje različitih dobnih granica za zaposlenike ili skupine ili kategorije zaposlenika te korištenje, u okviru tih sustava, kriterija dobi u aktuarskim izračunima, ne predstavljaju diskriminaciju na temelju dobi, pod uvjetom da nemaju za posljedicu diskriminaciju na temelju spola.”
Člankom 16. Direktive 2000/78, naslovljenim „Usklađenost”, određuje se:
„Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se:
(a)
ukinuli svi zakoni i drugi propisi koji su protivni načelu jednakog postupanja;
(b)
proglasile ili mogle proglasiti ništetnim ili izmijenile sve odredbe koje su protivne načelu jednakog postupanja, u individualnim ili kolektivnim ugovorima, internim aktima poduzeća ili propisima kojima se uređuju samostalne djelatnosti i profesije te udruženja radnika ili poslodavaca.”
Austrijsko pravo
Austrijsko nacionalno pravo u području plaća i napredovanja saveznih državnih službenika više je puta izmijenjeno zbog suprotnosti određenih njegovih odredaba s pravom Unije. Iz odluke kojom je upućen zahtjev proizlazi da je cilj novog sustava plaća i napredovanja tih službenika, koji je proizišao iz zakonodavnih izmjena objavljenih tijekom 2019. i 2020., okončati diskriminaciju na temelju dobi, koja je proizlazila iz sustava plaća i napredovanja koji je prethodno bio na snazi.
GehG iz 2010.
Radi otklanjanja diskriminacije na temelju dobi koja je proizlazila iz prethodne verzije Gehaltsgesetza (Zakon o plaćama), a koja je bila utvrđena presudom Suda od 18. lipnja 2009., Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
), člankom 8. Gehaltsgesetza 1956. (Zakon iz 1956. o plaćama, BGBl. 54/1956.), kako je izmijenjen Bundesbesoldungsreformom 2010. (Savezni zakon iz 2010. o reformi plaća, BGBl. I, 82/2010.) (u daljnjem tekstu: GehG iz 2010.), u stavku 1. propisivalo se:
„Napredovanje se određuje s obzirom na referentni datum. Osim ako nije drukčije propisano ovim člankom, razdoblje potrebno za napredovanje u drugi stupanj svake kategorije radnog mjesta iznosi pet godina, a dvije godine za ostale stupnjeve.”
Člankom 12. GehG‑a iz 2010. određivalo se:
„1.   Referentni datum za napredovanje po stupnjevima utvrđuje se tako da se razdoblja nakon 30. lipnja u godini u kojoj je nakon upisa u prvi razred škole završeno ili je trebalo završiti devet razreda škole, uzimajući u obzir ograničavajuće odredbe stavaka 4. do 8., dodaju danu prijma u službu:
1.
razdoblja navedena u stavku 2. u cijelosti;
2.
ostala razdoblja
(a)
koja ispunjavaju zahtjeve iz stavka 3. ili 3.a u cijelosti;
(b)
koja ne ispunjavaju zahtjeve iz stavka 3. ili 3.a
(aa)
do tri godine u cijelosti i
(bb)
do dodatne tri godine u polovini trajanja.
1.a   Opseg dodanih razdoblja utvrđenih u skladu sa stavkom 1. točkom 2. podtočkom (b) podtočkom (aa) i stavkom 2. točkom 6. te razdoblja školovanja utvrđenih u skladu sa stavkom 2. točkom 4. podtočkom (d) ne smije prelaziti tri godine. Međutim, ako se
1.
za završetak obrazovanja iz stavka 2. točke 6. zahtijevalo na temelju relevantnih odredaba o školovanju više od dvanaest razreda škole, to se razdoblje produljuje za jednu godinu za svaki razred škole završen nakon 12. razreda;
2.
za završetak školovanja iz stavka 2. točke 4. podtočke (d) zahtijevalo na temelju relevantnih odredaba školovanje dulje od 36 mjeseci, to se razdoblje produljuje za jedan mjesec za svaki završen mjesec školovanja nakon 36 mjeseci.
[…]”
Utvrđivanje referentnog datuma kojim se omogućuje utvrđivanje napredovanja službenika i, stoga, njegov položaj na ljestvici platnih razreda bilo je prema članku 113. stavcima 10. i 11. GehG‑a iz 2010. moguće samo na zahtjev, pri čemu su, osim toga, prethodne odredbe ostale primjenjive u verziji koja je bila na snazi 31. prosinca 2003.
GehG iz 2015.
Kako bi se otklonila diskriminacija na temelju dobi koja proizlazi iz GehG‑a iz 2010., a koja je utvrđena u presudi Suda od 11. studenoga 2014., Schmitzer (
C‑530/13
,
EU:C:2014:2359
), GehG iz 2010. izmijenjen je s retroaktivnim učinkom Bundesbesoldungsreformom 2015. (Savezni zakon iz 2015. o reformi plaća, BGBl. I, 32/2015.), Dienstrechts‑Novelleom 2015. (Zakon iz 2015. o noveli službeničkog prava, BGBl. I, 65/2015.) i Besoldungsrechtsanpassungsgesetzom (Zakon iz 2016. o usklađivanju prava na plaću, BGBl. I, 104/2016.) (u daljnjem tekstu: GehG iz 2015.).
Člankom 8. GehG‑a iz 2015., naslovljenim „Klasifikacija i napredovanje”, u stavku 1. propisivalo se:
„[…] Klasifikacija i daljnje napredovanje određuju se s obzirom na staž u ljestvici platnih razreda.”
U skladu s člankom 12. stavkom 1. GehG‑a iz 2015., naslovljenim „Staž u ljestvici platnih razreda”:
„Staž u ljestvici platnih razreda obuhvaća trajanje razdoblja provedenih na radu koja se uračunavaju za napredovanje, uključujući trajanje razdoblja prije ulaska u službu koja se mogu uračunati u staž.”
Člankom 169.c GehG‑a iz 2015., koji se odnosi na ponovnu klasifikaciju aktivnih službenika u novi sustav plaća i napredovanja, propisivalo se:
„1.   Svi službenici koji pripadaju kategorijama plaća i radnih mjesta iz članka 169.d koji su u službi na dan 11. veljače 2015., bit će ponovno klasificirani u okviru novog sustava plaća ustanovljenog ovim saveznim zakonom u skladu sa sljedećim odredbama i samo na temelju njihove ranije plaće. Službenici će se najprije na temelju svoje ranije plaće klasificirati u stupanj novog sustava plaća u kojem se zadržava ranija plaća. […]
2.   Prijelaz službenika u novi sustav plaća obavlja se na temelju paušalnog utvrđivanja njihova staža u ljestvici platnih razreda. Za paušalno utvrđivanje mjerodavan je prijelazni iznos. Prijelazni iznos obuhvaća cijeli iznos plaće bez eventualnih izvanrednih napredovanja, koji se službenicima utvrdi prilikom obračuna mjesečnih primanja za veljaču 2015. (prijelazni mjesec). […]
2.a   Kao prijelazni iznos uzima se osnovica za izračun plaće za onaj platni stupanj koji je stvarno bio mjerodavan za isplaćena primanja u prijelaznom mjesecu (klasifikacija prema obračunu primanja). Isključeno je ispitivanje pravilnosti plaće u vezi s njezinim temeljem i njezinim iznosom. Naknadni ispravak isplaćenih primanja uzima se u obzir prilikom izračuna prijelaznog iznosa samo ako
1.
su time ispravljene činjenične nepravilnosti koje su nastale prilikom unosa u sustav za automatsku obradu podataka i
2.
podaci koji su uneseni pogreškom očito odstupaju od podataka koji su trebali biti uneseni, kao što to dokazuju dokumenti koji su već postojali u trenutku unosa.
[…]
3.   Staž u ljestvici platnih razreda službenika koji su ponovno klasificirani utvrđuje se na temelju razdoblja potrebnog za napredovanje iz prvog platnog stupnja (od prvog dana) u platni stupanj za istu kategoriju radnog mjesta za koje je predviđena niža plaća koja je najbliža prijelaznom iznosu u verziji na snazi 12. veljače 2015. Ako prijelazni iznos odgovara najnižem iznosu platnog stupnja u okviru iste kategorije radnog mjesta, tada je mjerodavan taj stupanj. Svi iznosi koji se uspoređuju matematički se zaokružuju na cijeli euro.
