CELEX: 62018CJ0360
Преюдициално запитване
Регламент (ЕС) № 1360/2013
Земеделие
Обща организация на пазарите
Сектор на захарта
Налог върху производството
Полезен ефект
Право на възстановяване на недължимо платени суми
Приложимост на националните правила относно давностните срокове
Принцип на ефективност

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Регламент (ЕС) № 1360/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за определяне на размера на налога върху производството в сектора на захарта за пазарните години 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 и 2005/2006, на коефициента, необходим за изчисляване на допълнителен налог за пазарните години 2001/2002 и 2004/2005, както и на сумата, която производителите на захар трябва да платят на продавачите на цвекло поради разликата между максималния размер на налога и размера на налога, дължим за пазарните години 2002/2003, 2003/2004 и 2005/2006 (
ОВ L 343, 2013 г., стр. 2
).
Запитването е отправено в рамките на спор между Cargill Deutschland GmbH и Hauptzollamt Krefeld (главно митническо бюро Крефелд, Германия) относно възстановяването на налозите върху производството в сектора на захарта, платени за пазарните 2001/2002—2004/2005 години.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображения 10, 11, 13 и 23 от Регламент № 1360/2013 гласят:
„(10)
На 27 септември 2012 г. в съединени дела C‑113/10, C‑147/10 и C‑234/10 Съдът обяви Регламент (ЕО) № 1193/2009 [на Комисията от 3 ноември 2009 година за поправка на регламенти (ЕО) № 1762/2003, (ЕО) № 1775/2004, (ЕО) № 1686/2005 и (ЕО) № 164/2007 и за определяне на размера на налога върху производството в сектора на захарта за пазарните години 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 и 2005/2006 (
ОВ L 321, 2009 г., стр. 1
)] за недействителен, като посочи, че за целите на изчисляването на прогнозираната средна загуба на тон продукт член 15, параграф 1, буква г) от Регламент (ЕО) № 1260/2001 [на Съвета от 19 юни 2001 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта (
ОВ L 178, 2001 г., стр. 1
)] следва да бъде тълкуван в смисъл, че общата сума на възстановяванията включва общата сума на ефективно изплатените възстановявания при износ.
(11)
Следователно размерът на налозите в сектора на захарта следва да бъде определен на подходящото равнище. […]
[…]
(13)
[К]оригираният размер на налозите следва да се прилага, считано от датите на налозите, които бяха обявени за невалидни.
[…]
(23)
От съображения за правна сигурност и за гарантиране на равнопоставено третиране на съответните оператори в различните държави членки е необходимо да се установи обща дата, на която посочените в настоящия регламент налози следва да бъдат определени […]. Този краен срок обаче не следва да се прилага, когато държавите членки са задължени съгласно националното законодателство да възстановят разходите на операторите след тази дата“.
Член 1, параграф 1 от този регламент предвижда:
„Размерът на налозите върху производството в сектора на захарта за пазарните години 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 и 2005/2006 е посочен в точка 1 от приложението“.
Съгласно член 2 от посочения регламент:
„Датата на констатацията, посочена в член 2, параграф 2, втора алинея от Регламент (ЕО, Евратом) № 1150/2000 [на Съвета от 22 май 2000 година за прилагане на Решение 94/728/ЕО, Евратом относно системата за собствени ресурси на Общностите (
ОВ L 130, 2000 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 184)], за налозите, определени с настоящия регламент, е най-късно 30 септември 2014 г., с изключение на случаите, в които държавите членки са възпрепятствани да спазят този срок поради прилагането на националното законодателство относно възстановяването в полза на икономическите оператори на платени от тях недължими суми“.
Член 3, алинеи от втора до четвърта от същия регламент определя датите, от които се прилагат налозите върху производството, посочени в точка 1 от приложението към този регламент, що се отнася до пазарните 2001/2002—2005/2006 години.