4.   Staž u ljestvici platnih razreda utvrđen u stavku 3. produljuje se za razdoblje proteklo od trenutka posljednjeg povećanja plaće napredovanjem do isteka prijelaznog mjeseca, ako to utječe na napredovanje.
[…]”
U skladu s člankom 175. stavkom 79. točkom 3. GehG‑a iz 2015., njegovi članci 8. i 12., uključujući njihova zaglavlja, stupaju na snagu u verziji GehG‑a iz 2015. sljedećeg dana nakon objave, odnosno 12. veljače 2015., pri čemu se sve prethodne verzije tih članaka više ne primjenjuju u postupcima koji su u tijeku niti u budućim postupcima.
GehG iz 2020.
Radi otklanjanja diskriminacije na temelju dobi koja proizlazi iz GehG‑a iz 2015., a koja je utvrđena u presudama Suda od 8. svibnja 2019., Leitner (
C‑396/17
, u daljnjem tekstu: presuda Leitner,
EU:C:2019:375
) i od 8. svibnja 2019., Österreichischer Gewerkschaftsbund (
C‑24/17
,
EU:C:2019:373
), GehG iz 2015. izmijenjen je 2. Dienstrechts‑Novelleom 2019. (Zakon iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava, BGBl. I, 58/2019.) i Dienstrechts‑Novelleom 2020. (Zakon iz 2020. o noveli službeničkog prava, BGBl. I, 153/2020.) (u daljnjem tekstu: GehG iz 2020.).
U skladu s člankom 169.f GehG‑a iz 2020.:
„1.   Službenicima
1.
koji se nalaze u službi na dan objave [Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava] i
2.
čiji je prijelaz ostvaren na temelju članka 169.c stavka 1. (ovisno u slučaju u vezi s člankom 169.d stavcima 3., 4. ili 6.) i
3.
kojima je prvo utvrđivanje referentnog datuma za napredovanje u pogledu postojeće službe provedeno isključujući razdoblja prije 18. godine života i
4.
za koje, nakon prvog utvrđivanja iz točke 3., razdoblja prije 18. godine života nisu uračunana u skladu s odredbama [Saveznog zakona iz 2010. o reformi plaća] niti su ona uopće utjecala na klasifikaciju jer nije uračunano produljenje, koje se provodi tim saveznim zakonom, razdoblja potrebnog za prvo napredovanje,
položaj [na ljestvici platnih razreda] mora se po službenoj dužnosti ponovno utvrditi odlukom.
[…]
3.   Kada je glavni predmet postupaka koji su u tijeku na dan objave [Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava] pitanje uračunavanja dodatnih prethodnih razdoblja službe, novo utvrđivanje referentnog datuma za napredovanje, osobito na temelju članka 113. stavka 10. u verziji [Saveznog zakona iz 2010. o reformi plaća], novo utvrđivanje staža u ljestvici platnih razreda ili utvrđivanje položaja [na ljestvici platnih razreda] službenika na temelju stavka 1. točke 3., u okviru tih postupaka provodi se novo utvrđivanje. U postupcima koji su bili u tijeku na dan objave [Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava], u kojima o takvom pitanju treba odlučiti na temelju prethodnog pitanja, ocjena se provodi ne dovodeći u pitanje članak 38. Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetza 1991. [(Zakon o upravnom postupku, BGBl. 51/1991.)], u skladu s njegovim stavkom 6.
4.   Novo utvrđivanje iz stavaka 1. do 3. provodi se nakon utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu (članak 169.g), utvrđivanjem staža u ljestvici platnih razreda na 28. veljače 2015. Staž u ljestvici platnih razreda iz članka 169.c uvećava se za razdoblje između referentnog datuma za usporedbu i referentnog datuma za napredovanje ako referentni datum za usporedbu prethodi referentnom datumu za napredovanje, a u protivnom se on umanjuje za to razdoblje. Usporedba se provodi s posljednjim referentnim datumom za napredovanje koji je utvrđen isključujući razdoblja prije 18. godine života.
[…]
6.   Utvrđivanje primanja provodi se retroaktivno uračunavajući razdoblje službe koje utječe na napredovanje
1.
u slučaju iz stavka 4. (za razdoblja prije 1. ožujka 2015. primjenom članka 169.c stavka 6.b, u verziji koja je na snazi, i članka 8. u verziji [Zakona iz 2015. o noveli službeničkog prava]), s obzirom na novoutvrđeni staž u ljestvici platnih razreda […]”
Člankom 169.g GehG‑a iz 2020. određuje se:
„1.   Referentni datum za usporedbu izračunava se tako da se prethodna razdoblja ostvarena nakon dosezanja minimalne dobi potrebne za rad u okviru kombiniranog programa rada i osposobljavanja iz članka 4. stavka 2. točke (b) Direktive Vijeća 94/33/EZ od 22. lipnja 1994. o zaštiti mladih ljudi na radu [(
SL 1994., L 216, str. 12
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 106.)] – koja su se trebala prethodno uračunati prilikom izračuna referentnog datuma za napredovanje odnosno koja su se bila trebala prethodno uračunati zanemarujući dobnu granicu od 18 godina – uračunavaju na način da se dodaju danu prijma u službu u skladu sa stavcima 2. do 6.
2.   Pri izračunu referentnog datuma za usporedbu u skladu sa stavcima od 3. do 6. primjenjuju se sljedeće odredbe o referentnom datumu za napredovanje:
1.
članak 12. u verziji iz [2. Dienstrechts‑Novelle 2007. (Zakon iz 2007. o drugoj noveli službeničkog prava, BGBl. I, 96/2007.)],
2.
članak 12.a u verziji iz [Dienstrechts‑Novelle 2011. (Zakon iz 2011. o noveli službeničkog prava, BGBl. I, 140/2011.)],
3.
članak 113. u verziji iz [Dienstrechts‑Novelle 2004. (Zakon iz 2004. o noveli službeničkog prava, BGBl. I, 176/2004.)],
4.
članak 113.a u verziji iz [Dienstrechts‑Novelle 2007. (Zakon iz 2007. o noveli službeničkog prava, BGBl. I, 53/2007.)], i
5.
Prilog 1. u verziji iz [Zakona iz 2004. o noveli službeničkog prava].
Odlučujuće odredbe su odredbe koje se odnose na kategoriju radnog mjesta kojoj su službenici pripadali u trenutku utvrđivanja referentnog datuma za napredovanje iz članka 169.f stavka 4. posljednje rečenice.
3.   Odstupajući od odredaba iz stavka 2. točaka 1. do 5.
1.
razdoblja ostvarena prije 18. godine života zamjenjuju se razdobljima ostvarenima prije navršavanja najniže dobi potrebne za rad u okviru kombiniranog programa rada i osposobljavanja iz članka 4. stavka 2. točke (b) Direktive [94/33];
2.
službenicima koji pripadaju kategorijama radnih mjesta za koje se odredbama o referentnom datumu za napredovanje predviđa da se prethodno uračunavaju razdoblja uspješno završenog školovanja u višoj školi, isključivo će se prethodno uračunati kao razdoblje uspješno završenog školovanja u višoj školi razdoblje
(a)
između dana koji slijedi 31. kolovozu kalendarske godine u kojoj je službenik primljen u dvanaesti razred škole i
(b)
dana koji slijedi 30. lipnju sljedeće kalendarske godine.
Ako se odredbama propisa o školovanju, koje su primjenjive na službenike, predviđa trajanje školovanja u pravilu duljem od 12 školskih godina, razdoblje koje treba prethodno uračunati uvećava se za jednu godinu za svaku dodatnu školsku godinu;
3.
uz pristanak saveznog ministra za umjetnost, kulturu, javnu službu i sport, u cijelosti se uračunavaju razdoblja istovrijedne profesionalne djelatnosti iz članka 12. stavka 2. točke 1.a koja su ostvarena
(a)
prije 18. godina života ili
(b)
nakon 18. godine života kada je prethodno uračunavanje ostalih razdoblja bilo zakonski ograničeno u javnom interesu u smislu članka 12. stavka 3., u verziji koja je bila na snazi u to vrijeme.
Pri izračunu mogućeg gubitka prilikom prijenosa, ta se razdoblja smatraju razdobljima koja su ostvarena u službi u jedinici austrijske lokalne samouprave;
4.
ostala razdoblja koja se trebaju uračunati u jednoj polovini do najviše tri godine uračunavaju se u jednoj polovini do najviše sedam godina;
5.
razdoblja ostvarena u okviru ugovora o stručnom usavršavanju kao pripravnika u jedinici lokalne samouprave prethodno se uračunavaju ako je službenik primljen u službu nakon 31. ožujka 2000.;
6.
razdoblja djelatnosti kao znanstvenika (umjetnika) koji je zaposlenik (na stručnom usavršavanju) iz članka 6. [Bundesgesetzesa über die Abgeltung von wissenschaftlichen und künstlerischen Tätigkeiten an Universitäten und Universitäten der Künste (Savezni zakon o primicima za znanstvene i umjetničke djelatnosti na sveučilištima i umjetničkim sveučilištima, BGBl 463/1974.)] prethodno se uračunavaju ako je službenik primljen u službu nakon 30. rujna 2001.
4.   Ostala razdoblja koja se uračunavaju u jednoj polovini prethodno se uračunavaju pri izračunu referentnog datuma za usporedbu samo ako premašuju četiri godine koje se uračunavaju u jednoj polovini.
5.   Ako je gornja granica ili gubitak, kao u slučaju prijenosa, zakonski predviđen kako bi se prethodno uračunala razdoblja ostvarena nakon 18. godine života, te će se odredbe primjenjivati jednako na sva razdoblja koja se uračunavaju.
6.   Budući da se stavcima 3. do 5. ne propisuju odstupajuća pravila, prilikom prethodnog uračunavanja razdoblja valja smatrati stečenima razdoblja ostvarena nakon 18. godine života, ako su ona prilikom utvrđivanja referentnog datuma za napredovanje (članak 169.f stavak 4. zadnja rečenica) na temelju odredaba stavka 2. točaka 1. do 5. ili prethodnih verzija tih odredaba u cijelosti već prethodno uračunana odnosno ako nisu tako uračunana.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
FW i CE službenici su austrijske savezne države.
Osoba FW, rođena 1970., bila je zaposlena od 1. rujna 1985. do 1. kolovoza 1988. u javnom poduzeću. Dana 1. srpnja 1991. primljena je u austrijsku saveznu javnu službu. Datum 17. rujna 1989. uzet je kao referentni datum za njezino napredovanje i položaj na ljestvici platnih razreda.
Osoba CE, rođena 1972., bila je zaposlena od 1. rujna 1987. do 31. kolovoza 1990. u jedinici austrijske lokalne samouprave. Dana 1. studenoga 1995. primljena je u austrijsku saveznu javnu službu. Datum 23. rujna 1990. uzet je kao referentni datum za njezino napredovanje i položaj na ljestvici platnih razreda.
Tijekom 2010. godine, nakon proglašenja Saveznog zakona iz 2010. o reformi plaća, FW i CE podnijeli su zasebno zahtjeve za utvrđivanje novog referentnog datuma za njihovo napredovanje kako bi se razdoblja koja se mogu uračunati u staž, a ostvarena su prije njihove 18. godine života, također uračunala i kako bi se posljedično prilagodio njihov položaj na ljestvici platnih razreda.
Odlučujući o tim zahtjevima, porezna uprava utvrdila je za osobe FW i CE nove referentne datume, odnosno, odgovarajuće, 1. rujna 1986. i 1. srpnja 1987. Međutim, ona je na temelju nacionalnog prava koje je bilo na snazi odbila bilo kakvu promjenu njihova položaja na ljestvici platnih razreda.
Tijekom 2013. osoba FW ponovno je podnijela zahtjev za utvrđivanje referentnog datuma za napredovanje u viši stupanj i posljedično položaja na ljestvici platnih razreda kao i isplatu zaostataka plaća uračunavajući razdoblja koja je ostvarila prije 18. godine života koja se mogu uračunati u staž.
Osoba CE je, pak, 2015. zatražila plaćanje zaostataka plaća, dospjelih zbog novog referentnog datuma za njezino napredovanje kako je utvrđen nakon podnošenja zahtjeva u tom smislu 2010., kao i ispravak prijelaznog iznosa, predviđen člankom 169.c stavkom 2. GehG‑a iz 2015.
Budući da je porezna uprava odbila zahtjev osobe FW i da nije pravodobno donijela odluku o zahtjevu osobe CE, one su zasebno podnijele tužbe Bundesverwaltungsgerichtu (Savezni upravni sud, Austrija). Taj je sud presudama od 28. rujna 2020., što se tiče osobe FW, i od 27. listopada 2020., što se tiče osobe CE, pomaknuo referentni datum za napredovanje osobe FW jedan dan unaprijed, odnosno na 16. rujna 1989., a referentni datum za napredovanje osobe CE četiri dana unaprijed, odnosno na 19. rujna 1990., pri čemu je odbio dio tužbi koji se odnosio na isplatu zaostataka plaća.
Osobe FW i CE podnijele su revizije protiv tih presuda Verwaltungsgerichtshofu (Visoki upravni sud, Austrija), to jest sudu koji je uputio zahtjev.
Taj sud najprije navodi da se austrijski sustav plaća u javnoj službi prvotno temeljio na načelu prema kojem se razdoblja djelatnosti službenika ostvarena prije 18. godine života nisu smjela uračunati za utvrđivanje referentnog datuma za napredovanje.
U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev podsjeća na to da je nacionalni zakonodavac donio Savezni zakon iz 2010. o reformi plaća tek nakon presude od 18. lipnja 2009., Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
), u kojoj je Sud utvrdio da su pravila za utvrđivanje plaća austrijskih službenika protivna pravu Unije jer njima nije bilo predviđeno uračunavanje razdoblja djelatnosti ostvarenih prije 18. godine života.
Nakon stupanja na snagu tog zakona, razdoblja ostvarena prije 18. godine života mogla su se, u skladu s odredbama GehG‑a iz 2010., uračunati za utvrđivanje referentnog datuma za napredovanje, ali samo na zahtjev zainteresiranog službenika, što je imalo za posljedicu produljenje razdoblja potrebnog za napredovanje iz prvog u drugi stupanj za tri godine. Međutim, Sud je u presudi od 11. studenoga 2014., Schmitzer (
C‑530/13
,
EU:C:2014:2359
) u biti presudio da se Direktivi 2000/78 protivi nacionalni propis kojim se radi prestanka diskriminacije na temelju dobi uzimaju u obzir razdobljâ obrazovanja i rada prije 18. godine života, ali se istodobno u pogledu samih službenika koji su bili žrtve te diskriminacije za tri godine produljuje razdoblje potrebno za napredovanje iz prvog u drugi stupanj svake kategorije radnih mjesta i platnog razreda.
Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da je nacionalni zakonodavac zatim donio Savezni zakon iz 2015. o reformi plaća i Zakon iz 2016. o usklađivanju prava na plaću, kako bi za službenike u službi na dan 11. veljače 2015. zamijenio sustav plaća, utemeljen na referentnom datumu za napredovanje, novim sustavom, utemeljenom na stažu u ljestvici platnih razreda, uvodeći mehanizam ponovne klasifikacije s obzirom na „prijelazni iznos”, izračunan prema pravilima GehG‑a iz 2010. pa je stoga u konačnici za službenike koji su primljeni u službu prije stupanja na snagu GehG‑a iz 2010., odnosno prije 31. kolovoza 2010., sustav bio utemeljen na odredbama prethodne verzije Zakona o plaćama kojom se, kako bi se uzelo u obzir profesionalno iskustvo prije zapošljavanja, provodilo razlikovanje ovisno o tome je li to iskustvo stečeno prije ili nakon 18. godine života dotičnih osoba, u pogledu čega je presudom od 18. lipnja 2009., Hütter (
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
), utvrđena diskriminatornost.