Съгласно съображения 13 и 14 от Регламент (ЕС) 2018/264 на Съвета от 19 февруари 2018 година за определяне на размера на налозите върху производството и коефициента за изчисляване на допълнителния налог в сектора на захарта за пазарната 1999/2000 година и за определяне на размера на налозите върху производството в сектора на захарта за пазарната 2000/2001 година (
ОВ L 51, 2018 г., стр. 1
):
„(13)
От съображения за правна сигурност и за гарантиране на еднакво третиране на съответните икономически оператори в различните държави членки е необходимо да се определи дата, до която за посочените в настоящия регламент налози следва да бъде направена констатацията […]. Този краен срок обаче не следва да се прилага, когато държавите членки са задължени съгласно националното право да възстановят разходите на операторите след тази дата.
(14)
Следва да бъде възстановена разликата между неправомерно платените суми във връзка с производствените налози в сектора на захарта, определени от регламенти (ЕО) № 2267/2000 [на Комисията от 12 октомври 2000 година за определяне за пазарната 1999/2000 година на размера на налозите върху производството и коефициента за изчисляване на допълнителния налог в сектора на захарта (
ОВ L 259, 2000 г., стр. 29
)] и (ЕО) № 1993/2001 [на Комисията от 11 октомври 2000 година за определяне за пазарната 2000/2001 година на размера на налозите върху производството в сектора на захарта (
ОВ L 271, 2001 г., стр. 15
)] и налозите, предвидени в настоящия регламент“.
Член 2, параграф 2 от този регламент предвижда:
„Разликата между налозите, определени с регламенти […] № 2267/2000 и […] № 1993/2001, и налозите, предвидени в член 1 от настоящия регламент, се възстановява на икономическите оператори, които са платили налози във връзка с пазарните години 1999/2000 и 2000/2001, въз основа на надлежно обосновано заявление от тяхна страна“.
Германското право
Член 12, параграф 1, първо изречение от Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationen und der Direktzahlungen (Закон за въвеждане на общите организации на пазара и на директните плащания, BGBl. 2017 I, стр. 3746) гласи:
„Разпоредбите на Данъчния кодекс […] се прилагат съответно за налози за целите на организацията на пазара […], стига в този закон или издаден въз основа на него подзаконов нормативен акт да не е приета правна уредба, която дерогира тези разпоредби“.
Съгласно член 37, параграф 2, първо и второ изречение от Данъчния кодекс:
„Когато данък […] е платен или върнат без правно основание, лицето, за чиято сметка е извършено плащането, има право да иска от получателя на плащането да възстанови платената или върнатата сума. Това важи и в случаите, когато правното основание за плащането или връщането на сумата впоследствие отпадне“.
Член 164, параграфи 1, 2 и 4 от този кодекс гласи:
„(1)   Докато данъчният казус не е окончателно разгледан, данъците могат да бъдат определени, общо или за конкретен случай, с уговорката за последваща проверка; за тази уговорка не е необходимо да се излагат мотиви […].
(2)   Докато уговорката за последваща проверка е в сила, определеното данъчно задължение може да бъде отменено или изменено […].
[…]
(4)   Уговорката за последваща проверка отпада, ако срокът за определяне на данъчното задължение е изтекъл“.
Член 169, параграфи 1 и 2 от посочения кодекс предвижда:
„(1)   Определянето на данъчно задължение, неговата отмяна или изменение са недопустими, ако срокът за това определяне е изтекъл. […]
(2)   Срокът за определяне на данъчното задължение е:
1.
една година за акцизи и възстановяване на акцизи,
2.
четири години за данъци и възстановяване на данъци, които не са данъци или възстановяване на данъци по смисъла на точка 1, или вносни и износни мита съгласно член 5, точки 20 и 21 от Митническия кодекс на Съюза. […]“.
Член 170, параграф 1 от Данъчния кодекс гласи:
„Срокът за определяне на данъчното задължение започва с изтичането на календарната година, през която е възникнало това задължение“.
Съгласно член 175, параграф 1, първа алинея от посочения кодекс:
„Акт за установяване на данъчни задължения трябва да бъде издаден, отменен или изменен
[…]
2.