U tom pogledu, Sud je u presudi Leitner presudio da se pravu Unije također protivi sustav plaća i napredovanja koji proizlazi iz GehG‑a iz 2015., ocjenjujući u biti da se tim propisom ne može uspostaviti nediskriminatoran sustav za službenike koji su u nepovoljnijem položaju prema sustavu plaća i napredovanja iz GehG‑a iz 2010., s obzirom na to da je u odnosu na njih u konačnici zadržana diskriminacija na temelju dobi koja je uvedena tim sustavom.
Sud koji je uputio zahtjev navodi da je austrijski zakonodavac donio Zakon iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava kako bi nacionalno zakonodavstvo uskladio s Direktivom 2000/78 i prethodno navedenom sudskom praksom Suda, osobito presudom Leitner. Taj se zakon odnosi na službenike koji su u novi sustav plaća prešli na temelju svojeg staža u ljestvici platnih razreda koja je tada bila primjenjiva, pri čemu nisu bila naknadno uračunana razdoblja ostvarena prije 18. godine života. Austrijski zakonodavac tako je postavio temelje za novu klasifikaciju koju se primjenjuje po službenoj dužnosti, na temelju koje se po službenoj dužnosti, u skladu s člancima 169.f i 169.g GehG‑a iz 2020., utvrđivanjem referentnog datuma za usporedbu ponovno procjenjuju razdoblja prije 18. godine života službenika koja se mogu uračunati u staž.
Međutim, sud koji je uputio zahtjev pita se je li Zakonom iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava sada ukinuta diskriminacija koju je Sud prethodno utvrdio.
Kao prvo, taj sud primjećuje da se sustav plaća predviđen GehG‑om iz 2020. i dalje temelji na mehanizmu prijelaza službenika temeljem staža u ljestvici platnih razreda koji se primjenjivao na 28. veljače 2015., a koji je Sud u presudi Leitner ocijenio diskriminatornim. Točno je da je plaća za veljaču 2015., odnosno prijelazni mjesec, ispravljena primjenom razlike između referentnog datuma za napredovanje i referentnog datuma za usporedbu iz članka 169.g GehG‑a iz 2020. Međutim, povećanje gornje granice „ostal[ih] razdoblja” koja se uračunavaju u jednoj polovini, predviđeno tim člankom 169.g stavkom 3. točkom 4., poništava se paušalnim umanjenjem uvedenim stavkom 4. navedenog članka, na temelju kojeg se ta razdoblja uračunavaju pri izračunu referentnog datuma za usporedbu samo ako premašuju četiri godine.
Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev primjećuje da na temelju članka 169.f stavka 1. točaka 3. i 4. GehG‑a 2020. službenici – čiji je referentni datum nakon podnošenja zahtjeva u tom smislu prije stupanja na snagu Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava ponovno izračunan uračunavajući razdoblja koja su ostvarena prije 18. godine života i mogu se uračunati u staž te čiji je položaj na ljestvici platnih razreda slijedom toga izmijenjen – ne ostvaruju pravo na novo utvrđivanje tog položaja iz članka 169.g GehG‑a iz 2020. Nasuprot tomu, ako su službenici, kao u ovom slučaju, podnijeli takve zahtjeve te im je također odobreno utvrđivanje novog referentnog datuma, ali pri čemu to još nije utjecalo na njihov položaj na ljestvici platnih razreda, na njih se sada primjenjuje članak 169.g GehG‑a iz 2020. te su oni stoga izloženi opasnosti, kao u ovom slučaju, da ne ostvare pravo ni na kakvo stvarno poboljšanje referentnog datuma koji bi se na njih primijenio te da im se, dakle, ne poboljša položaj na ljestvici platnih razreda. Međutim, iz sudske prakse Suda, među ostalim, iz presude od 16. srpnja 2020., Belgijska Država (Spajanje obitelji – maloljetno dijete) (
C‑133/19, C‑136/19 i C‑137/19
,
EU:C:2020:577
, t.
42.
i navedena sudska praksa), proizlazi da nije u skladu s načelima jednakog postupanja i pravne sigurnosti okolnost da uspjeh zahtjeva ovisi o brzini kojom se on obrađuje ili kojom se odlučuje o pravnom sredstvu i stoga o okolnostima koje se ne mogu pripisati podnositelju zahtjeva.
Kao treće, sud koji je uputio zahtjev ističe da se u okviru utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu člankom 169.g stavkom 3. točkom 5. GehG‑a iz 2020. propisuje da se razdoblja školovanja uračunavaju u cijelosti samo ako je dotični službenik bio primljen u službu u jedinici lokalne samouprave nakon 31. ožujka 2000. Nasuprot tomu, razdoblja školovanja koja su završili službenici primljeni u službu prije tog datuma mogu se uračunati samo u jednoj polovini u okviru „ostal[ih] razdoblja”. Iz toga proizlazi da bi taj sustav, s obzirom na to da se njime stavlja u nepovoljniji položaj službenike primljene u službu prije navedenog datuma, koji su u pravilu starije dobi, mogao predstavljati neizravnu diskriminaciju na temelju dobi.
U tim je okolnostima Verwaltungsgerichtshof (Visoki upravni sud, Austrija) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li pravo Unije, a osobito članke 1., 2. i 6. Direktive [2000/78], u vezi s člankom 21. [Povelje], tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se sustav plaća koji je diskriminatoran na temelju dobi zamjenjuje sustavom plaća u kojem se klasifikacija službenika i dalje određuje prema stažu u ljestvici platnih razreda koji u skladu sa starim sustavom plaća za određeni prijelazni mjesec (veljača 2015.) nije utvrđen nediskriminatorno, pri čemu je točno da taj sustav utvrđivanjem referentnog datuma za usporedbu podliježe ispravku u pogledu izvorno utvrđenih razdoblja prije ulaska u službu, ali u pogledu razdobljâ ostvarenih nakon 18. godine života provjeri podliježu samo ostala razdoblja koja treba uračunati u jednoj polovini, a s produljenjem razdoblja u kojem treba uračunati razdoblja prije ulaska u službu za četiri godine postupa se na način da se ostala razdoblja koja treba uračunati u jednoj polovini uračunavaju prilikom utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu samo ako premašuju trajanje od četiri godine koje se treba uračunati u jednoj polovini (paušalno umanjenje za četiri godine koje treba uračunati u jednoj polovini)?
2.
Treba li na prvo pitanje drukčije odgovoriti za postupke za koje je točno da je prije stupanja na snagu Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava već konačno utvrđen novi referentni datum za napredovanje, ali taj datum još nije imao učinak na položaj službenika na ljestvici platnih razreda jer nadležno tijelo još nije bilo donijelo odluku uz izravnu primjenu prava Unije i u kojima sada, ponovno ne uzimajući u obzir u međuvremenu utvrđeni referentni datum za napredovanje, referentni datum za usporedbu ponovno treba utvrditi s obzirom na referentni datum za napredovanje koji je diskriminatoran na temelju dobi, a ostala razdoblja koja treba uračunati u jednoj polovini podliježu paušalnom umanjenju?
3.
Treba li pravo Unije, a osobito članke 1., 2. i 6. Direktive [2000/78], u vezi s člankom 21. [Povelje], tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se unatoč novom utvrđivanju radnog staža i položaja na ljestvici platnih razreda razdoblja obrazovanja u nacionalnoj jedinici lokalne samouprave uzimaju u obzir prilikom utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu samo ako je službenik stupio u službu nakon 31. ožujka 2000., dok se u suprotnom ta razdoblja uračunavaju samo kao ostala razdoblja koja treba uzeti u obzir u jednoj polovini i time podliježu paušalnom umanjenju, pri čemu taj propis u pravilu stavlja u nepovoljniji položaj službenike s duljim stažem?”
Postupak pred Sudom
Dopisom od 21. rujna 2022. austrijska vlada obavijestila je Sud o zakonodavnoj izmjeni koja je nastupila nakon odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, odnosno o stavljanju izvan snage Dienstrechts‑Novelleom 2022. (Zakon iz 2022. o noveli službeničkog prava, BGBl. I, 137/2022) članka 169.f stavka 1. točke 4. GehG‑a iz 2020. s retroaktivnim učinkom.
Sud je zatim sudu koji je postavio prethodna pitanja uputio zahtjev za pojašnjenje pozvavši ga da pojasni, kao prvo, može li potvrditi navedenu zakonodavnu izmjenu, kao drugo, želi li u tim okolnostima zadržati svoj zahtjev za prethodnu odluku i, kao treće, u slučaju potvrdnog odgovora, koje posljedice treba iz te zakonodavne izmjene izvesti u pogledu ovog zahtjeva za prethodnu odluku.
Dopisom od 19. listopada 2022. sud koji je uputio zahtjev najprije je potvrdio stavljanje izvan snage članka 169.f stavka 1. točke 4. GehG‑a iz 2020. s retroaktivnim učinkom. Zatim je naveo da ta zakonodavna izmjena ne utječe na prvo i treće pitanje. Naposljetku, što se tiče drugog pitanja, predmetna zakonodavna izmjena ne utječe na njegovu relevantnost, s obzirom na to da se to pitanje prije svega odnosi na tumačenje članka 169.f stavka 3. GehG‑a iz 2020. U skladu s nacionalnim postupovnim pravilima, tumačenje suda koji je uputio zahtjev u svakom se slučaju provodi s obzirom na činjeničnu i pravnu situaciju koja je postojala na dan donošenja upravne odluke koja se pobija u glavnom postupku, zbog čega naknadno donesene zakonodavne izmjene nisu relevantne, čak i ako imaju retroaktivan učinak. Slijedom toga, taj je sud odlučio zadržati ovaj zahtjev za prethodnu odluku u cijelosti.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje, tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se klasifikacija službenika utvrđuje na temelju njegova staža u ljestvici platnih razreda prema starom sustavu plaća, koji je bio ocijenjen diskriminatornim jer se za potrebe utvrđivanja tog staža njime omogućavalo samo uračunavanje razdoblja prije prijma u službu službenika koja se mogu uračunati u staž i koja su ostvarena nakon 18. godine života, ali ne i onih ostvarenih prije te dobi, s obzirom na to da se tim propisom predviđa da se ispravak prvotno izračunanih razdoblja, koja su ostvarena prije prijma u službu službenika i mogu se uračunati u njegov staž, provodi utvrđivanjem referentnog datuma za usporedbu kojim se od tog trenutka radi utvrđivanja navedenog staža uračunavaju razdoblja ostvarena prije 18. godine života tog službenika koja se mogu uračunati u staž, ali pri čemu se, s jedne strane, u pogledu razdoblja ostvarenih nakon 18. godine života uračunavaju samo „ostala razdoblja” koja se trebaju uračunati u jednoj polovini i, s druge strane, navedena se „ostala razdoblja” povećavaju s tri na sedam godina, ali se uračunavaju samo ako premašuju trajanje od četiri godine.
Uvodno valja naglasiti da se u ovom slučaju postavlja pitanje može li se smatrati otklonjenim različito postupanje na temelju dobi koje je utvrdio Sud, s obzirom na to da se nacionalnim propisom koji ima za cilj konačno otkloniti to različito postupanje predviđa da se u okviru novog izračuna staža službenika u ljestvici platnih razreda razdoblja prije prijma u službu koja se mogu uračunati u staž također moraju uračunati kada su ostvarena prije 18. godine života, i to, među ostalim, kao „ostala razdoblja” koja se uračunavaju u jednoj polovini tijekom razdoblja od sedam godina umjesto razdoblja od tri godine koje je predviđeno prethodnim nacionalnim propisom, ali se navedenim razdobljima omogućuje utvrđivanje staža u ljestvici platnih razreda samo u slučaju da ona premašuju trajanje od četiri godine.
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je zabrana svake diskriminacije, među ostalim, i na temelju dobi, sadržana u članku 21. Povelje i da se ta zabrana u području zapošljavanja i obavljanja zanimanja konkretizira Direktivom 2000/78 (presuda od 17. studenoga 2022., Ministero dell' Interno (Dobna granica za zapošljavanje policijskih narednika),
C‑304/21
,
EU:C:2022:897
, t.
36.
i navedena sudska praksa).
Stoga prvo valja ispitati uvodi li se nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnim postupcima različito postupanje u smislu članka 2. stavka 1. Direktive 2000/78.
U tom pogledu valja podsjetiti na to da u skladu s tom odredbom „načelo jednakog postupanja” znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1. te direktive. U njezinu članku 2. stavku 2. točki (a) navodi se da za potrebe stavka 1. izravna diskriminacija postoji ako se prema nekoj osobi postupa nepovoljnije nego što se postupa prema nekoj drugoj osobi u usporedivoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1. navedene direktive.
U glavnom su postupku kategorije osoba koje su relevantne za tu usporedbu, s jedne strane, službenici koji su prije 18. godine života ostvarili, barem u samo jednom dijelu, razdoblja koja se mogu uračunati u staž i, s druge strane, oni koji su takva razdoblja iste prirode i usporedivog trajanja ostvarili nakon te dobi.
Iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da je austrijski zakonodavac donošenjem Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava uveo novi sustav utvrđivanja staža službenika u ljestvici platnih razreda kako bi nacionalno zakonodavstvo uskladio sa sudskom praksom Suda koja proizlazi iz presude Leitner.
Konkretnije, donošenjem članka 169.f stavka 1. GehG‑a iz 2020. navedeni zakonodavac želio je da se po službenoj dužnosti utvrdi u ljestvici platnih razreda položaj službenikâ u službi na koje je primijenjen mehanizam ponovnog klasificiranja s obzirom na „prijelazni iznos” u skladu s člankom 169.c stavkom 2. GehG‑a iz 2015., iako je taj prijelazni iznos bio utvrđen na temelju odredaba kojima se razlikuje uračunavanje razdoblja prije prijma u službu koja se mogu uračunati u staž, ovisno o tome jesu li predmetna razdoblja bila prije ili nakon 18. godine života zainteresiranih osoba.
Međutim, Sud je u presudi Leitner presudio da prijelaz službenika u službi u novi sustav plaća i napredovanja, proveden u skladu s navedenim člankom 169.c stavkom 2. GehG‑a iz 2015., u okviru kojeg je prva klasifikacija tih službenika bila utvrđena s obzirom na njihovu posljednju plaću koju su primili na temelju ranijeg sustava, zadržava izravnu diskriminaciju na temelju dobi, u smislu Direktive 2000/78, uspostavljenu tim ranijim sustavom.
Stoga valja ocijeniti jesu li izmjene uvedene drugim Zakonom iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava stvarno i konačno otklonile navedenu izravnu diskriminaciju na temelju dobi, svojstvenu ranijem sustavu plaća.
Što se tiče novog utvrđivanja staža u ljestvici platnih razreda, kako je uspostavljen tim zakonom, važno je naglasiti da se ono odvija u dvije faze. Kao prvo, preuzima se staž u ljestvici platnih razreda koji se primjenjuje na plaće na dan 28. veljače 2015., u skladu s člankom 169.f stavkom 4. GehG‑a iz 2020. Staž se izračunava na temelju prijelaznog iznosa u smislu članka 169.c stavka 2. GehG‑a iz 2015., odnosno bruto plaće koja je poslužila kao osnovica za izračun mjesečne plaće službenika za veljaču 2015. (prijelazni mjesec).
Kao drugo, staž u ljestvici platnih razreda može na temelju članka 169.f stavka 4. druge rečenice GehG‑a iz 2020. biti predmet ispravka uračunavanjem razlike između referentnog datuma za napredovanje i referentnog datuma za usporedbu, izračunanog u skladu s pravilima iz članka 169.g GehG‑a iz 2020., kako bi se, prema potrebi, navedeni staž uvećao za vrijeme trajanja nepogodnosti koja je prethodno pretrpljena prilikom uračunavanja razdobljâ stručne aktivnosti prije prijma službenika u službu.
Međutim, s jedne strane, iz presude Leitner (točka 37.) proizlazi da ljestvica platnih razreda, kako proizlazi iz GehG‑a iz 2015., može zadržati učinke koje je proizveo stari sustav plaća i napredovanja zbog veze koju ta ljestvica uspostavlja između zadnje plaće primljene na temelju tog sustava i klasifikacije u novi sustav plaća i napredovanja.