при настъпване на събитие с данъчни последици за минал период (данъчно събитие с обратна сила)“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
През пазарните 2001/2002—2005/2006 години за дружество Cargill Deutschland, в качеството му на производител на изоглюкоза, се е прилагала предвидената с Регламент № 1260/2001 система на налози върху производството в сектора на захарта.
Размерът на налозите върху производството за тези пазарни години е бил определен съгласно регламентите, приети всяка година от Европейската комисия, а именно — Регламенти (ЕО) № 1837/2002 на Комисията от 15 октомври 2002 година за определяне за пазарната 2001/2002 година на размера на налозите върху производството и коефициента за изчисляване на допълнителния налог в сектора на захарта (
ОВ L 278, 2002 г., стр. 13
), (ЕО) № 1762/2003 на Комисията от 7 октомври 2003 година за определяне за пазарната 2002/2003 година на размера на налозите върху производството в сектора на захарта (
ОВ L 254, 2003 г., стр. 4
), (ЕО) № 1775/2004 на Комисията от 14 октомври 2004 година за определяне за пазарната 2003/2004 година на размера на налозите върху производството в сектора на захарта (
ОВ L 316, 2004 г., стр. 64
), (ЕО) № 1686/2005 на Комисията от 14 октомври 2005 година за определяне за пазарната 2004/2005 година на размера на налозите върху производството и коефициента за изчисляване на допълнителния налог в сектора на захарта (
ОВ L 271, 2005 г., стр. 12
) и (ЕО) № 164/2007 на Комисията от 19 февруари 2007 година за определяне на размера на производствените налози за сектора на захарта за 2005/2006 пазарна година (
ОВ L 51, 2007 г., стр. 17
).
В приложение на същите регламенти главно митническо бюро Крефелд по-специално е определило размера на дължимите от Cargill Deutschland налози върху производството за тези пазарни години с актове за установяване на данъчно задължение, с уговорката за последваща проверка, от 23 октомври 2002 г., 20 октомври 2003 г., 30 март 2004 г. и 18 октомври 2005 г.
С решение от 8 май 2008 г., Zuckerfabrik Jülich и др. (
C‑5/06 и C‑23/06—C‑36/06
,
EU:C:2008:260
) и определения от 6 октомври 2008 г., Raffinerie Tirlemontoise (
C‑200/06
, непубликувано,
EU:C:2008:541
) и SAFBA (
C‑175/07—C‑184/07
, непубликувано,
EU:C:2008:543
), обаче Съдът е обявил Регламенти № 1762/2003, 1775/2004 и 1686/2005 за невалидни. Поради това тези регламенти са били изменени с Регламент № 1193/2009.
С решение от 27 септември 2012 г., Zuckerfabrik Jülich и др. (
C‑113/10, C‑147/10 и C‑234/10
,
EU:C:2012:591
), Регламент № 1193/2009 на свой ред е бил обявен от Съда за невалиден. След обявяването на това решение Съветът на Европейския съюз е определил наново налозите върху производството в сектора на захарта за пазарните 2001/2002—2005/2006 години, като е приел Регламент № 1360/2013, в който е намалил налозите върху производството за тези пазарни години.
На 1 май 2014 г. Cargill Deutschland подава до главно митническо бюро Крефелд заявление да се определи размерът на нови налози върху производството и да му бъдат възстановени недължимо платените от това дружество налози за пазарните 2001/2002—2004/2005 години.
С решението си от 18 април 2016 г., потвърдено на 19 септември 2016 г. след отхвърляне на подадената жалба по административен ред, главно митническо бюро Крефелд оставя това заявление без уважение със съображението, че съгласно член 164 и член 169, параграф 2, второ изречение, точка 2 от Данъчния кодекс четиригодишният срок за определяне, предвиден за отмяната, изменението или коригирането на актове за установяване на данъчно задължение, е изтекъл за тези пазарни години, така че съответните актове за установяване на данъчно задължение били станали окончателни.