Budući da se prijelaz provodi ne razlikujući službenike koji su u starom sustavu plaća i napredovanja bili stavljeni u nepovoljniji položaj i onih koji to nisu bili, valja istaknuti da se čini da se austrijski sustav plaća o kojem je riječ u glavnim postupcima i dalje temelji, barem u prvom koraku, na referentnom datumu za napredovanje izračunanom na diskriminatoran način, kako je to utvrđeno u presudi Leitner, kao i na prijelaznom iznosu koji iz njega proizlazi.
S druge strane, na temelju članka 169.g stavka 1. GehG‑a iz 2020., referentni datum za usporedbu izračunava se uračunavanjem razdoblja koja se mogu uračunati u staž, a ostvarena su prije dana prijma u službu i nakon 14. godine života, pri čemu je ta dob minimalna dob koja se zahtijeva pravom Unije za uspostavu radnog odnosa, omogućujući tako uračunavanje, među ostalim, razdoblja iz članka 169.g stavka 2. točke 1. GehG‑a iz 2020., također kada su ostvarena prije 18. godine života službenika, to jest u biti određenih razdoblja rada i osposobljavanja koja se uračunavaju u cijelosti kao i „ostala razdoblja” navedena u točki 44. ove presude.
Prema objašnjenjima austrijske vlade, u tom je pogledu tim novim izračunom ostvareno povećanje od jednog mjeseca do godine dana staža u ljestvici platnih razreda u 19463 slučajeva, od njih ukupno do tada riješenih 48047, i povećanje za više od jedne godine tog staža u 2821 slučaju, pri čemu su se potonji slučajevi najčešće odnosili na službenike koji su započeli radni odnos ili – poput D. Hüttera u glavnom postupku o kojem je bila riječ u predmetu C‑88/08 – obrazovanje prije njihova 18. rođendana i koje se može uračunati u staž, a za koje se slučajeve ta razdoblja sada moraju u cijelosti smatrati razdobljima koja se mogu uračunati u staž kako bi se utvrdio položaj tih službenika na ljestvici platnih razreda.
Podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev, očito je da je radi ispravka staža referentnim datumom za usporedbu doista bilo omogućeno uračunavanje razdoblja koja su ostvarena prije 18. godine života službenika i koja se mogu uračunati u staž, pri čemu je na temelju članka 169.c GehG‑a iz 2015. taj staž prethodno bio utvrđen bez uračunavanja navedenih razdoblja.
Međutim, sud koji je uputio zahtjev primjećuje da se, u skladu s člankom 169.g stavkom 6. GehG‑a iz 2020., ne uračunavaju sva razdoblja prije prijma u službu dotičnog službenika, s obzirom na to da se razdoblja ostvarena nakon 18. godine života koja su već bila predmet procjene radi utvrđivanja referentnog datuma za napredovanje ne mogu biti predmet nove procjene.
Međutim, na temelju „paušalnog umanjenja” predviđenog člankom 169.g stavkom 4. GehG‑a iz 2020., „ostala razdoblja” koja se uračunavaju u jednoj polovini uračunavaju se pri izračunu referentnog datuma za usporedbu samo ako premašuju trajanje od četiri godine.
U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev napominje da iako je gornja granica „ostalih razdoblja” koja se uračunavaju u jednoj polovini na temelju članka 12. stavka 1. točke 2. podtočke (b) Zakona iz 1956. o plaćama, kako je izmijenjen Zakonom iz 2007. o drugoj noveli službeničkog prava, povećana člankom 169.g stavkom 3. točkom 4. GehG‑a iz 2020. s tri na sedam godina, učinak stavka 4. tog članka jest taj da se to povećanje gornje granice „ostal[ih] razdoblja” na sedam godina kompenzira paušalnim umanjenjem od četiri godine predviđeno potonjom odredbom.
Međutim, valja istaknuti, s jedne strane, da se čini da se članak 169.g stavak 4. GehG‑a iz 2020. primjenjuje na sve službenike u službi a da se pritom ne razlikuje jesu li navedeni službenici bili u nepovoljnijem položaju prema sustavu plaća i napredovanja koji proizlazi iz GehG‑a iz 2015., ovisno o njihovoj dobi, što je također dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev. S druge strane, čini se da se paušalno odbijanje od četiri godine predviđeno tom odredbom primjenjuje neovisno o dobi službenika koji je ostvario „ostala razdoblja” profesionalne aktivnosti, odnosno prije ili nakon 18. godine života dotične osobe.
Međutim, valja naglasiti da s obzirom na to da je uračunavanje u jednoj polovini razdoblja ostvarenih između 14. i 18. godine života koja se mogu uračunati u staž neutralizirano primjenom paušalnog umanjenja od četiri godine iz članka 169.g stavka 4. GehG‑a iz 2020., službenici koji su imali samo takva razdoblja ostvarena prije 18. godine života ostaju zakinuti za pravo na poboljšanje svojeg položaja na ljestvici platnih razreda.
Iz toga slijedi da u ovom slučaju zbog paušalnog umanjenja od četiri godine predviđenog člankom 169.g stavkom 4. GehG‑a iz 2020., razdoblja školovanja tužiteljâ o kojima je riječ u glavnim postupcima nisu značajno utjecala na izračun referentnog datuma za usporedbu, i to unatoč povećanju za četiri godine gornje granice „ostal[ih] razdoblja” kao razdoblja koja se uračunavaju, a stoga ni na utvrđivanje njihova položaja na ljestvici platnih razreda.
Stoga, podložno ocjeni suda koji je uputio zahtjev, čini se da se Zakonom iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava nije otklonila diskriminacija na temelju dobi, utvrđena u presudi Leitner, s obzirom na to da se, među ostalim, utvrđivanje staža u ljestvici platnih razreda i dalje provodi uz različito postupanje između službenika čije je profesionalno iskustvo, barem u samo jednom dijelu, stečeno prije 18. godine života i onih koji su iskustvo iste prirode i usporedivog trajanja stekli nakon te dobi.
Drugo, valja ispitati može li se to različito postupanje opravdati na temelju članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78.
U skladu s tom odredbom, neovisno o članku 2. stavku 2. te direktive, države članice mogu predvidjeti da različito postupanje na temelju dobi ne predstavlja diskriminaciju ako su u kontekstu nacionalnog prava te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimne ciljeve politike zapošljavanja, tržišta rada i strukovnog osposobljavanja, te ako su načini ostvarivanja tog cilja primjereni i nužni.
U ovom slučaju iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da se zakonodavne izmjene sustava plaća i napredovanja o kojima je riječ u glavnim postupcima po svoj prilici temelje na razmatranjima proračunske i upravne prirode, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
Iako iz sudske prakse Suda proizlazi da proračunska pitanja mogu biti osnova za odabire u socijalnoj politici države članice i utjecati na prirodu ili opseg mjera koje ta država želi usvojiti, takva pitanja ne mogu biti sama po sebi legitiman cilj u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 (presuda od 21. srpnja 2011., Fuchs i Köhler,
C‑159/10 i C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, t.
74.
). Isto vrijedi i za razmatranja upravne prirode koje navodi austrijska vlada (presuda Leitner, t. 43. i navedena sudska praksa).
Prema tome, iako propis o kojem je riječ u glavnim postupcima može osigurati zaštitu stečenih prava i legitimnih očekivanja u odnosu na službenike koji su prema sustavu plaća iz GehG‑a iz 2015. u povoljnijem položaju, čini se da on nije prikladan za uspostavljanje nediskriminatornog sustava za službenike koji su prema tom sustavu plaća i napredovanja u nepovoljnijem položaju, s obzirom na to da se čini da on u pogledu njih zadržava diskriminaciju na temelju dobi koja proizlazi iz ranijeg sustava (vidjeti po analogiji presudu Leitner, t. 49.).
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje, treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se klasifikacija službenika utvrđuje na temelju njegova staža u ljestvici platnih razreda prema starom sustavu plaća, koji je bio ocijenjen diskriminatornim jer se za potrebe utvrđivanja tog staža njime omogućavalo samo uračunavanje razdobljâ prije prijma u službu službenika koja se mogu uračunati u staž i koja su ostvarena nakon 18. godine života, ali ne i onih ostvarenih prije te dobi, s obzirom na to da se tim propisom predviđa da se ispravak prvotno izračunanih razdoblja, koja su ostvarena prije prijma u službu službenika i mogu se uračunati u njegov staž, provodi utvrđivanjem referentnog datuma za usporedbu kojim se od tog trenutka radi utvrđivanja navedenog staža uračunavaju razdoblja ostvarena prije 18. godine života tog službenika koja se mogu uračunati u staž, ali pri čemu se, s jedne strane, u pogledu razdoblja ostvarenih nakon 18. godine života uračunavaju samo „ostala razdoblja” koja se trebaju uračunati u jednoj polovini i, s druge strane, navedena se „ostala razdoblja” povećavaju s tri na sedam godina, ali se uračunavaju samo ako premašuju trajanje od četiri godine.
Drugo pitanje
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pravo Unije tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da se, kad je riječ o službenicima za koje je postupak radi novog utvrđivanja njihova položaja na ljestvici platnih razreda bio u tijeku na dan objave zakonodavne izmjene sustava plaća koji sadržava tu ljestvicu, plaće ponovno izračunavaju u skladu s novim odredbama o referentnom datumu za usporedbu, a te odredbe sadržavaju nova ograničenja u pogledu najvećeg opsega razdoblja koja se mogu uračunati u staž, pri čemu takav izračun nije izvršen u pogledu službenika za koje je ranije pokrenuti postupak koji se odnosio na istovjetan predmet već bio okončan konačnom odlukom koja se temeljila na referentnom datumu koji je bio utvrđen na povoljniji način na temelju ranijeg sustava plaća čije su odredbe, koje je nacionalni sud smatrao diskriminatornima, izuzete iz primjene izravnom primjenom načela jednakog postupanja predviđenog pravom Unije.
Kako bi se odgovorilo na to pitanje, valja ispitati uspostavlja li se nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnim postupcima različito postupanje protivno pravu Unije time što novi izračun plaća proveden na temelju odredaba koje se odnose na referentni datum za usporedbu ovisi o činjenici je li postupak za novo utvrđivanje položaja službenika na ljestvici platnih razreda bio u tijeku ili okončan u trenutku objave tog propisa.
U tom pogledu, s jedne strane, iz članka 169.f stavka 3. GehG‑a iz 2020. proizlazi da se u okviru postupaka čiji je predmet uračunavanje razdoblja djelatnosti službenika prije prijma u službu, a koji su bili u tijeku na dan objave Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava, provodi novo utvrđivanje referentnog datuma za napredovanje, novo utvrđivanje staža u ljestvici platnih razreda odnosno utvrđivanje položaja tih službenika na toj ljestvici.
S druge strane, iz tumačenja
a contrario
članka 169.f stavka 1. točke 4. GehG‑a iz 2020. proizlazi da su iz takve nove klasifikacije isključeni službenici za koje je na dan objave Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava već bio konačno utvrđen novi referentni datum za napredovanje, pri čemu su nakon zahtjeva u tom smislu uračunana razdoblja prije 18. godine života koja su ostvarena prije prijma tih službenika, tako da je primjena tog novog datuma dovela do poboljšanja položaja dotičnih službenika na ljestvici platnih razreda.
Stoga, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, čini se da je u pogledu usporedivih kategorija osoba učinak članka 169.f stavka 3. GehG‑a iz 2020. taj da su službenici, koji su bili u prilici okončati postupke u kojima su se pozivali na postojanje diskriminacije na temelju dobi, ostvarili pravo na uračunavanje u cijelosti razdoblja djelatnosti koja su ostvarena prije 18. godine života i prethodila su njihovu prijmu u službu. Suprotno tomu, u slučaju da takvi postupci još nisu bili okončani na dan objave Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava, odnosno 8. srpnja 2019., prema dotičnim se službenicima postupa na isti način kao i prema svim drugim službenicima, za koje se ispravak referentnog datuma za usporedbu mora provesti po službenoj dužnosti.
Stoga, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, očito je da se prema prvoj kategoriji službenika prestalo postupati na način za koji je Sud u presudi Leitner presudio da je diskriminatoran, s obzirom na to da su ti službenici mogli ostvariti pravo na rješenje navedeno u točki 75. ove presude, koje se, među ostalim, sastojalo od toga da se, sve dok se ne donesu mjere kojima se ponovno uspostavlja jednako postupanje, službenicima u nepovoljnijem položaju prema ranijem sustavu plaća i napredovanja dodjeljuju iste pogodnosti koje su mogli ostvariti službenici u povoljnijem položaju prema tom sustavu, što se tiče uračunavanja razdobljâ službe ostvarenih prije navršene 18. godine života i napredovanja na ljestvici platnih razreda. Suprotno tomu, kao što to proizlazi iz odgovora Suda na prvo pitanje, to nije slučaj kad je riječ o drugoj kategoriji službenika.
Sud koji je uputio zahtjev napominje da je porezna uprava u pogledu tužiteljâ iz glavnih postupaka, koji su obuhvaćeni tom drugom kategorijom, ponovno izračunala za svakog od njih referentni datum za napredovanje uračunavajući dodatne tri godine u odnosu na referentni datum za napredovanje koji je na njih primijenjen nakon njihova prijma u službu. Međutim, ti novi izračuni nisu doveli do poboljšanja položaja tih tužitelja na ljestvici platnih razreda jer su postupci koji se na njih odnose još uvijek bili u tijeku na dan objave Zakona iz 2019. o drugoj noveli službeničkog prava. Tako bi referentan datum za usporedbu ponovno proizlazio iz referentnog datuma za napredovanje koji je na njih bio primijenjen nakon njihova prijma u službu, odnosno iz datuma koji je izračunan na diskriminatoran način. Iz toga bi slijedilo da se referentni datum za napredovanje, koji je primjenjiv na navedene tužitelje, nije poboljšao za dodatne tri godine, nego samo za nekoliko dana.
U tom pogledu valja naglasiti da svaka mjera čiji je cilj otklanjanje diskriminacije protivne pravu Unije, uključujući pojedinačne mjere koje se odnose na pružanje osobama iz kategorije u nepovoljnijem položaju istih pogodnosti kao onih koje imaju osobe iz privilegirane kategorije, predstavlja provedbu tog prava koja mora poštovati njegove zahtjeve (vidjeti u tom smislu presudu od 7. listopada 2019., Safeway,
C‑171/18
,
EU:C:2019:839
, t.
37.
).
Među tim se zahtjevima nalaze oni koji proizlaze iz općeg načela jednakog postupanja iz članka 20. Povelje i načela pravne sigurnosti.
Međutim, iz sudske prakse Suda proizlazi da je nacionalni propis poput članka 169.f stavka 3. GehG‑a iz 2020. – koji u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnim postupcima ima za učinak, ovisno o tome jesu li tijela odnosno sudovi koji su nadležni za preispitivanje tih razdoblja već donijeli konačnu odluku, različito postupanje prema službenicima koji su postupak pokrenuli kako bi na temelju razdobljâ djelatnosti koja su ostvarena prije 18. godine života i prethodila su njihovu prijmu u službu ishodili novo utvrđivanje referentnog datuma za napredovanje koji se na njih odnosi – protivan načelu jednakog postupanja, kako je utvrđeno u članku 20. Povelje, i načelu pravne sigurnosti, kojima se zahtijeva jednako i predvidljivo postupanje prema svim službenicima koji se vremenski nalaze u istoj situaciji, s obzirom na to da uračunavanje navedenih razdoblja ovisi o okolnostima koje se ne mogu pripisati dotičnim službenicima, poput trajanja obrade njihovih zahtjeva (vidjeti po analogiji presudu od 9. rujna 2021., Bundesrepublik Deutschland (Član obitelji),
C‑768/19
,
EU:C:2021:709
, t.
41.
i navedenu sudsku praksu).