Всъщност съгласно член 170, параграф 1 от Данъчния кодекс срокът за определяне на данъчното задължение започва с изтичането на календарната година, през която е възникнало това задължение. Ето защо, както уточнява запитващата юрисдикция в преюдициалното си запитване, в настоящия случай срокът за определяне за пазарната 2004/2005 година е започнал да тече на 31 декември 2006 г. При това положение, доколкото е подадено едва през 2014 г., заявлението на Cargill Deutschland е постъпило в главно митническо бюро Крефелд след като посоченият срок за определяне е бил изтекъл. Аналогично, що се отнася до налозите върху производството за предходните пазарни години, по аргумент на по-силното основание същият срок за определяне е бил изтекъл.
Cargill Deutschland подава пред запитващата юрисдикция, Finanzgericht Düsseldorf (Финансов съд Дюселдорф, Германия), жалба срещу решението на главно митническо бюро Крефелд, като твърди, че правото му на възстановяване на недължимо платените налози произтича направо от Регламент № 1360/2013. За това право нямало никакъв срок за определяне и то не било засегнато от факта, че издадените от главно митническо бюро Крефелд актове за установяване на данъчно задължение са окончателни.
В тази насока запитващата юрисдикция отбелязва, че по предходни дела е приела, че на въпроса дали дадено дружество може да се ползва от право на възстановяване на недължимо платените налози, когато в приложение на Регламент № 1360/2013 размерът на налозите върху производството е бил намален с обратна сила, трябва да се отговори само въз основа на приложимото национално право, при спазване на принципите на равностойност и на ефективност.
Тя обаче смята, че в настоящия случай този подход би означавал да се отрече това право на Cargill Deutschland, по-специално поради факта че намаляването с обратна сила на ставките на налозите върху производството, предвидено с Регламент № 1360/2013, води само до незаконосъобразност на определянето на данъка, а не до недействителност на съответните актове за установяване на данъчно задължение, които, след като са издадени въз основа на решения, са станали окончателни и повече не могат да бъдат променяни в съответствие с разпоредбите на приложимото национално право.
Запитващата юрисдикция обаче подчертава, че в сходно производство относно коригирането на размерите на налозите върху производството в сектора на захарта за пазарните 1999/2000 и 2000/2001 години Cargill Deutschland е получило, с основано на Регламент 2018/264 решение на главно митническо бюро Крефелд от 7 май 2018 г., частично възстановяване на недължимо платените от него налози, независимо че приложимите съгласно националното право давностни срокове са изтекли. Тя посочва, че всъщност това възстановяване е станало възможно след, от една страна, постановяването на решение от 9 февруари 2017 г., Raffinerie Tirlemontoise (
C‑585/15
,
EU:C:2017:105
), с което Съдът е обявил за невалидни Регламенти № 2267/2000 и 1993/2001, където се определят тези размери, и от друга, последващото приемане на Регламент 2018/264, който определя наново тези размери, без изрично да изисква отчитането на тези давностни срокове.
Във връзка с това запитващата юрисдикция се пита дали с приемането на Регламент 2018/264 законодателят на Съюза всъщност не е искал да закрепи общ принцип, който вече да допуска възстановяването на недължимо платените налози върху производството в сектора на захарта, без оглед на приложимите съгласно националното право правила за давността. Тя отбелязва, че подобно тълкуване би позволило на Cargill Deutschland да получи възстановяване на недължимо платените налози върху производството за пазарните 2001/2002—2004/2005 години, както са преизчислени в съответствие с Регламент № 1360/2013.
При тези обстоятелства Finanzgericht Düsseldorf (Финансов съд Дюселдорф) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли възстановяването на налозите върху производството в сектора на захарта, за които съгласно Регламент […] № 1360/2013 […] следва да бъдат направени различни изчисления от предишните, да се извърши, в светлината на принципите на равностойност и на ефективност, съгласно националното законодателство, и по-специално при прилагане на предвидената там погасителна давност?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали Регламент № 1360/2013, който в частност определя налозите върху производството в сектора на захарта за пазарните 2001/2002—2005/2006 години, трябва да се тълкува в смисъл, че възстановяването на недължимо платените от икономически оператори суми като налози трябва да се извърши съгласно националното право, и по-специално в предвидените от това право давностни срокове, при спазване на принципите на равностойност и на ефективност.
Като начало следва да се отбележи, че съмненията на запитващата юрисдикция са следствие по-конкретно от факта, че Cargill Deutschland е получило от компетентните германски власти възстановяване съгласно член 2, параграф 2 от Регламент № 2018/264 на недължимо платените налози за пазарните 1999/2000 и 2000/2001 години, независимо че давностните срокове, предвидени от приложимите разпоредби на националното право, са били изтекли.
Всъщност Регламент 2018/264, който коригира размера на налозите върху производството за пазарните 1999/2000 и 2000/2001 години, предвижда в член 2, параграф 2, че недължимо преведените суми от икономически оператори, които са платили налози за тези пазарни години, трябва да бъдат възстановени на тези лица въз основа на надлежно обосновано заявление, без тази разпоредба изобщо да се позовава на или да препраща към приложимото национално право.
При това положение запитващата юрисдикция не изключва възможността член 2, параграф 2 от Регламент 2018/264 да се тълкува в смисъл, че закрепва общ принцип, който допуска възстановяването на недължимо платените от икономически оператори суми като налози върху производството в сектора на захарта. Подобен принцип можел да се прилага, независимо че са изтекли приложимите съгласно националното право давностни срокове, дори това възстановяване да е поискано въз основа на Регламент № 1360/2013.
В тази насока е достатъчно да се посочи, както отбелязва генералният адвокат в точка 31 от заключението си, че доколкото се отнася само за пазарните 1999/2000 и 2000/2001 години, Регламент 2018/264 е неприложим ratione temporis към спора по главното производство, предмет на който е заявление за възстановяване на налозите върху производството, платени за пазарните 2001/2002—2004/2005 години.
Ето защо Регламент 2018/264 не може да бъде правно основание на заявление за възстановяване на недължимо платени налози за последно споменатите пазарни години.
Трябва обаче да се припомни, че с решение от 27 септември 2012 г., Zuckerfabrik Jülich и др. (
C‑113/10, C‑147/10 и C‑234/10
,
EU:C:2012:591
), Съдът е обявил Регламент № 1193/2009 за невалиден. Видно по-конкретно от точки 48 и 49 от това решение, методът в този регламент, използван от Комисията за определянето на налозите върху производството за пазарните 2001/2002—2005/2006 години, е бил неправилен, защото е водел до изкуствено завишаване на общия размер на възстановяванията. Така, както следва от точка 69 от цитираното решение, производителите са имали право да получат не само възстановяването на платените без основание суми като налози върху производството, недължимо начислени от държавите членки, но и плащането на лихви върху тези суми.
За да се съобрази с решение от 27 септември 2012 г., Zuckerfabrik Jülich и др. (
C‑113/10, C‑147/10 и C‑234/10
,
EU:C:2012:591
), Съветът е приел Регламент № 1360/2013, чиято цел е с обратна сила да коригира размера на налозите върху производството в сектора на захарта, предвидени за пазарните 2001/2002—2005/2006 години. Според законодателя на Съюза новите налози върху производството са били изчислени съобразно метода, утвърден от Съда в това решение, и определени на „подходящо равнище“ по смисъла на съображение 11 от цитирания регламент.
Следователно полезният ефект на Регламент № 1360/2013 изисква да се позволи на съответните производители на захар да им бъдат възстановени налозите върху производството, недължимо платени няколко години преди да бъде приет този регламент.
Поради това, от една страна, както отбелязва генералният адвокат в точка 37 от заключението си, правото на производителите на захар на възстановяване на недължимо платените налози за разглежданите по главното производство пазарни години произтича от правото на Съюза, така както то е разтълкувано от Съда в решение от 27 септември 2012 г., Zuckerfabrik Jülich и др. (
C‑113/10, C‑147/10 и C‑234/10
,
EU:C:2012:591
), и приведено в действие от законодателя на Съюза съгласно това решение с приемането на Регламент № 1360/2013.
Всъщност Съдът е постановил, че правото на възстановяване на данъци, платени в държава членка в нарушение на правните норми на Съюза, е последица и допълнение към правата, които правните субекти черпят от разпоредбите на правото на Съюза, както са тълкувани от Съда (решения от 12 декември 2006 г., Test Claimants in the FII Group Litigation,
C‑446/04
,
EU:C:2006:774
, т.
, от 19 юли 2012 г.Littlewoods Retail и др.,
C‑591/10
,
EU:C:2012:478
, т.
и от 25 юли 2018 г., Messer France,
C‑103/17
,
EU:C:2018:587
, т.
).
От друга страна, компетентните национални власти са можели да определят точния размер на налозите, надплатени от всеки от засегнатите производители, едва след като в Регламент № 1360/2013 са определени с обратна сила новите налози върху производството.
При тези условия и за да се гарантира полезният ефект на този регламент, следва да се приеме, че от датата на влизане в сила на същия регламент — 20 декември 2013 г. — засегнатите производители на захар са можели да узнаят точния размер на недължимо платените налози съгласно коригираните изчисления на Комисията, за да се отчете практиката на Съда, и следователно да подадат надлежно заявление за възстановяването на тези налози.
На първо място, за целта съгласно член 1, параграф 1 от Регламент № 1360/2013 точка 1 от приложението към този регламент предвижда таблица, която определя налозите върху производството в сектора на захарта, изразени като размер в евро за тон продукт за всяка пазарна година, от пазарната 2001/2002 до пазарната 2005/2006 година.
На следващо място, член 2 от въпросния регламент определя по принцип 30 септември 2014 г. като крайна дата, до която държавите членки са длъжни да впишат по сметката на собствените ресурси на Съюза размера на налозите, определени с Регламент № 1360/2013.
На последно място, член 3 от този регламент просто определя датите, от които се прилагат налозите върху производството, поместени в точка 1 от приложението към Регламента, по отношение на всяка от разглежданите по главното производство пазарни години.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 42 от заключението си, трябва обаче да се констатира, че Регламент № 1360/2013 не съдържа никаква разпоредба относно процедурите и механизмите, които държавите членки следва да прилагат, за да приведат в действие правото на икономическите оператори на възстановяване на недължимо платените налози върху производството в сектора на захарта за разглежданите по главното производство пазарни години.
Съгласно постоянната съдебна практика при липса на хармонизирани правила, уреждащи възстановяването на данъци, наложени в нарушение на правото на Съюза, държавите членки запазват правото да прилагат процесуалните правила, предвидени от техния вътрешен правен ред, по-специално в материята на давностните или преклузивните срокове, като спазват принципите на равностойност и ефективност (вж. в този смисъл решения от 8 септември 2011 г., Q-Beef и Bosschaert,
C‑89/10 и C‑96/10
,
EU:C:2011:555
, т.
и от 20 декември 2017 г., Caterpillar Financial Services,
C‑500/16
,
EU:C:2017:996
, т.
).
Спазването на посочените принципи изисква тези процесуални правила да не бъдат по-неблагоприятни от условията за удовлетворяване на подобни искания, основани на разпоредби на националното право (принцип на равностойност), нито предвидени така, че да правят практически невъзможно упражняването на правата, предоставени от правния ред на Съюза (принцип на ефективност) (вж. в този смисъл решение от 27 септември 2012 г., Zuckerfabrik Jülich и др.,
C‑113/10, C‑147/10 и C‑234/10
,
EU:C:2012:591
, т.
и цитираната съдебна практика).
В тази насока от преюдициалното запитване е видно, че според запитващата юрисдикция прилагането на националните правила е съобразено с цитираните принципи, защото — стига да се спазва предвиденият от германското данъчно право общ давностен срок — тези правила допускат корекция в случаите, когато актовете на Съюза се изменят с обратна сила. Пак от преюдициалното запитване обаче по същество следва, че според запитващата юрисдикция предвидената от германското право стабилност на акта за установяване на данъчно задължение изключва подаването на заявление за възстановяване, основано на Регламент № 1360/2013, щом към момента на подаване на това заявление приложимият давностен срок е изтекъл.
Следва да се припомни, че в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. За тази цел Съдът може от всички предоставени от националната юрисдикция данни, и в частност от мотивите на акта за преюдициално запитване, да извлече аспектите на правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора в главното производство (решение от 18 декември 2019 г., Generálny riaditel‘ Sociálnej poist’ovne Bratislava,
C‑447/18
,
EU:C:2019:1098
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ето защо в настоящия случай е необходимо да се провери още дали национални правила, които уреждат упражняването на правото на възстановяване на надплатеното от производителите на захар, под формата на налози върху производството, предвидени с Регламент № 1260/2001 и закрепени окончателно с Регламент № 1360/2013 за разглежданите по главното производство пазарни години, и които правила — както се тълкуват и прилагат от компетентните юрисдикции — не допускат да бъде подадено заявление за възстановяване след влизането в сила на Регламент № 1360/2013, по съображение че приложимият към подобни заявления давностен срок е изтекъл, са съобразени с принципите на равностойност и ефективност.
В настоящия контекст най-напред следва да се провери дали тези правила са съвместими с принципа на ефективност. Съгласно постоянната съдебна практика всеки случай, в който се поставя въпросът дали дадена национална процесуална разпоредба прави невъзможно или прекомерно трудно прилагането на правото на Съюза, трябва да се анализира, като се държи сметка за мястото на тази разпоредба в цялото производство, за неговото развитие и за неговите особености пред различните национални инстанции. В това отношение следва, ако е необходимо, да се вземат предвид по-конкретно принципът за гарантиране на правото на защита, принципът на правната сигурност и правилното протичане на производството (решения от 20 октомври 2016 г., Danqua,
C‑429/15
,
EU:C:2016:789
, т.
и от 22 февруари 2018 г., INEOS Köln,
C‑572/16
,
EU:C:2018:100
, т.
).
По отношение в частност на давностните или преклузивните срокове Съдът нееднократно е постановявал, че определянето на разумни срокове за обжалване принципно отговаря на изискването за ефективност, доколкото представлява приложение на основния принцип на правна сигурност, който осигурява закрила както на заинтересованото лице, така и на съответната администрация, дори когато изтичането на такива срокове може поради своето естество да възпрепятства засегнатите лица да предявят частично или в пълна степен правата си (вж. в този смисъл решение от 22 февруари 2018 г., INEOS Köln,
C‑572/16
,
EU:C:2018:100
, т.
,
и цитираната съдебна практика). Така например тригодишен национален преклузивен срок е бил приет за разумен (решение от 8 септември 2011 г., Q-Beef и Bosschaert,
C‑89/10 и C‑96/10
,
EU:C:2011:555
, т.
и цитираната съдебна практика).
От преюдициалното запитване несъмнено следва, че Cargill Deutschland вече не може съгласно националното право да търси възстановяване на налозите за разглежданите по главното производство пазарни години, защото — както бе припомнено в точки 21 и 22 от настоящото решение — е изтекъл давностният срок да се иска възстановяване на недължимо платените налози. Според преюдициалното запитване това е така, независимо че Регламент № 1360/2013 е изменил с обратна сила правото на Съюза, като е заменил разпоредбите от регламентите, обявени по-рано от Съда за невалидни, на които се основават определянето на данъка и съответните актове за установяване на данъчно задължение. Това изменение с обратна сила следва от член 3, алинеи от втора до четвърта от този регламент, където се определят датите, от които налозите върху производството в сектора на захарта, поместени в точка 1 от приложението към Регламента, се прилагат за всяка от разглежданите по главното производство пазарни години.
Както обаче по същество отбелязва генералният адвокат в точка 60 от заключението си, за Cargill Deutschland е било практически невъзможно да подаде заявление за възстановяване в рамките на предвидения за целта четиригодишен давностен срок, понеже този срок е изтекъл още преди влизането в сила на Регламент № 1360/2013 — 20 декември 2013 г., т.е. преди законодателят на Съюза да коригира с член 1 и приложението към този регламент налозите върху производството в сектора на захарта за пазарните години, разглеждани по главното производство.
Ето защо след като — както бе уточнено в точки 40 и 41 от настоящото решение — преди Регламент № 1360/2013 да влезе в сила компетентните националните власти не са можели да изчислят размера на евентуалното възстановяване на налозите, недължимо платени от икономически оператори, които черпят права от този регламент, и тези оператори също не са можели да узнаят този размер, то националните правила, тълкувани от запитващата юрисдикция в смисъл, че предвиждат, че относимият давностен срок изтича преди влизането на този регламент в сила, правят практически невъзможно упражняването на правото, предоставено от правния ред на Съюза, на тези оператори да получат възстановяване на налозите върху производството, недължимо платени за разглежданите по главното производство пазарни години.
Колкото до твърдението на главно митническо бюро Крефелд, изложено в съдебното заседание, че старателният икономически оператор е могъл да обжалва актовете за установяване на данъчно задължение преди да изтече приложимият давностен срок, то няма как да опровергае този извод. Следва да се отбележи, че процесуалните правила, предвидени от националното право, всъщност правят практически невъзможно упражняването на право, предоставено на даден оператор от правна уредба на Съюза, която окончателно определя уреждащите това право условия, защото обвързват упражняването на посоченото право с изискването съответният оператор да е подал, още преди тази уредба да влезе в сила, заявление или жалба срещу национални решения, основани на предходна редакция на същата правна уредба на Съюза, която Съдът междувременно е обявил за невалидна.
По предходните съображения, свързани с принципа на ефективност, и с направения в тази насока извод в точка 55 от настоящото решение, в рамките на настоящото решение не е необходимо да се проверява и евентуалната приложимост на принципа на равностойност.
С оглед на изложеното дотук на поставения въпрос следва да се отговори, че Регламент № 1360/2013 трябва да се тълкува в смисъл, че:
–
възстановяването на сумите, недължимо платени от икономически оператори като налози върху производството в сектора на захарта за пазарните 2001/2002—2005/2006 години, трябва да се извърши съгласно националното право, по-специално в предвидените от него давностни срокове, при спазване на принципите на равностойност и на ефективност,
–
не допуска национални правила, съгласно които — така, както са тълкувани от компетентните национални юрисдикции — давностният срок, приложим за заявлението за възстановяване на недължимо платените налози върху производството на захар, изтича преди да влезе в сила този регламент, което прави практически невъзможно упражняването на правото, предоставено от правния ред на Съюза, на тези икономически оператори да получат възстановяване на тези налози за пазарните години, упоменати в посочения регламент.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

Регламент (ЕС) № 1360/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за определяне на размера на налога върху производството в сектора на захарта за пазарните години 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 и 2005/2006, на коефициента, необходим за изчисляване на допълнителен налог за пазарните години 2001/2002 и 2004/2005, както и на сумата, която производителите на захар трябва да платят на продавачите на цвекло поради разликата между максималния размер на налога и размера на налога, дължим за пазарните години 2002/2003, 2003/2004 и 2005/2006, трябва да се тълкува в смисъл, че:

–
възстановяването на сумите, недължимо платени от икономически оператори като такива налози, трябва да се извърши съгласно националното право, по-специално в предвидените от него давностни срокове, при спазване на принципите на равностойност и на ефективност;

–
не допуска национални правила, съгласно които — така, както са тълкувани от компетентните национални юрисдикции — давностният срок, приложим за заявлението за възстановяване на недължимо платените налози върху производството на захар, изтича преди да влезе в сила този регламент, което прави практически невъзможно упражняването на правото, предоставено от правния ред на Съюза, на тези икономически оператори да получат възстановяване на тези налози за пазарните години, упоменати в посочения регламент.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.