S obzirom na prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da načelo jednakog postupanja, kako je utvrđeno u članku 20. Povelje, kao i načelo pravne sigurnosti treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da se, kad je riječ o službenicima za koje je postupak novog utvrđivanja njihova položaja na ljestvici platnih razreda bio u tijeku na dan objave zakonodavne izmjene sustava plaća koji sadržava tu ljestvicu, plaće ponovno izračunavaju u skladu s novim odredbama o referentnom datumu za usporedbu, a te odredbe sadržavaju nova ograničenja u pogledu najvećeg opsega razdoblja koja se mogu uračunati u staž, tako da nije otklonjena diskriminacija na temelju dobi koja je protivna člancima 1., 2. i 6. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje, pri čemu takav izračun nije izvršen u pogledu službenika za koje je ranije pokrenuti postupak koji se odnosio na istovjetan predmet već bio okončan konačnom odlukom koja se temeljila na referentnom datumu koji je bio utvrđen na povoljniji način na temelju ranijeg sustava plaća čije su odredbe, koje je nacionalni sud smatrao diskriminatornima, izuzete iz primjene izravnom primjenom načela jednakog postupanja predviđenog pravom Unije.
Treće pitanje
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje, tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da se, prilikom utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu, razdoblja školovanja provedena u jedinici lokalne samouprave uračunavaju u cijelosti samo ako je dotični službenik bio primljen u državnu službu nakon određenog datuma, a u jednoj polovini, s obzirom na to da se na njih primjenjuje paušalno umanjenje, ako je dotični službenik bio primljen u državnu službu prije tog datuma.
Najprije valja podsjetiti na to da, kao što to proizlazi iz točke 47. ove presude, iz članka 2. stavka 1. Direktive 2000/78, u vezi s njezinim člankom 1., proizlazi da za potrebe te direktive načelo jednakog postupanja zahtijeva nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju, među ostalim, dobi. Usto, iz članka 2. stavka 2. točke (b) navedene direktive proizlazi da za potrebe te direktive neizravna diskriminacija na temelju dobi postoji ako bi naizgled neutralna odredba, kriterij ili praksa doveli osobe određene dobi u posebno nepovoljan položaj u usporedbi s drugim osobama, osim ako su ta odredba, taj kriterij ili ta praksa objektivno opravdani legitimnim ciljem, a sredstva za postizanje tog cilja su primjerena i nužna.
Stoga, kako bi se utvrdilo mogu li se tužitelji iz glavnih postupaka pozivati na načelo navedeno u prethodnoj točki, valja provjeriti postupa li se u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnim postupcima prema službenicima koje je austrijska savezna država primila u službu do zaključno s 31. ožujka 2000. i onima primljenima u službu nakon tog datuma izravno ili neizravno na različit način zbog dobi koju su imali na dan prijma u službu.
U tom pogledu valja utvrditi da se u skladu s člankom 169.g stavkom 3. točkom 5. GehG‑a iz 2020. razdoblja školovanja u jedinici lokalne samouprave uračunavaju u okviru utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu samo ako je dotični službenik primljen u službu austrijske savezne države nakon 31. ožujka 2000.
U ovom se slučaju razdoblja školovanja tužiteljâ iz glavnih postupaka ostvarena u jedinici lokalne samouprave ne mogu uračunati u cijelosti u okviru utvrđivanja datuma za usporedbu, s obzirom na to da su primljeni u službu austrijske savezne države prije 31. ožujka 2000.
Iz toga slijedi da je ta razlika u postupanju posljedica datuma na koji je država primila službenike u službu, s obzirom na to da se pravila o uračunavanju razdoblja školovanja primjenjuju ovisno o tom datumu.
Doista, datum na koji austrijska savezna država prima službenika u službu, koji se navodi u članku 169.g stavku 3. točki 5. GehG‑a iz 2020., kao jedini relevantan kriterij za potrebe primjene pravila o uračunavanju razdoblja školovanja koja proizlaze iz GehG‑a iz 2020., predstavlja kriterij neovisan o dobi službenika na dan njegova prijma u službu. Stoga taj kriterij, koji primjenu novih pravila čini ovisnom isključivo o datumu prijma u službu, kao objektivnom i neutralnom elementu, očito nije povezan ni s kakvim uzimanjem u obzir dobi osoba koje se zapošljavaju (presuda od 14. veljače 2019., Horgan i Keegan,
C‑154/18
,
EU:C:2019:113
, t.
25.
i navedena sudska praksa).
Stoga se novi uvjeti uračunavanja razdoblja školovanja provedenih u jedinici lokalne samouprave, ovisno o datumu prijma u službu austrijske savezne države, temelje na kriteriju koji ni na koji način nije povezan s dobi dotičnih službenika, pri čemu, osim toga, ništa ne upućuje na to da navedeni uvjeti sadržavaju bilo kakvu neizravnu diskriminaciju na temelju dobi (vidjeti u tom smislu presudu od 20. listopada 2022., Curtea de Apel Alba Iulia i dr.,
C‑301/21
,
EU:C:2022:811
, t.
58.
i
59.
i navedenu sudsku praksu).
S obzirom na prethodna razmatranja na treće pitanje valja odgovoriti tako da članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje, treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se predviđa da se, prilikom utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu, razdoblja školovanja provedena u jedinici lokalne samouprave uračunavaju u cijelosti samo ako je dotični službenik bio primljen u državnu službu nakon određenog datuma, a u jednoj polovini, s obzirom na to da se na njih primjenjuje paušalno umanjenje, ako je dotični službenik bio primljen u državnu službu prije tog datuma.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnih postupaka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

1.
Članke 1., 2. i 6. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, u vezi s člankom 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis na temelju kojeg se klasifikacija službenika utvrđuje na temelju njegova staža u ljestvici platnih razreda prema starom sustavu plaća, koji je bio ocijenjen diskriminatornim jer se za potrebe utvrđivanja tog staža njime omogućavalo samo uračunavanje razdobljâ prije prijma u službu službenika koja se mogu uračunati u staž i koja su ostvarena nakon 18. godine života, ali ne i onih ostvarenih prije te dobi, s obzirom na to da se tim propisom predviđa da se ispravak prvotno izračunanih razdoblja, koja su ostvarena prije prijma u službu službenika i mogu se uračunati u njegov staž, provodi utvrđivanjem referentnog datuma za usporedbu kojim se od tog trenutka radi utvrđivanja navedenog staža uračunavaju razdoblja ostvarena prije 18. godine života tog službenika koja se mogu uračunati u staž, ali pri čemu se, s jedne strane, u pogledu razdoblja ostvarenih nakon 18. godine života uračunavaju samo „ostala razdoblja” koja se trebaju uračunati u jednoj polovini i, s druge strane, navedena se „ostala razdoblja” povećavaju s tri na sedam godina, ali se uračunavaju samo ako premašuju trajanje od četiri godine.

2.
Načelo jednakog postupanja, kako je utvrđeno u članku 20. Povelje o temeljnim pravima, kao i načelo pravne sigurnosti
treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis kojim se predviđa da se, kad je riječ o službenicima za koje je postupak novog utvrđivanja njihova položaja na ljestvici platnih razreda bio u tijeku na dan objave zakonodavne izmjene sustava plaća koji sadržava tu ljestvicu, plaće ponovno izračunavaju u skladu s novim odredbama o referentnom datumu za usporedbu, a te odredbe sadržavaju nova ograničenja u pogledu najvećeg opsega razdoblja koja se mogu uračunati u staž, tako da nije otklonjena diskriminacija na temelju dobi koja je protivna člancima 1., 2. i 6. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje o temeljnim pravima, pri čemu takav izračun nije izvršen u pogledu službenika za koje je ranije pokrenuti postupak koji se odnosio na istovjetan predmet već bio okončan konačnom odlukom koja se temeljila na referentnom datumu koji je bio utvrđen na povoljniji način na temelju ranijeg sustava plaća čije su odredbe, koje je nacionalni sud smatrao diskriminatornima, izuzete iz primjene izravnom primjenom načela jednakog postupanja predviđenog pravom Unije.

3.
Članke 1., 2. i 6. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da im se:
ne protivi nacionalni propis kojim se predviđa da se, prilikom utvrđivanja referentnog datuma za usporedbu, razdoblja školovanja provedena u jedinici lokalne samouprave uračunavaju u cijelosti samo ako je dotični službenik bio primljen u državnu službu nakon određenog datuma, a u jednoj polovini, s obzirom na to da se na njih primjenjuje paušalno umanjenje, ako je dotični službenik bio primljen u državnu službu prije tog datuma.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački