CELEX: 62021CJ0127
Odvolanie
Nariadenie (ES) č. 139/2004
Koncentrácie podnikov
Trh leteckej dopravy
Koncentrácia vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom
Záväzky prijaté účastníkmi koncentrácie
Rozhodnutie, ktorým sa priznávajú prednostné práva
Pojem ‚riadne využitie‘

Spoločnosť American Airlines Inc. sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 16. decembra 2020, American Airlines/Komisia (T‑430/18, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:T:2020:603
), ktorým Všeobecný súd zamietol jej žalobu na zrušenie rozhodnutia Komisie C(2018) 2788 final z 30. apríla 2018, ktorým sa spoločnosti Delta Air Lines priznávajú prednostné práva (vec M.6607 – US Airways/American Airlines) (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
Článok 10 nariadenia Rady (EHS) č. 95/93 z 18. januára 1993 o spoločných pravidlách prideľovania prevádzkových intervalov na letiskách spoločenstva, (
Ú. v. ES L 14, 1993, s. 1
; Mim. vyd. 07/002, s. 3), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 793/2004 z 21. apríla 2004 (
Ú. v. EÚ L 138, 2004, s. 50
; Mim. vyd. 07/008, s. 171) (ďalej len „nariadenie o prevádzkových intervaloch“), nazvaný „Fond prevádzkových intervalov“, vo svojich odsekoch 2 a 3 stanovuje:
„2.   Série prevádzkových intervalov, ktoré boli pridelené leteckému dopravcovi na vykonávanie pravidelnej leteckej dopravnej služby alebo programovanej nepravidelnej leteckej dopravnej služby v konkrétnom časovom okamihu dňa a v ten istý deň každý týždeň neoprávňujú tohto leteckého dopravcu k tým istým sériám prevádzkových intervalov v nasledujúcom ekvivalentnom období ak letecký dopravca nemôže k spokojnosti koordinátora preukázať, že tieto prevádzkové intervaly boli využívané týmto leteckým dopravcom najmenej 80 % z času v priebehu plánovaného obdobia, na ktoré mu boli pridelené.
3.   Prevádzkové intervaly pridelené leteckému dopravcovi pred 31. januárom na nasledujúcu letnú sezónu alebo pred 31. augustom na nasledujúcu zimnú sezónu, ktoré však boli vrátené späť koordinátorovi na opätovné prideľovanie pred týmito dátumami, nebudú vzaté do úvahy na účely kalkulácie využitia.“
Odôvodnenie 30 nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 z 20. januára 2004 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (
Ú. v. EÚ L 24, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 08/003, s. 40, ďalej len „nariadenie o fúziách“) znie takto:
„Ak účastníci koncentrácie zmenia oznámenú koncentráciu, najmä ponúknutím záväzkov s cieľom, aby bola koncentrácia zlučiteľná so spoločným trhom, Komisia by mala mať možnosť vyhlásiť túto zmenenú koncentráciu za zlučiteľnú so spoločným trhom. Takéto záväzky by mali byť primerané k problémom s koncentráciou a mali by ich úplne odstraňovať. Taktiež je vhodné prijímať záväzky pred začiatkom konania, pokiaľ je možné problém s koncentráciou ľahko vymedziť a jednoducho odstrániť. Malo by byť výslovne uvedené, že Komisia môže k svojmu rozhodnutiu pripojiť podmienky a záväzky, ktorými sa zabezpečí, že účastníci koncentrácie riadne a včas splnia svoje záväzky, aby mohla byť koncentrácia zlučiteľná so spoločným trhom. V celom konaní by mala byť zabezpečená jeho prehľadnosť ako aj možnosť konzultácie s členskými štátmi a tretími stranami, ktoré prejavia záujem;“
Článok 20 ods. 1a nariadenia Komisie (ES) č. 802/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 139/2004 (
Ú. v. EÚ L 133, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 08/003, s. 88), zmeneného vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) č. 1269/2013 z 5. decembra 2013 (
Ú. v. EÚ L 336, 2013, s. 1
) (ďalej len „vykonávacie nariadenie“), stanovuje:
„Okrem požiadaviek stanovených v odseku 1 zúčastnené podniky pri navrhovaní záväzkov podľa článku 6 ods. 2 alebo článku 8 ods. 2 nariadenia [nariadenia o fúziách] zároveň predložia originál informácií a dokumentov predpísaných v tlačive RM týkajúcom sa prostriedkov nápravy (tlačivo RM), ktoré tvorí prílohu IV k tomuto nariadeniu, ako aj počet kópií stanovený priebežne Komisiou v
Úradnom vestníku Európskej únie
. Predložené informácie musia byť správne a úplné.“
Body 5, 7 a 9 oznámenia Komisie o nápravných opatreniach akceptovateľných v zmysle nariadenia č. 139/2004 a nariadenia č. 802/2004 (
Ú. v. EÚ C 267, 2008, s. 1
, ďalej len „oznámenie Komisie o nápravných opatreniach“) znejú takto:
„5. Tam, kde koncentrácia vyvoláva obavy z narušenia hospodárskej súťaže v tom, že by mohla podstatne brániť efektívnej hospodárskej súťaži, predovšetkým v dôsledku vytvorenia alebo posilnenia dominantného postavenia, sa môžu strany snažiť pozmeniť koncentráciu tak, aby odstránili obavy z narušenia hospodárskej súťaže, a tým získali súhlas s fúziou. Tieto zmeny sa môžu v plnom rozsahu vykonať predtým, ako bude prijaté rozhodnutie o povolení. Je však bežnejšie, že strany predložia svoje záväzky, cieľom ktorých je učiniť koncentráciu zlučiteľnú so spoločným trhom, pričom tieto záväzky sa realizujú po vydaní súhlasu.
…
7. Komisia musí posúdiť, či by navrhované nápravné opatrenia po implementácii odstránili zistené obavy z narušenia hospodárskej súťaže. Len strany majú všetky dôležité informácie potrebné pre takéto posúdenie, predovšetkým čo sa týka realizovateľnosti navrhovaných záväzkov a životaschopnosti a konkurencieschopnosti aktív navrhovaných na predaj odčlenených častí podniku. Preto je povinnosťou strán poskytnúť všetky také dostupné informácie, ktoré Komisia potrebuje pre posúdenie návrhu nápravných opatrení. V tejto súvislosti vykonávacie nariadenie prikazuje oznamujúcim stranám, aby spolu so záväzkami poskytli podrobné informácie o obsahu ponúkaných záväzkov, o podmienkach ich implementácie a o ich schopnosti odstrániť akékoľvek značné narušenie účinnej hospodárskej súťaže, ako to je stanovené v prílohe k vykonávaciemu nariadeniu (‚tlačivo RM‘). V prípade záväzkov pozostávajúcich z odpredaja (divestiture) podnikov musia strany podrobne popísať predovšetkým to, ako sa v súčasnosti prevádzkujú podniky, ktoré sa majú odpredať. Tieto informácie umožnia Komisii posúdiť životaschopnosť, konkurencieschopnosť a obchodovateľnosť podnikov porovnaním ich súčasnej prevádzky s navrhovaným rozsahom na základe záväzkov. Komisia môže v jednotlivých prípadoch prispôsobiť presné požiadavky potrebným informáciám a bude pripravená pred podaním tlačiva RM diskutovať so stranami o rozsahu požadovaných informácií.
…
9. Podľa nariadenia o fúziách má Komisia právo akceptovať len tie záväzky, ktoré sa považujú za schopné urobiť koncentráciu zlučiteľnou so spoločným trhom tým, že bránia značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže. Záväzky musia celkom odstrániť obavy z narušenia hospodárskej súťaže… a musia byť úplné a po všetkých stránkach účinné… Okrem toho sa záväzky musia dať účinne implementovať v krátkej lehote, keďže podmienky hospodárskej súťaže na trhu nebudú zachované až do splnenia záväzkov.“
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 1 až 69 napadnutého rozsudku a na účely tohto konania ich možno zhrnúť takto.
Rozhodnutie o povolení
Správne konanie, ktoré viedlo k rozhodnutiu o povolení
Dňa 18. júna 2013 US Airways Group Inc. a Amr Corporation (ďalej spolu len „zmluvné strany fúzie“), pričom druhá je materskou spoločnosťou spoločnosti American Airlines, oznámili Európskej komisii svoj zámer uskutočniť fúziu.
Komisia sa domnievala, že táto transakcia vyvoláva vážne pochybnosti, pokiaľ ide o jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom v súvislosti so spojením medzi letiskami London Heathrow (Spojené kráľovstvo) (ďalej len „LHR“) a Philadelphia International Airport (Spojené štáty) (ďalej len „PHL“) (ďalej spolu len „dvojica letísk“).
S cieľom rozptýliť vážne pochybnosti, ktoré Komisia vyjadrila v súvislosti s touto transakciou, zmluvné strany fúzie predložili 10. a 14. júla 2013 návrhy záväzkov. Komisia obidva návrhy 12. a 15. júla 2013 zamietla, pričom trvala na tom, aby boli do týchto záväzkov zahrnuté prednostné práva (
grandfathering rights
) „takého druhu, ako sú práva“ navrhnuté vo veci COMP/M.6447 – IAG/bmi (ďalej len „vec IAG/bmi“), s cieľom odstrániť všetky vážne pochybnosti vyvolané koncentráciou. Zmluvné strany fúzie predložili 16. júla 2013 tretí návrh záväzkov obsahujúci najmä prednostné práva.
Dňa 25. júla 2013, po viacerých výmenách informácií týkajúcich sa najmä prednostných práv, zmluvné strany fúzie predložili Komisii ich návrh konečných záväzkov týkajúcich sa prevádzkových intervalov (ďalej len „konečné záväzky“). Znenie bodov 1.9 až 1.11 konečných záväzkov bolo rovnaké ako znenie bodov 1.9 až 1.11 návrhu záväzkov zo 16. júla 2013.
Dňa 30. júla 2013 zmluvné strany fúzie predložili Komisii tlačivo RM týkajúce sa konečných záväzkov. V tomto tlačive, ktorého obsah je spresnený v prílohe IV vykonávacieho nariadenia, majú podniky uviesť informácie a dokumenty, ktoré poskytnú súčasne s predkladaním záväzkov podľa článku 6 ods. 2 nariadenia o fúziách.
V tejto súvislosti v oddiele 1 bode 1.1 písm. i) tlačiva RM týkajúcom sa konečných záväzkov zmluvné strany fúzie uviedli:
„Záväzok týkajúci sa prevádzkových intervalov je v podstate založený na praxi Komisie v najnovších veciach týkajúcich sa fúzií leteckých spoločností, ako je [vec] IAG/bmi. Najmä na to, aby bolo nápravné opatrenie atraktívnejšie, navrhované záväzky obsahujú ustanovenia týkajúce sa prednostných práv k prevádzkovým intervalom, ktoré uvoľnili [zmluvné strany fúzie], keď nový účastník trhu prevádzkoval službu bez medzipristátia na trase medzi dvojicou letísk počas šiestich po sebe nasledujúcich sezón.“
V oddiele 3 uvedeného tlačiva s názvom „Odchýlky od vzorových textov“ mali zmluvné strany fúzie upozorniť na všetky odchýlky navrhovaných záväzkov od vzorových záväzkov uverejnených útvarmi Komisie, ktoré sa pravidelne revidujú, a vysvetliť dôvody týchto odchýlok. Zmluvné strany fúzie uviedli:
„Záväzky navrhnuté [zmluvnými stranami fúzie] sa odchyľujú od znení vzorových záväzkov uverejnených útvarmi Komisie v rozsahu potrebnom na splnenie špecifických požiadaviek štrukturálneho nápravného opatrenia v osobitnom kontexte leteckej dopravy.
Ako bolo uvedené na predchádzajúcich rokovaniach, navrhnuté záväzky sú založené na záväzkoch prijatých Komisiou v iných veciach koncentrácie medzi leteckými spoločnosťami. Predovšetkým sú väčšinou založené na záväzkoch navrhnutých vo [veci] IAG/bmi.
Na to, aby sa uľahčilo posudzovanie navrhnutých záväzkov, [zmluvné strany fúzie] ďalej označia body, v ktorých sa navrhnuté záväzky odchyľujú od záväzkov prijatých vo [veci] IAG/bmi. Tieto body nezahŕňajú drobné jazykové odchýlky alebo objasnenia vyžadované osobitnými okolnosťami tohto prípadu, najmä v oddiele týkajúcom sa definícií.“
Pokiaľ ide o ustanovenia týkajúce sa prednostných práv, v tlačive RM týkajúcom sa konečných záväzkov nebola označená nijaká odchýlka od záväzkov prijatých vo veci IAG/bmi.
Rozhodnutie o povolení
Rozhodnutím C(2013) 5232 final z 5. augusta 2013 (vec COMP/M.6607 – US Airways/American Airlines) (
Ú. v. EÚ C 279, 2013, s. 6
, ďalej len „rozhodnutie o povolení“), prijatým na základe článku 6 ods. 1 písm. b) nariadenia o fúziách v spojení s článkom 6 ods. 2 tohto nariadenia, Komisia vyhlásila fúziu za zlučiteľnú s vnútorným trhom s výhradou splnenia určitých podmienok a povinností (ďalej len „rozhodnutie o povolení“).
V bode 160 rozhodnutia o povolení bol obsah konečných záväzkov týkajúcich sa prednostných práv zhrnutý takto:
„Vo všeobecnosti sa prevádzkové intervaly získané potenciálnym novým účastníkom trhu podľa konečných záväzkov musia využiť na poskytnutie pravidelnej služby leteckej dopravy cestujúcich bez medzipristátia na trase medzi dvojicou letísk [LHR‑PHL] a na inú trasu medzi dvojicou miest ich možno využiť len vtedy, ak potenciálny nový účastník trhu túto službu využíval počas doby využívania (šesť po sebe nasledujúcich sezón [v zmysle Medzinárodného združenia leteckej dopravy] IATA). Po uplynutí doby využívania bude mať potenciálny nový účastník trhu právo využívať prevádzkové intervaly na akejkoľvek trase medzi dvojicou miest (‚prednostné práva‘). Priznanie prednostných práv však podlieha schváleniu zo strany Komisie na základe odporúčania nezávislého monitorovacieho správcu.“
V bodoch 176, 178 až 181, 186 a 197 až 199 rozhodnutia o povolení Komisia v rámci svojej analýzy konečných záväzkov uviedla tieto zistenia:
„(176) Podľa judikatúry súdov Európskej únie musia byť záväzky schopné odstrániť zistené narušenie hospodárskej súťaže a zabezpečiť konkurencieschopné trhové štruktúry. Konkrétne na rozdiel od záväzkov prijatých počas fázy II cieľom záväzkov navrhnutých v priebehu fázy I nie je zabrániť významnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže, ale skôr jasne rozptýliť všetky vážne pochybnosti v tejto súvislosti. Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri posúdení, či tieto nápravné opatrenia predstavujú priamu a dostatočnú odpoveď, ktorá je spôsobilá rozptýliť tieto pochybnosti.
…
(178) Podľa posúdenia Komisie konečné záväzky odstraňujú všetky závažné pochybnosti identifikované v priebehu konania. Komisia preto dospela k záveru, že konečné záväzky… sú dostatočné na odstránenie závažných pochybností, pokiaľ ide o zlučiteľnosť koncentrácie s vnútorným trhom.
(179) Vo veciach týkajúcich sa leteckých spoločností sú záväzky uvoľnenia prevádzkových intervalov pre Komisiu prijateľné, ak je dostatočne jasné, že dôjde k skutočnému vstupu nových konkurentov, čo vylúči akékoľvek významné prekážky účinnej hospodárskej súťaže…
(180) Záväzok týkajúci sa prevádzkových intervalov je založený na skutočnosti, že disponibilita prevádzkových intervalov na letisku [LHR] je hlavnou prekážkou vstupu na letecké spojenie [LHR‑PHL], v prípade ktorého boli zistené závažné pochybnosti. Je teda koncipovaný tak, aby túto prekážku odstránil (alebo aspoň citeľne znížil) a aby umožnil dostatočný, včasný a pravdepodobný vstup na letecké spojenie [LHR‑PHL].
(181) Je tiež dôležité poznamenať, že samotné prevádzkové intervaly na letisku [LHR] majú veľmi vysokú hodnotu, čo robí záväzok týkajúci sa prevádzkových intervalov pre uchádzačov o vstup na trh veľmi atraktívnym. V balíku záväzkov je vnútorná atraktívnosť prevádzkových intervalov posilnená perspektívou nadobudnúť prednostné práva po šiestich sezónach podľa združenia IATA.
…
(186) Vzhľadom na vyššie uvedené a ostatné dostupné dôkazy, najmä záujem a údaje o pravdepodobnom a včasnom vstupe doručené počas konzultácie s aktérmi na trhu, Komisia dospela k záveru, že záväzok týkajúci sa prevádzkových intervalov je kľúčovým prvkom pravdepodobného a včasného vstupu na letecké spojenie [LHR‑PHL]. Rozsah vstupu na túto trasu postačuje na odstránenie závažných pochybností, ktoré boli zistené na tomto trhu (vo všetkých možných segmentoch cestujúcich).
…
(197) Podľa článku 6 ods. 2 druhého pododseku prvej vety nariadenia o fúziách môže Komisia pripojiť k svojmu rozhodnutiu podmienky a povinnosti, ktorých cieľom je zabezpečiť, aby dotknuté podniky plnili záväzky, ktoré prijali voči Komisii s cieľom zabezpečiť zlučiteľnosť koncentrácie s vnútorným trhom.
(198) … Ak podmienka nie je splnená, rozhodnutie Komisie už neplatí. Ak si dotknuté podniky nesplnia povinnosť, Komisia môže rozhodnutie o [predmetnom] povolení zrušiť v súlade s článkom 8 ods. 6 nariadenia o fúziách…
(199) … Rozhodnutie [o povolení] podlieha úplnému splneniu požiadaviek stanovených v oddieloch 1, 2, 3 a 4 konečných záväzkov (podmienok), zatiaľ čo ostatné oddiely konečných záväzkov predstavujú pre zmluvné strany povinnosti.“
V bode 200 rozhodnutia o povolení je spresnené, že konečné záväzky sú pripojené k tomuto rozhodnutiu a sú jeho neoddeliteľnou súčasťou. Nakoniec v bode 201 rozhodnutia o povolení Komisia rozhodla, že vyhlási oznámenú transakciu, zmenenú konečnými záväzkami, za zlučiteľnú s vnútorným trhom „s výhradou úplného splnenia podmienok a povinností stanovených v konečných záväzkoch pripojených k tomuto rozhodnutiu“.
Konečné záväzky
V prvom bode preambuly konečných záväzkov zmluvné strany fúzie pripomenuli, že ich prijali, aby umožnili Komisii vyhlásiť fúziu za zlučiteľnú s vnútorným trhom.
V treťom bode tejto preambuly je uvedené:
„Tento text sa má vykladať v zmysle rozhodnutia [o povolení] v rozsahu, v akom záväzky predstavujú podmienky a povinnosti, ktoré sú s ním spojené, vo všeobecnom rámci práva Európskej únie, najmä so zreteľom na nariadenie o fúziách, a s odkazom na oznámenie Komisie o nápravných opatreniach.“
V oddiele konečných záväzkov, nazvanom „Definície“, sú určité pojmy vymedzené takto:
–
pojem „prednostné práva“ je vymedzený odkazom na bod 1.10,
–
pojem „zneužitie“ je vymedzený odkazom na bod 1.13,
–
pojem „doba využívania“ je vymedzený odkazom na bod 1.9 so spresnením, podľa ktorého by táto doba mala byť šesť po sebe nasledujúcich sezón podľa združenia IATA.
V bodoch 1.9 až 1.11 konečných záväzkov sa uvádza:
„1.9 Vo všeobecnosti sa prevádzkové intervaly získané potenciálnym novým účastníkom trhu v dôsledku konania o uvoľnení prevádzkových intervalov využijú len na poskytovanie konkurenčnej leteckej dopravnej služby medzi dvojicou letísk. Prevádzkové intervaly možno využívať na inej dvojici miest až v prípade, že potenciálny nový účastník trhu využíval službu bez medzipristátia na trase medzi dvojicou letísk spôsobom, ktorý je v súlade s ponukou predloženou na základe bodu 1.24 počas niekoľkých po sebe nasledujúcich sezón podľa združenia IATA (ďalej len ‚doba využívania‘).
1.10 Potenciálny nový účastník trhu sa považuje za subjekt, ktorý má prednostné práva k získaným prevádzkovým intervalom, ak došlo k riadnemu využitiu prevádzkových intervalov na trase medzi dvojicou letísk počas doby využívania. V tejto súvislosti má potenciálny nový účastník trhu po uplynutí doby využívania právo využívať prevádzkové intervaly získané na základe týchto záväzkov na akejkoľvek trase medzi dvojicou miest (ďalej len ‚prednostné práva‘).
1.11 Prednosť podlieha schváleniu Komisie na základe odporúčania nezávislého monitorovacieho správcu na konci doby využívania…“
Bod 1.13 konečných záväzkov stanovuje:
„Počas doby využívania sa za zneužitie považuje, ak sa potenciálny nový účastník trhu, ktorý získal prevádzkové intervaly uvoľnené zmluvnými stranami, rozhodne:
…
b)
prevádzkovať menší týždenný počet frekvencií, ako bol ten, ku ktorému sa zaviazal v ponuke v súlade s bodom 1.24, alebo ukončiť prevádzku medzi dvojicou letísk, pokiaľ toto rozhodnutie nie je zlučiteľné so zásadou ‚využitých alebo stratených prevádzkových intervalov‘ v zmysle článku 10 ods. 2 [nariadenia o prevádzkových intervaloch] (alebo každé prerušenie);
…“
Bod 1.24 konečných záväzkov sa týka počtu frekvencií, ktoré sa nový účastník trhu rozhodol prevádzkovať, zatiaľ čo body 1.26 a 1.27 týchto záväzkov sa týkajú kritérií hodnotenia ponuky nového účastníka trhu.
Rozhodnutie Komisie o prideľovaní prevádzkových intervalov spoločnosti Delta
Dňa 9. októbra 2014 spoločnosť Delta Air Lines Inc. (ďalej len „Delta“) predložila formálnu ponuku na pridelenie prevádzkových intervalov v súlade s bodom 1.24 konečných záväzkov. Podľa svojej prihlášky mala v úmysle od leta 2015 prevádzkovať každodennú frekvenciu na leteckom spojení medzi letiskami LHR a PHL (ďalej len „letecké spojenie LHR‑PHL“) počas šiestich po sebe nasledujúcich sezón podľa združenia IATA.
Delta bola jedinou leteckou spoločnosťou, ktorá predložila ponuku na pridelenie prevádzkových intervalov na základe konečných záväzkov.
Rozhodnutím zo 6. novembra 2014 Komisia po posúdení životaschopnosti spoločnosti Delta a jej formálnej ponuky na základe bodov 1.21 a 1.26 konečných záväzkov vyhlásila, že je po prvé nezávislá od zmluvných strán fúzie a nie je s nimi prepojená a že vyčerpala svoje vlastné portfólio prevádzkových intervalov na LHR v zmysle bodu 1.21 konečných záväzkov, a po druhé je potenciálnym životaschopným konkurentom zmluvných strán fúzie medzi dvojicami letísk, pre ktorú požiadala o prevádzkové intervaly na základe týchto záväzkov, vzhľadom na to, že má z dlhodobého hľadiska kapacitu, zdroje a vôľu prevádzkovať službu na leteckom spojení LHR‑PHL ako zástupca životaschopnej konkurenčnej sily.
Dňa 17. decembra 2014 American Airlines a Delta predložili Komisii dohodu o uvoľnení prevádzkových intervalov, ktorú mali obe spoločnosti uzavrieť na účely poskytnutia prevádzkových intervalov spoločnosti Delta, o ktoré žiadala na leteckom spojení LHR‑PHL.
Rozhodnutím z 19. decembra 2014 Komisia v súlade so správou nezávislého monitorovacieho správcu zo 17. decembra 2014 schválila dohodu o uvoľnení prevádzkových intervalov. Toto rozhodnutie stanovovalo, že Delta je povinná využiť prevádzkové intervaly, ktoré predtým využívala spoločnosť US Airways Group na poskytovanie služby letov bez medzipristátia na leteckom spojení LHR‑PHL. Uvedené rozhodnutie okrem toho stanovovalo, že Delta si bude môcť nárokovať prednostné práva, ak sa tieto prevádzkové intervaly počas doby využívania riadne využijú na základe súhlasu Komisie, a v prípade, že Komisia schváli prednostné práva, Delta si zachová uvoľnené prevádzkové intervaly a bude mať právo využívať ich medzi akoukoľvek dvojicou miest.
Delta začala prevádzkovať letecké spojenie LHR‑PHL na začiatku letnej leteckej sezóny podľa združenia IATA v roku 2015.
Dňa 28. septembra 2015 American Airlines zaslala nezávislému monitorovaciemu správcovi list, v ktorom mu oznámila, že vzhľadom na to, že Delta nevyužívala nápravné prevádzkové intervaly spôsobom, ktorý je v súlade s jej ponukou, „riadne nevyužila“ tieto prevádzkové intervaly počas letnej sezóny 2015 a zimnej sezóny 2015/2016 a že z tohto dôvodu nemožno tieto sezóny započítať na účely nadobudnutia prednostných práv.
Následne došlo k viacerým výmenám písomností, najmä medzi spoločnosťou American Airlines a Komisiou, v ktorých American Airlines uviedla, že Delta naďalej nedodržiava podmienky svojej ponuky, a teda nemôže tvrdiť, že nadobudla prednostné práva.
Sporné rozhodnutie
Komisia 30. apríla 2018 prijala sporné rozhodnutie, v ktorom konštatovala, že Delta riadne využívala prevádzkové intervaly počas doby využívania, a schválila priznanie prednostných práv neskôr uvedenej spoločnosti na základe bodu 1.10 konečných záväzkov.
Na základe výkladu znenia, kontextu a účelu konečných záväzkov Komisia v spornom rozhodnutí dospela k záveru, že pojem „riadne využitie“ nemožno chápať ako „využívanie v súlade s ponukou“, ale že sa má vykladať ako „neexistencia zneužitia“ prevádzkových intervalov v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov.
Konkrétne po tom, čo sa konštatovalo, že pojem „riadne využitie“ nie je definovaný v konečných záväzkoch, Komisia v spornom rozhodnutí uviedla, že tento výraz treba vykladať „so zreteľom na predmet a kontext [konečných] záväzkov“.
Pokiaľ ide o predmet konečných záväzkov, Komisia sa domnievala, že ich cieľom bolo rozptýliť vážne pochybnosti o zlučiteľnosti fúzie s vnútorným trhom a že bod 1.9 týchto záväzkov mal za cieľ obnoviť hospodársku súťaž na leteckom spojení LHR‑PHL vytvorením konkurenčnej leteckej dopravnej služby.
Pokiaľ ide o kontext konečných záväzkov, Komisia pripomenula, že prednostné práva mali podnietiť potenciálne nového účastníka trhu prevádzkovať letecké spojenie LHR‑PHL. Na to, aby potenciálne nový účastník trhu mal motiváciu vstúpiť na tento trh, musel mať jasné a overiteľné kritériá, ktoré vylučovali akékoľvek svojvoľné úvahy.
Vzhľadom na to, že v bežnom jazyku možno „zneužitie“ považovať za „nevhodné“ využívanie a v konečných záväzkoch je výraz „zneužitie“ definovaný, zatiaľ čo pojem „riadne využitie“ definovaný nebol, dospela Komisia k záveru, že na to, aby potenciálne nový účastník trhu mal jasné a overiteľné údaje, treba pojem „riadne využitie“ vykladať ako totožný s „neexistenciou zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov.
Komisia ďalej v spornom rozhodnutí odmietla tvrdenie, podľa ktorého treba pojem „riadne využitie“ vykladať tak, že sa vzťahuje na „využívanie v súlade s ponukou“.
V tejto súvislosti podľa sporného rozhodnutia, po prvé považovať „riadne využitie“ za „využívanie v súlade s ponukou“ by znamenalo požiadavku, ktorú takmer nie je možné splniť.
Po druhé Komisia zastáva názor, že nemožno prijať tvrdenie, podľa ktorého sú iba „zrušenia z mimoriadnych prevádzkových dôvodov“ zlučiteľné s „využívaním v súlade s ponukou“. Na jednej strane by takéto kritérium bolo príliš nejasné na zabezpečenie právnej istoty pre potenciálne nového účastníka trhu. Na druhej strane takéto kritérium nemá oporu v texte konečných záväzkov.
Po tretie výkladom pojmu „riadne využitie“ v zmysle „využívania v súlade s ponukou“ by sa konečné záväzky stali pre nového účastníka trhu oveľa menej atraktívnymi.
Po štvrté, keďže úroveň využívania prevádzkových intervalov vo výške 80 % je
de facto
pravidlom v odvetví letectva, článok 10 ods. 2 nariadenia o prevádzkových intervaloch, ktorý stanovuje zásadu „využitých alebo stratených prevádzkových intervalov“, podľa ktorého na to, aby letecký dopravca mohol využívať pridelené prevádzkové intervaly počas nasledujúceho obdobia, musí preukázať, že tieto prevádzkové intervaly využíval aspoň 80 % času počas plánovacieho obdobia, na ktoré boli pridelené (ďalej len „pravidlo 80/20“), bolo by neprimerané požadovať od potenciálne nového účastníka trhu, aby mal 100 % mieru využitia.
Po piate z tlačiva RM týkajúceho sa konečných záväzkov vyplýva, že pokiaľ ide o prednostné práva, boli tieto záväzky vo veľkej miere porovnateľné určitým „objasneniam a drobným jazykovým odchýlkam“, ktoré boli predmetom sporu vo veci IAG/bmi. V predmetných záväzkoch, o ktoré išlo v tejto poslednej veci, však „využívanie v súlade s ponukou“ nebolo podmienkou nadobudnutia prednostných práv. Výraz „spôsobom, ktorý je v súlade s ponukou“ v konečných záväzkoch teda predstavuje len „drobnú jazykovú odchýlku“ v porovnaní so záväzkami vo veci IAG/bmi.
Po šieste by bolo v rozpore so štruktúrou predmetných ustanovení vykladať pojem „riadne využitie“, uvedený v bode 1.10 konečných záväzkov v zmysle bodu 1.9 uvedených záväzkov, keďže jeho cieľom je identifikovať cieľ záväzku, teda poskytovať konkurencieschopnú leteckú dopravnú službu na leteckom spojení, zatiaľ čo prednostné práva sú definované v bode 1.10.
Napokon Komisia v spornom rozhodnutí skúmala, či Delta zneužila prevádzkové intervaly v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov, aby určila, či jej majú byť priznané prednostné práva. V tejto súvislosti sa Komisia domnievala, že využívanie prevádzkových intervalov, napriek ich nedostatočnému využívaniu, bolo v súlade so zásadou 80/20. Vzhľadom na to, že konštatovala, že Delta nezneužila prevádzkové intervaly v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov, dospela Komisia k záveru, že v súlade s písomným odporúčaním nezávislého monitorovacieho správcu Delta počas doby využívania riadne využívala prevádzkové intervaly, a schválila jej priznanie prednostných práv súlade s bodom 1.10 konečných záväzkov.
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 10. júla 2018 podala American Airlines žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia, pričom uviedla dva žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod bol založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustila Komisia pri výklade pojmu „riadne využitie“ uvedeného v konečných záväzkoch. Druhým žalobným dôvodom American Airlines tvrdila, že Komisia nezohľadnila všetky skutočnosti relevantné na priznanie prednostných práv spoločnosti Delta.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol žalobu podanú spoločnosťou American Airlines v celom rozsahu a uložil jej povinnosť znášať vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.
Pokiaľ ide o prvý žalobný dôvod, týkajúci sa jednak doslovného výkladu pojmu „riadne využitie“, Všeobecný súd v bodoch 103 a 104 napadnutého rozsudku konštatoval, že prirovnanie pojmu „riadne využitie“ k „neexistencii zneužitia“ bolo zlučiteľné so znením dotknutých ustanovení. Všeobecný súd však v bodoch 105 a 106 napadnutého rozsudku konštatoval, že výklad predložený spoločnosťou American Airlines, podľa ktorého sa „riadne využitie“ vzťahuje na „využitie v súlade s ponukou“, pričom si Komisia v tomto ohľade vyhradzuje určitú mieru voľnej úvahy, je zlučiteľný aj s doslovným výkladom pojmu „riadne využitie“. Všeobecný súd preto v bode 107 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že výklad tohto posledného uvedeného pojmu len na základe znenia konečných záväzkov nie je rozhodujúci.
Všeobecný súd v bodoch 109 až 125 napadnutého rozsudku spresnil zásady, ktoré sa majú uplatniť na účely výkladu pojmu „riadne využitie“ a slovného spojenia „v súlade s ponukou“ v zmysle konečných záväzkov. Všeobecný súd predovšetkým poznamenal, že je potrebné zohľadniť nielen podmienky konečných záväzkov, ale aj ich kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej sú súčasťou. Ďalej pripomenul, že je potrebné zohľadniť aj osobitné pravidlá výkladu spresnené v samotných konečných záväzkoch, ktoré odkazujú na rozhodnutie o povolení, všeobecný rámec práva Únie, najmä nariadenie o fúziách a oznámenie Komisie o nápravných opatreniach. Okrem toho bolo podľa Všeobecného súdu potrebné vykladať konečné záväzky aj v zmysle tlačiva RM týkajúceho sa konečných záväzkoch, keďže toto tlačivo obsahuje informácie a dokumenty potrebné na to, aby Komisia mohla preskúmať, či záväzky predložené zmluvnými stranami fúzie sú také, aby bola koncentrácia zlučiteľná s vnútorným trhom. Všeobecný súd napokon rozhodol, že nariadenie o prideľovaní prevádzkových intervalov je súčasťou „všeobecného rámca práva Únie“, a preto by sa malo zohľadniť pri výklade pojmu „riadne využitie“.
Po druhé, pokiaľ ide o systematický výklad slovného spojenia „riadne využitie“ v bode 1.10 konečných záväzkov, Všeobecný súd v bodoch 201 až 249 napadnutého rozsudku konštatoval, že tento pojem možno chápať ako zodpovedajúci neexistencii „zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 uvedených záväzkov.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 209 napadnutého rozsudku uviedol, že pokiaľ sa od zmluvných strán fúzie očakávalo zavedenie prednostných práv „takého druhu ako sú tie“ navrhnuté vo veci IAG/bmi, v súlade so spôsobom, akým boli tieto podmienky štruktúrované, ustanovenia týkajúce sa „zneužitia“ boli relevantné pre priznanie prednostných práv. Okrem toho Všeobecný súd v bode 220 tohto rozsudku konštatoval, že doplnenie slovného spojenia „v súlade s ponukou“, ktoré American Airlines chápe ako „faktickú“ definíciu prednosti, sa svojím znením značne odchyľuje od toho, ako sú štruktúrované príslušné ustanovenia predmetných záväzkov vo veci IAG/bmi. Všeobecný súd v bodoch 232 a 233 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že z preskúmania relevantnosti údajov v tlačive RM týkajúcom sa konečných záväzkov vyplýva, že formulácia „v súlade s ponukou“ je len „drobnou jazykovou odchýlkou“, a preto nemožno súhlasiť s prístupom spoločnosti American Airlines, podľa ktorého je táto formulácia podstatnou podmienkou pre priznanie prednostných práv.
Po tretie, pokiaľ ide o výklad slovného spojenia „riadne využitie“ v bode 1.10 konečných záväzkov vzhľadom na kontext tohto ustanovenia a ciele sledované právnou úpravou, ktorého je súčasťou, Všeobecný súd v bodoch 250 až 292 napadnutého rozsudku potvrdil výklad prijatý Komisiou v spornom rozhodnutí, podľa ktorého pojem „riadne využitie“ zodpovedá „neexistencii zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov.
Na jednej strane Všeobecný súd v bodoch 253 až 278 napadnutého rozsudku rozhodol, že priznanie prednostných práv sleduje cieľ, ktorým je podnietiť nového účastníka trhu, aby prevzal prevádzkové intervaly, aby sa tak dostatočne zvýšila pravdepodobnosť, že záväzky budú naozaj splnené. Všeobecný súd tak zamietol tvrdenie spoločnosti American Airlines týkajúce sa „maximálneho konkurenčného tlaku“ z dôvodu, že nemá podporu ani v rozhodnutí o povolení, ani v ustanoveniach konečných záväzkov a že je nezlučiteľné so samotnou povahou prednostných práv.
Na druhej strane Všeobecný súd v bodoch 279 a 280 napadnutého rozsudku konštatoval, že nariadenie o prevádzkových intervaloch poskytuje všeobecný kontext na to, aby sa pojem „riadne využitie“ vykladal tak, že zodpovedá „neexistencii zneužitia“. Zastával názor, že Delta využívala svoje prevádzkové intervaly počas doby využívania skutočne v súlade s požiadavkami článku 10 ods. 2 a 3 uvedeného nariadenia.
Všeobecný súd v bode 293 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Komisia správne vyložila slovné spojenie „riadne využitie“, uvedené v bode 1.10 konečných záväzkov, tak, že znamená „neexistenciu zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 uvedených záväzkov.
Pokiaľ ide o druhý žalobný dôvod, Všeobecný súd v bode 303 napadnutého rozsudku rozhodol, že vzhľadom na to, že preskúmanie rôznych skutočností uvádzaných na podporu tohto žalobného dôvodu nie je relevantné pre posúdenie existencie „zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov, uvedený žalobný dôvod musí byť zamietnutý.
Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
Návrhom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 26. februára 2021 podala American Airlines proti napadnutému rozsudku odvolanie.
American Airlines v odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutie,
–
subsidiárne v prípade potreby vrátil vec Všeobecnému súdu na opätovné posúdenie v súlade s rozsudkom Súdneho dvora, a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy tohto konania a konania na Všeobecnom súde.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a uložil spoločnosti American Airlines povinnosť nahradiť trovy konania.
Delta navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie v celom rozsahu a zaviazal spoločnosť American Airlines na náhradu trov tohto konania, ako aj trov konania pred Všeobecným súdom.
O odvolaní
American Airlines na podporu svojho odvolania uvádza jediný odvolací dôvod založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustil Všeobecný súd, keď rozhodol, že pojem „riadne využitie“ v zmysle bodu 1.10 konečných záväzkov sa má vykladať tak, že znamená „neexistenciu zneužitia“. Ďalej tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne potvrdil rozhodnutie priznať spoločnosti Delta prednostné práva, keďže táto spoločnosť nevyužívala pridelené prevádzkové intervaly.
Tento odvolací dôvod je rozdelený do troch častí. V prvej časti American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd pri výklade pojmu „riadne využitie“ nezohľadnil ciele nariadenia o fúziách, oznámenia Komisie o opravných prostriedkoch a záväzkov prijatých medzi samotnými zmluvnými stranami fúzie. V druhej časti tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že pojem „riadne využitie“ sa má vykladať tak, že znamená „neexistenciu zneužitia“. V tretej časti American Airlines Všeobecnému súdu vytýka, že sa dopustil nesprávneho výkladu tlačiva RM týkajúceho sa konečných záväzkov a bodu 1.9 týchto záväzkov, konkrétne pokiaľ ide o právne dôsledky slovného spojenia „v súlade s ponukou“.
O prvej časti jediného odvolacieho dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
Prvou časťou svojho jediného odvolacieho dôvodu American Airlines v podstate spochybňuje účelový a kontextový výklad pojmu „riadne využitie“ v zmysle bodu 1.10 konečných záväzkov, ktorý prijal Všeobecný súd v bodoch 250 až 292 napadnutého rozsudku. American Airlines v tejto súvislosti tvrdí, že Všeobecný súd pri výklade pojmu „riadne využitie“ nezohľadnil po prvé ciele nariadenia o fúziách a nápravné opatrenia prijaté podľa tohto nariadenia, po druhé špecifické ciele konečných záväzkov a po tretie úplný rámec nápravných opatrení stanovený týmito záväzkami.
Po prvé American Airlines tvrdí, že na určenie, či došlo k „riadnemu využitiu“ nápravných prevádzkových intervalov, je potrebné posúdiť, či je skutočné využitie prevádzkových intervalov v súlade s cieľom záväzkov, ako sa uvádza v odôvodnení 30 nariadenia o fúziách a v bode 9 oznámenia Komisie o nápravných opatreniach, ktorým je „úplné odstrániť“ narušenie hospodárskej súťaže. Podľa jej názoru, keďže napadnutý rozsudok nezohľadňuje tieto prvky vo svojej analýze, je poznačený zjavne nesprávnym výkladom.
Po druhé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade pojmu „riadne využitie“ tým, že nezohľadnil osobitný cieľ sledovaný konečnými záväzkami a zdôraznil cieľ prednostných práv. V tejto súvislosti American Airlines Všeobecnému súdu predovšetkým vytýka, že v bode 30 napadnutého rozsudku neodkázal na podstatné prvky záverov Komisie o uvedených záväzkoch spomenutých v bodoch 176, 178 až 181, 186 a 197 až 199 sporného rozhodnutia.
American Airlines ďalej Všeobecnému súdu vytýka, že pri výklade pojmu „riadne využitie“ neuplatnil kritérium účinnosti nápravného opatrenia, hoci Delta nevyužila 470 nápravných prevádzkových intervalov. Ako totiž vyplýva z judikatúry citovanej v bode 120 napadnutého rozsudku, záväzky musia predstavovať priamu a postačujúcu odpoveď, ktorá jasne rozptýli všetky vážne pochybnosti o predmetnej koncentrácii.
Okrem toho American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 250 až 278 napadnutého rozsudku zameral len na účel prednostných práv, ktorým je zvýšiť vnútornú atraktívnosť prevádzkových intervalov, bez toho, aby posúdil konkrétny cieľ konečných záväzkov, ktorým je obnoviť zaniknutú hospodársku súťaž v rámci každodennej služby v súvislosti s jednou zo zmluvných strán fúzie, a to zabezpečením postačujúceho vstupu konkurentov na leteckom spojení LHR‑PHL. V tejto súvislosti uvádza, že otázka, či skutočné využívanie prevádzkových intervalov splnilo alebo nesplnilo tento cieľ, je rozhodujúcim prvkom každého rozhodnutia týkajúceho sa prednostných práv.
Nakoniec American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd si v bodoch 266 a 267 napadnutého rozsudku zamenil zmysel a účel prednostných práv s podmienkou „riadneho využitia“, ktorá musí byť splnená na to, aby mohli byť prednostné práva priznané. Domnieva sa, vzhľadom na to, že cieľom časti konečných záväzkov prevádzkových intervalov bolo prevziať každodennú službu jednej zo zmluvných strán fúzie, a tým úplne odstrániť narušenie hospodárskej súťaže, rozsah, v akom sa nápravné prevádzkové intervaly skutočne využívajú na dosiahnutie tohto cieľa, je nielen plne zlučiteľný s určením „riadneho využitia“ a s otázkou, či treba priznať prednostné práva, ale ide kľúčový prvok tohto posúdenia.
Po tretie American Airlines vytýka Všeobecnému súdu, že pri kontextovom výklade pojmu „riadne využitie“ nezohľadnil všetky relevantné ustanovenia konečných záväzkov, ktoré sú nevyhnutné na dosiahnutie správneho právneho výkladu tohto pojmu. V tejto súvislosti odkazuje najmä na body 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 a 1.27 uvedených záväzkov. Spoločné posúdenie týchto ustanovení preukazuje, že tvoria koherentný systém, ktorý zabezpečuje, aby nápravné opatrenie dosiahlo hlavný cieľ, ktorým je „úplné odstrániť“ narušenie hospodárskej súťaže. Konkrétne namieta analýzu Všeobecného súdu v bodoch 245 až 248 napadnutého rozsudku, týkajúcu sa týchto úvah, ktoré boli podľa jej názoru v tomto rozsudku uvedené neúplne.
Okrem toho American Airlines tvrdí, že neúplné posúdenie príslušného vnútorného kontextu konečných záväzkov by malo veľký vplyv na požadovanú úroveň využitia prevádzkových intervalov. V tejto súvislosti tvrdí, že ak sa nový účastník trhu odchýli, ako v prejednávanej veci, od podmienok svojej ponuky, na základe ktorej mu boli pridelené prevádzkové intervaly, Komisia musí na účely určenia, či nový účastník trhu „riadne využil“ nápravné prevádzkové intervaly, preskúmať dôvody, pre ktoré sa nový účastník trhu odchýlil od svojej ponuky, a určiť, či sú tieto odchýlky odôvodnené, pričom zohľadní účel a obsah záväzkov, ale aj príslušnú ekonomickú analýzu a posúdenie. Ak by sa Komisia riadila týmto prístupom, Delta by sa snažila vyhnúť akejkoľvek neoprávnenej odchýlke od podmienok svojej ponuky v súlade so zásadou
pacta sunt servanda
, čím by pomohla vyriešiť narušenie hospodárskej súťaže vyplývajúce z fúzie. Uvádza, že tieto úvahy potvrdzuje bod 54 správy nezávislého monitorovacieho správcu z 13. apríla 2018, ktorá bola Komisii adresovaná vo veci priznania prednostných práv spoločnosti Delta.
Napokon American Airilens tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 279 až 292 napadnutého rozsudku dopustil zjavne nesprávneho výkladu, keď rozhodol, že „výklad záväzkov s prihliadnutím na kontext“ sa má vykonať z hľadiska nariadenia o prevádzkových intervaloch.
Komisia spochybňuje tieto tvrdenia spoločnosti American Airlines a tvrdí, že Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku v plnom rozsahu zaoberal cieľmi nariadenia o fúziách a nápravnými opatreniami prijatými podľa tohto nariadenia, ako aj konečnými záväzkami.
Delta namieta neprípustnosť tejto časti z dôvodu, že American Airlines len opakuje tvrdenia, ktoré už boli uvedené v prvostupňovom konaní, bez toho, aby vykonala presnú analýzu napadnutého rozsudku.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o prípustnosť prvej časti jediného odvolacieho dôvodu, ktorý spochybnila Delta, treba pripomenúť, že najmä z článku 168 ods. 1 písm. d) a článku 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie musí presne uvádzať napadnuté časti rozhodnutia, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, o ktoré sa tento návrh osobitne opiera. Súdny dvor v tejto súvislosti opakovane rozhodol, že odvolanie je neprípustné v rozsahu, v akom sa bez toho, aby obsahovalo argumentáciu osobitne smerujúcu k označeniu právnych vád, ktoré vykazuje rozsudok Všeobecného súdu, obmedzuje na zopakovanie žalobných dôvodov a tvrdení už prezentovaných na tomto súde, vrátane tých, ktoré vychádzali z výslovne ním zamietnutých skutočností. Takéto odvolanie totiž v skutočnosti predstavuje len návrh na preskúmanie žaloby podanej na Všeobecný súd, čo nepatrí do právomoci Súdneho dvora v odvolacom konaní (rozsudok z 20. januára 2022, Rumunsko/Komisia,
C‑899/19 P
,
EU:C:2022:41
, bod
).
V prejednávanej veci, ako vyplýva tiež z bodov 64 až 72 tohto rozsudku, argumentácia na podporu prvej časti jediného odvolacieho dôvodu zo strany spoločnosti American Airlines výslovne odkazuje na nesprávne právne posúdenie, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd pri účelovom a kontextovom výklade pojmu „riadne využitie“, a v tejto súvislosti jasne a presne odkazuje na body napadnutého rozsudku, ktoré chce kritizovať, konkrétne na jeho body 245 až 278, ako aj na právne argumenty, ktoré túto časť konkrétne podporujú.
V dôsledku toho treba zamietnuť námietku neprípustnosti tejto časti, ktorú vzniesla Delta, z dôvodu, že American Airlines iba opakuje tvrdenia uvedené pred Všeobecným súdom.
Pokiaľ ide o vec samu, treba uviesť, že z odôvodnenia 30 nariadenia o fúziách a z bodov 5 a 9 oznámenia Komisie o nápravných opatreniach vyplýva, že ak koncentrácia vyvoláva obavy z narušenia hospodárskej súťaže, v tom zmysle, že by mohla značne narušiť účinnú hospodársku súťaž, zmluvné strany fúzie môžu navrhnúť nápravné opatrenia prijaté na základe nariadenia o fúziách, známe ako „záväzky“, s cieľom odstrániť obavy uvedené Komisiou. Navyše odôvodnenie 30 nariadenia o fúziách spresňuje, že záväzky možno prijať počas predbežného vyšetrovania (fáza I), keď je narušenie hospodárskej súťaže možné ľahko vymedziť a jednoducho odstrániť.
Cieľom záväzkov je na jednej strane úplne odstrániť obavy z narušenia hospodárskej súťaže uvedené Komisiou tak, aby predmetná koncentrácia významne nenarušila účinnú hospodársku súťaž. Na druhej strane najmä záväzky prijaté počas predbežného vyšetrovania, ako je to v prípade konečných záväzkov, majú za cieľ rozptýliť všetky vážne pochybnosti, pokiaľ ide o otázku, či by koncentrácia významne narušila účinnú hospodársku súťaž v rámci vnútorného trhu alebo jeho podstatnej časti.
V prvom rade je potrebné konštatovať, že Všeobecný súd v napadnutom rozsudku riadne preskúmal ciele nariadenia o fúziách a nápravné opatrenia prijaté podľa tohto nariadenia.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 110 napadnutého rozsudku najprv uviedol, že pokiaľ ide o výklad ustanovení konečných záväzkov, treba zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou. Všeobecný súd v bodoch 111 a 112 napadnutého rozsudku spresnil, že treba zohľadniť aj osobitné výkladové pravidlá obsiahnuté v treťom odseku konečných záväzkov, podľa ktorých sa uvedené záväzky majú vykladať v zmysle rozhodnutia o povolení, vo všeobecnom rámci práva Únie, a najmä s prihliadnutím na nariadenie o fúziách a s odkazom na oznámenie Komisie o nápravných opatreniach.
Všeobecný súd ďalej v bodoch 117 a 120 napadnutého rozsudku pripomenul, že na to, aby boli záväzky pre Komisiu prijateľné, musia zabezpečiť zlučiteľnosť oznámenej koncentrácie s vnútorným trhom. Nápravy vyplývajúce z týchto záväzkov musia byť dostatočne životaschopné a trvalé na to, aby sa zabezpečilo, že v relatívne blízkej budúcnosti nedôjde k vytvoreniu alebo posilneniu dominantného postavenia alebo k vzniku prekážok účinnej hospodárskej súťaže, ktorým majú tieto záväzky zabrániť. Všeobecný súd uviedol, že pokiaľ ide o záväzky prijaté v predbežnej fáze, tieto sú vzhľadom na svoj dosah a obsah také, že umožňujú Komisii prijať rozhodnutie o povolení bez začatia fázy hĺbkového prešetrovania, keďže uvedené záväzky umožnili Komisii dospieť k záveru, že predstavujú priamu a postačujúcu odpoveď schopnú jasne rozptýliť všetky vážne pochybnosti.
Napokon Všeobecný súd v rámci svojho účelového výkladu pojmu „riadne využitie“ v bode 255 napadnutého rozsudku pripomenul, že zmluvné strany fúzie prijali záväzky, aby Komisii umožnili konštatovať, že rozptýlili jej vážne pochybnosti, a vyhlásiť tak fúziu za zlučiteľnú s vnútorným trhom.
Z toho vyplýva, že American Airlines nemôže tvrdiť, že Všeobecný súd pri výklade slovného spojenia „riadne využitie“, uvedeného v bode 1.10 konečných záväzkov, nezohľadnil ciele nariadenia o fúziách a nápravné opatrenia prijaté na základe tohto nariadenia. Skutočnosť, že Všeobecný súd v napadnutom rozsudku výslovne nespomenul odôvodnenie 30 nariadenia o fúziách a bod 9 oznámenia Komisie o nápravných opatreniach, totiž neznamená, že nezohľadnil ciele záväzkov, ktoré vyplývajú z uplatniteľných pravidiel. Túto argumentáciu preto treba zamietnuť.
Po druhé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade pojmu „riadne využitie“ tým, že nezohľadnil osobitný cieľ sledovaný konečnými záväzkami, ktorým je úplne odstrániť narušenie hospodárskej súťaže v dôsledku fúzie.
V tejto súvislosti stačí konštatovať, že American Airlines vychádza z nesprávneho predpokladu, že špecifický cieľ konečných záväzkov stanovený na to, aby predmetná koncentrácia mohla byť zlučiteľná s vnútorným trhom, spočíva v úplnom prevzatí každodennej služby, ktorú predtým prevádzkovala jedna zo zmluvných strán fúzie.
Ako totiž vyplýva z bodu 79 tohto rozsudku, cieľ záväzkov prijatých zmluvnými stranami fúzie, ako je stanovený nariadením o fúziách, spočíva v rozptýlení vážnych pochybností Komisie, pokiaľ ide o zlučiteľnosť predmetnej koncentrácie s vnútorným trhom.
Okrem toho priznanie prednostných práv v rámci uvedených záväzkov, ako zdôraznil generálny advokát v bode 76 svojich návrhov, nesledovalo samostatný cieľ, ale malo prispieť k dosiahnutiu všeobecného cieľa týchto záväzkov, ktorým bolo odstrániť narušenie hospodárskej súťaže na leteckom spojení LHR‑PHL zvýšením atraktívnosti ponuky príslušných prevádzkových intervalov pre letecké spoločnosti, ktoré by mali motiváciu vstúpiť na toto letecké spojenie s konkurenčnou leteckou dopravnou službou.
V tejto súvislosti treba po prvé uviesť, že ako Všeobecný súd konštatoval v bodoch 266 a 267 napadnutého rozsudku, samotná povaha prednostných práv je nezlučiteľná s tvrdením žalobkyne, že pojem „riadne využitie“ treba vykladať tak, aby sa zabezpečil „maximálny konkurenčný tlak“. Priznanie prednostných práv totiž znamená, že nový účastník trhu má možnosť využívať prevádzkové intervaly na ktoromkoľvek letiskovom spojení po uplynutí obdobia prevádzkovania šiestich sezón podľa združenia IATA. Zahrnutím prednostných práv do konečných záväzkov však nemožno dosiahnuť cieľ vytvorenia maximálneho konkurenčného tlaku na leteckom spojení LHR‑PHL.
Po druhé treba konštatovať, že v konečných záväzkoch sa presne neuvádza konkrétny počet frekvencií, ktoré mal potenciálny nový účastník trhu prevádzkovať. Na jednej strane bod 1.1 konečných záväzkov jednoducho uvádza maximálny počet uvoľnených nápravných prevádzkových intervalov, ale neurčuje počet frekvencií, ktoré musí potenciálny nový účastník trhu prevádzkovať. Na druhej strane bod 1.13 písm. b) konečných záväzkov týkajúci sa „zneužívania“ uvádza len počet frekvencií, ktoré musia byť prevádzkované, aby sa využitie nižšieho počtu frekvencií, ako navrhol potenciálny nový účastník trhu, nepovažovalo za „zneužitie“. Okrem toho tento bod spresňuje, že využívanie prevádzkových intervalov musí byť v súlade s pravidlom 80/20.
Okrem toho, ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 71 a 72 svojich návrhov, cieľom týchto záväzkov nie je prevziať každodennú službu, ktorú zmluvné strany fúzie zabezpečovali pred touto koncentráciou, ale konkurenčný tlak z ich strany pred uvedenou koncentráciou. Prevzatie tejto každodennej služby nie je ani podmienkou na udelenie prednostných práv potenciálnym novým účastníkom trhu. Cieľom prevodu prevádzkových intervalov na potenciálneho nového účastníka trhu, ktorý sa predpokladá v konečných záväzkoch, je totiž zabezpečiť, aby ich tento nový účastník trhu mohol využívať za rovnakých podmienok, aké platili pred fúziou pre zmluvné strany fúzie.
Okrem toho požiadavka úplného využitia prevádzkových intervalov by nebola v súlade s konkrétnym cieľom konečných záväzkov, ktorým je, ako je uvedené v bode 87 tohto rozsudku, umožniť dostatočný, včasný a pravdepodobný vstup potenciálneho nového účastníka na toto letecké spojenie.
Po tretie, ako sa uvádza v bode 180 rozhodnutia o povolení, dostupnosť prevádzkových intervalov bola hlavnou prekážkou vstupu na toto letecké spojenie, v prípade ktorého boli zistené vážne pochybnosti, a preto sa v rozhodnutí o povolení konštatuje, že cieľom konečných záväzkov bolo odstrániť alebo výrazne znížiť túto prekážku vstupu na LHR s cieľom umožniť dostatočný, včasný a pravdepodobný vstup potenciálneho nového účastníka na toto letecké spojenie.
Je teda potrebné zamietnuť argumentáciu spoločnosti American Airlines, podľa ktorej cieľom konečných záväzkov je zabezpečiť, aby sa problém spojený so zánikom hospodárskej súťaže, vyplývajúci z ukončenia každodennej služby, ktorú predtým prevádzkovala jedna zo zmluvných strán fúzie, „úplne vyriešil“ opätovným zavedením tejto každodennej služby.
Okrem toho American Airlines nemôže vytýkať Všeobecnému súdu, že zohľadnil len cieľ, ktorý sa sleduje priznaním prednostných práv, spočívajúci vo zvýšení atraktívnosti nápravných prevádzkových intervalov, pričom nezohľadnil širší cieľ konečných záväzkov, ktorým je úplne odstrániť narušenie hospodárskej súťaže vyvolané oznámenou koncentráciou.
V tejto súvislosti totiž stačí uviesť, ako vyplýva z bodu 88 tohto rozsudku, že priznanie prednostných práv nesledovalo vlastný cieľ, ale malo prispieť k dosiahnutiu všeobecného cieľa konečných záväzkov spočívajúceho v úplnom odstránení narušenia hospodárskej súťaže na leteckom spojení LHR‑PHL.
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď sa v bodoch 257 až 261 napadnutého rozsudku rozhodol, že zahrnutie prednostných práv do konečných záväzkov malo za cieľ podnietiť nového účastníka trhu, aby prevzal prevádzkové intervaly, aby sa tak dostatočne zabezpečilo, že záväzky na leteckom spojení LHR‑PHL budú naozaj splnené, čo prispelo k spoločnému cieľu uvedených záväzkov, teda k vyriešeniu narušenia hospodárskej súťaže, ktoré konštatovala Komisia. Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď na účely výkladu pojmu „riadne využitie“, uvedeného v bode 1.10 konečných záväzkov, osobitne zohľadnil cieľ, ktorý sa sleduje priznaním prednostných práv.
Napokon, keďže v bodoch 87 až 96 tohto rozsudku bolo konštatované, že osobitným cieľom konečných záväzkov nebolo zabezpečiť maximálne využitie prevádzkových intervalov, aby sa zabezpečil „maximálny konkurenčný tlak“, nemôže uspieť tvrdenie spoločnosti American Airlines, podľa ktorého Všeobecný súd v bode 30 napadnutého rozsudku nezohľadnil podstatné prvky konečných záväzkov uvedených v rozhodnutí o povolení.
Po tretie American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho kontextového výkladu pojmu „riadne využitie“, keď sa obmedzil na samostatné posúdenie bodu 1.13 konečných záväzkov bez toho, aby zohľadnil úplný nápravný rámec týchto záväzkov vrátane ich bodov 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 a 1.27.
V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že z týchto bodov výslovne vyplýva, že odkazujú na spôsoby plnenia konečných záväzkov, ktoré nie sú spôsobilé určiť, či nový účastník trhu náležite využil prevádzkové intervaly pridelené na účely priznania prednostných práv. Maximálny počet uvoľnených nápravných prevádzkových intervalov (bod 1.1), počet frekvencií, ktoré sa nový účastník trhu rozhodol využiť (bod 1.24), kritériá hodnotenia ponuky nového účastníka trhu (body 1.26 a 1.27) a skutočnosť, že priznanie prednostných práv podlieha schváleniu Komisie odporúčanému nezávislým monitorovacím správcom na konci doby využívania, totiž neposkytujú relevantné kritériá na určenie toho, či bolo využívanie ponuky „riadne“. Ako správne uviedol Všeobecný súd v bode 248 napadnutého rozsudku, ustanovenia upravujúce ponuku nového účastníka trhu a hodnotenie tejto ponuky sú relevantné nie na účely priznania prednostných práv, ale na účely priznania nápravných prevádzkových intervalov.
Okrem toho, ako už bolo uvedené v bode 90 tohto rozsudku, jediným ustanovením konečných záväzkov, ktoré sa skutočne týka využívania prevádzkových intervalov, je bod 1.13 písm. b) týchto záväzkov, ktorý určuje počet frekvencií, ktoré sa musia prevádzkovať, aby sa zabezpečilo, že menší počet frekvencií, ako ponúkol nový účastník trhu, sa nebude považovať za „zneužitie“. Toto využitie musí byť v súlade s pravidlom 80/20. Zo znenia tohto ustanovenia teda vyplýva, že potenciálne nový účastník trhu nebol povinný využívať všetky nápravné prevádzkové intervaly, o ktorých využitie požiadal, ako to tvrdí American Airlines.
V každom prípade žiadne z ustanovení konečných záväzkov, ktoré uvádza American Airlines, nevyžaduje, aby sa potenciálne nový účastník trhu zaviazal využívať všetky nápravné prevádzkové intervaly, o ktorých využitie požiadal, ani odôvodniť akýkoľvek odklon od svojej ponuky. V dôsledku toho treba zamietnuť aj tvrdenie spoločnosti American Airlines, podľa ktorého by komplexnejší výklad ustanovení konečných záväzkov mal vplyv na požadovanú úroveň využívania prevádzkových intervalov.
Napokon, keďže bod 1.13 písm. b) konečných záväzkov stanovuje, že na určenie toho, či nový účastník trhu „zneužíval“ pridelené prevádzkové intervaly, musí byť takéto využitie v súlade so zásadou „využitých alebo stratených prevádzkových intervalov“, uvedenou v článku 10 ods. 2 nariadenia o prevádzkových intervaloch, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že kontextový výklad konečných záväzkov sa má uskutočniť v zmysle nariadenia o prevádzkových intervaloch.
Okrem toho je kontextový výklad pojmu „riadne využitie“ v zmysle nariadenia o prevádzkových intervaloch odôvodnený, keďže v treťom odseku preambuly záverečných záväzkov sa uvádza, že sa majú vykladať okrem iného „vo všeobecnom rámci práva Únie“. Všeobecný súd teda v bode 124 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že je potrebné zohľadniť nariadenie o prevádzkových intervaloch, ktoré je súčasťou „všeobecného rámca práva Únie“.
Pokiaľ ide o argumentáciu spoločnosti American Airlines týkajúcu sa pochybení, ktorých sa dopustil Všeobecný súd v bodoch 279 až 292 napadnutého rozsudku, keďže táto je skôr súčasťou tvrdení uvedených v rámci druhej časti jediného odvolacieho dôvodu, bude preskúmaná nižšie.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba prvú časť jediného odvolacieho dôvodu zamietnuť.
O druhej časti jediného odvolacieho dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
V druhej časti jediného odvolacieho dôvodu American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že pojem „riadne využitie“ sa má vykladať tak, že znamená „neexistenciu zneužitia“.
V tejto súvislosti American Airlines po prvé tvrdí, že uplatnenie kritéria „neexistencie zneužitia“ pri výklade pojmu „riadne využitie“ vedie k úrovni využitia prevádzkových intervalov, ktorá je v rozpore s cieľmi konečných záväzkov prijatých zmluvnými stranami fúzie.
American Airlines najmä spochybňuje posúdenie Všeobecného súdu v bode 291 napadnutého rozsudku, podľa ktorého skutočnosť, že miera využitia prevádzkových intervalov spoločnosti Delta sa pohybuje medzi 76,4 % a 81 %, nemôže znamenať, že bol ohrozený účel konečných záväzkov. Odvolateľka totiž tvrdí, že každý deň, keď nebol využívaný nápravný prevádzkový interval, nebol dosiahnutý cieľ nariadenia o fúziách, ktorým je „úplné odstrániť“ narušenie hospodárskej súťaže, čo predstavuje „významnú prekážku účinnej hospodárskej súťaže“. Keďže Delta nezabezpečila na leteckom spojení LHR‑PHL 470 služieb (celkovo, tam a späť), nebol dosiahnutý osobitný cieľ stanovený konečnými záväzkami, pretože tieto prevádzkové intervaly napokon nevyužila žiadna letecká spoločnosť. Tento výsledok je preto dôležitým ukazovateľom toho, že pojem „neexistencia zneužitia“ nie je totožný s pojmom „riadne využívanie“.
Podľa odvolateľky, hoci Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri posudzovaní, či záväzky predstavujú dostatočnú odpoveď, ktorá môže rozptýliť všetky vážne pochybnosti, nemôže tieto povinné záväzky zmeniť prostredníctvom výkladu pojmu „riadne využitie“, ktorý nie je v súlade s cieľmi a podmienkami týchto záväzkov.
Po druhé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku dopustil iných pochybení, keď rozhodol, že pojem „riadne využitie“ treba chápať ako „neexistenciu zneužitia“.
Po prvé tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 95, 103, 104 a 207 napadnutého rozsudku nesprávne vychádzal z obvyklého významu pojmu „zneužitie“, keď dospel k záveru, že ho možno zlúčiť s pojmom „riadne využitie“. American Airlines v tejto súvislosti uvádza, že Všeobecný súd mal uznať, že bežný význam pojmu „zneužitie“ sa vzťahuje na každú situáciu, keď sľuby poskytnuté na zabezpečenie právnej výhody, vrátane prednostných práv, neboli dodržané bez dostatočného odôvodnenia, čo je prípad prejednávanej veci.
Po druhé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 209 a 210 napadnutého rozsudku nesprávne vychádzal zo skutočnosti, že ustanovenia o „zneužití“ sa nachádzali v oddiele, nazvanom „Priznanie prednostných práv k prevádzkovým intervalom“, predmetných záväzkov vo veci IAG/bmi, pričom nesprávne dospel k záveru, že tento pojem znamená „neprimerané využívanie“. Odvolateľka v tejto súvislosti uvádza, že v prejednávanej veci konečné záväzky neobsahujú uvedený názov. Okrem toho tvrdí, že tento oddiel predmetných záväzkov vo veci IAG/bmi, o ktorom sa predpokladalo, že sa týka „priznania prednostných práv“, sa v skutočnosti týka iných aspektov, ktoré nie sú podstatné na účely výkladu pojmu „riadne využitie“.
Po tretie American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd nevykonal ucelenú a komplexnú analýzu úvah, podľa ktorých bod 1.13 konečných záväzkov, ktorý sa týka pojmu „zneužitie“, stanovuje normu na určenie toho, čo treba rozumieť pod pojmom „riadne využitie“. Uvádza, že dôvody, pre ktoré sa Všeobecný súd domnieval, že toto ustanovenie predstavuje kritérium na určenie rozsahu pojmu „riadne využitie“, sa nachádzajú v rôznych častiach napadnutého rozsudku, a preto tento postup predstavuje dôkaz o nedostatku tejto analýzy.
Po štvrté America Airlines tvrdí, že Všeobecný súd v bode 279 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že nariadenie o prevádzkových intervaloch poskytuje „kontext“ na to, aby sa pojem „riadne využitie“ vykladal tak, že zodpovedá „neexistencii zneužitia“. Tvrdí, že tieto úvahy sú v rozpore so znením tretieho bodu preambuly konečných záväzkov, keďže v tomto ustanovení sa nariadenie o prevádzkových intervaloch nespomína medzi právnymi predpismi, podľa ktorých sa majú záväzky vykladať, hoci je uvedené v iných častiach záväzkov. Okrem toho tvrdí, že cieľ nariadenia o prevádzkových intervaloch nezodpovedá cieľom nápravných opatrení podľa nariadenia o fúziách a osobitným nápravným opatreniam v prejednávanej veci. Napokon tvrdí, že Všeobecný súd v bode 281 napadnutého rozsudku nevysvetlil, prečo by toto nariadenie malo definovať podmienky „riadneho využitia“, ani akým spôsobom.
Komisia, ktorú podporuje Delta, spochybňuje tvrdenia spoločnosti American Airlines.
Posúdenie Súdnym dvorom
Po prvé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď uplatnil kritérium týkajúce sa „neexistencie zneužitia“ na účely výkladu pojmu „riadne využitie“. Tento výklad by viedol k takej úrovni využitia prevádzkových intervalov, ktorá by bola nezlučiteľná so samotnými cieľmi konečných záväzkov. V tejto súvislosti už bolo v bodoch 86 až 94 tohto rozsudku uvedené, že cieľom nápravných opatrení stanovených v prejednávanej veci je na jednej strane uľahčiť vstup konkurentov na letecké spojenie LHR‑PHL, a nie úplne prevziať každodennú službu, ktorú predtým prevádzkovala jedna zo zmluvných strán fúzie. Na druhej strane znenie konečných záväzkov nestanovuje konkrétny počet frekvencií, ktoré by mal potenciálne nový účastník trhu využiť na zabezpečenie efektívnej hospodárskej súťaže.
Treba však konštatovať, že ide skôr o povinnosť využiť prevádzkové intervaly pridelené na účely priznania prednostných práv, ktorú obhajuje American Airlines, čo by bolo v dôsledku toho v rozpore s ustanoveniami a cieľmi konečných záväzkov a mohlo ohroziť ich účinnosť.
Po prvé požiadavka úplného využitia prevádzkových intervalov pridelených novému účastníkovi trhu, spomenutá v bode 89 tohto rozsudku, by totiž bola v rozpore s uplatniteľnou odvetvovou právnou úpravou v oblasti prevádzkových intervalov, ktorá je uvedená v bode 1.13 konečných záväzkov a podľa ktorej treba dodržiavať pravidlo 80/20. Stanovenie vyššej miery využitia prevádzkových intervalov, ako je toto pravidlo, by teda znamenalo, že Delta by podliehala prísnejším prevádzkovým podmienkam, ako sú tie, ktorým podliehali zmluvné strany fúzie pred touto transakciou a ktoré by sa po tejto transakcii uplatňovali na spoločnosť American Airlines.
Po druhé táto požiadavka maximálneho využitia prevádzkových intervalov pridelených novému účastníkovi trhu porušuje uplatniteľnú právnu úpravu a cieľ konečných záväzkov, ktorým je zabezpečiť účinnú hospodársku súťaž na leteckom spojení LHR‑PHL. V skutočnosti, v rozsahu, v akom by sa novému účastníkovi trhu uložila vyššia miera využívania prevádzkových intervalov ako jeho konkurentom, ktorí by mali prospech z pravidla 80/20, Delta by nevykonávala svoje činnosti rovnako ako jej hlavný konkurent, American Airlines.
Po tretie podrobiť nového účastníka trhu takejto požiadavke využitia prevádzkových intervalov by bolo v rozpore, ako vyplýva z bodu 92 tohto rozsudku, s osobitným cieľom konečných záväzkov, ktorým je uľahčiť vstup konkurentov na letecké spojenie LHR‑PHL tým, že sa toto letecké spojenie stane atraktívnejším z dôvodu priznania prednostných práv. Zavedenie vyššej miery využitia, ako je pravidlo 80/20, by totiž mohlo mať odradzujúci účinok, čím by sa znížila, alebo dokonca zrušila účinnosť časti konečných záväzkov, ktorá sa týka prevádzkových intervalov. Za týchto okolností by záväzky zmluvných strán fúzie neumožnili rozptýliť akékoľvek vážne pochybnosti o zlučiteľnosti koncentrácie s vnútorným trhom v zmysle bodu 179 rozhodnutia o povolení.
Po štvrté výklad, ktorý zastáva American Airlines, by bol na ujmu nielen konkurentovi, ale aj tretím osobám, ktoré preberajú činnosti zmluvných strán fúzie, ktoré, ako správne uviedol Všeobecný súd v bodoch 125 a 275 napadnutého rozsudku, sú vo veľkej miere určené konečnými záväzkami. Pokiaľ sú podmienky prebratia takýchto činností určené záväzkami, tieto záväzky majú vplyv na ich obchodné rozhodnutia a môžu u nich vyvolať legitímne očakávania.
Po piate American Airlines nemôže účinne tvrdiť, že vždy, keď nebol využitý nápravný prevádzkový interval, nebol dosiahnutý cieľ smerujúci k „úplnému odstráneniu“ narušenia hospodárskej súťaže, čo by viedlo k „významnej prekážke účinnej hospodárskej súťaže“. Ako totiž Všeobecný súd pripomenul v bode 250 napadnutého rozsudku, je dôležité, aby kritériá priznania prednostných práv boli jasné a overiteľné a aby zabezpečili právnu istotu nového účastníka trhu. V tejto súvislosti jedine výklad, podľa ktorého sa „riadne využitie“ chápe tak, že zodpovedá neexistencii „zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov, poskytuje potrebnú právnu istotu zavedením presného a jasného pravidla, a to pravidla 80/20, na využívanie prevádzkových intervalov.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že využitie prevádzkových intervalov iným konkurentom ako zmluvnou stranou fúzie pri dodržaní podmienok stanovených v bode 1.13 konečných záväzkov týkajúcich sa „zneužitia“ zaručuje, vzhľadom na tieto záväzky, efektívnu hospodársku súťaž v zmysle uplatniteľnej právnej úpravy.
Pokiaľ ide o tvrdenie American Airlines, podľa ktorého sa Všeobecný súd v bode 291 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že skutočnosť, že miera využitia prevádzkových intervalov spoločnosťou Delta sa pohybovala medzi 76,4 % a 81 %, nemôže znamenať, že bol ohrozený účel konečných záväzkov, stačí konštatovať, že týmto argumentom American Airlines spochybňuje skutkové posúdenia uvedené v bodoch 285 až 291 napadnutého rozsudku, ktoré sa týkajú metodiky použitej Komisiou a prijatej Všeobecným súdom na výpočet miery využitia spoločnosti Delta, bez toho, aby sa odvolávala na akékoľvek skreslenie skutočností alebo dôkazov. V každom prípade, ako vyplýva z bodu 294 napadnutého rozsudku, takéto tvrdenie je neúčinné, keďže American Airlines nespochybňuje záver vyvodený zo sporného rozhodnutia, podľa ktorého využitie prevádzkových intervalov spoločnosťou Delta nepredstavuje „zneužívanie“ v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov.
Po druhé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku dopustil iných pochybení, keď usúdil, že pojem „riadne využitie“ treba chápať ako „neexistenciu zneužitia“.
V tejto súvislosti treba po prvé zamietnuť tvrdenia, podľa ktorých sa Všeobecný súd dopustil iných pochybení, keď rozhodol, že pojem „riadne využitie“ treba chápať ako „neexistenciu zneužitia“. Na jednej strane Všeobecný súd v bode 107 napadnutého rozsudku konštatoval, že jediný doslovný výklad predmetných ustanovení nie je rozhodujúci na účely výkladu slovného spojenia „riadne využitie“. Na druhej strane Všeobecný súd v bode 249 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že podľa systematického výkladu predmetných ustanovení možno slovné spojenie „riadne využitie“, uvedené v bode 1.10 konečných záväzkov, chápať ako neexistenciu „zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 uvedených záväzkov.
Po druhé treba zamietnuť argumentáciu spoločnosti American Airlines, podľa ktorej Všeobecný súd v bodoch 209 a 210 napadnutého rozsudku nesprávne vychádzal zo skutočnosti, že ustanovenia týkajúce sa „zneužitia“ sa objavili v časti týkajúcej sa „priznania prednostných práv k prevádzkovým intervalom“ záväzkov, o ktoré išlo vo veci IAG/bmi.
Na jednej strane, ako vyplýva z bodu 9 tohto rozsudku, predmetné záväzky vo veci IAG/bmi slúžili ako vzor pre konečné záväzky. Skutočnosť, že tieto neskôr uvedené neobsahujú názov „Priznanie prednostných práv k prevádzkovým intervalom“, nie je relevantná, pretože ak by sa zmluvné strany fúzie chceli odchýliť od tohto modelu, táto odchýlka by mala byť uvedená v konečných záväzkoch v súlade s oddielom 3 tlačiva RM, ktorý je uvedený v bode 13 tohto rozsudku. Na druhej strane skutočnosť, že v časti „Priznanie prednostných práv k prevádzkovým intervalom“ záväzkov, o ktoré išlo vo veci IAG/bmi, sa nachádzajú aj niektoré ustanovenia, ktoré sa netýkajú priznania týchto práv, nespochybňuje úvahu uvedenú v bode 209 napadnutého rozsudku, podľa ktorej tieto záväzky predstavujú platný základ pre výklad konečných záväzkov.
Po tretie argumentácia spoločnosti American Airlines, podľa ktorej skutočnosť, že kritérium na určenie pojmu „riadne využitie“ je rozpracované v rôznych častiach napadnutého rozsudku, svedčí o nedostatku tejto analýzy, tiež nemôže uspieť. Takáto úvaha totiž nemôže preukázať, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, podľa ktorého je pojem „zneužívanie“ relevantný na určenie rozsahu pojmu „riadne využitie“.
Po štvrté treba zamietnuť argumentáciu, podľa ktorej Všeobecný súd v bode 279 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že nariadenie o prevádzkových intervaloch poskytuje „kontext“ na to, aby sa pojem „riadne využitie“ vykladal tak, že zodpovedá „neexistencii zneužitia“ pre úvahy uvedené v bodoch 103 a 104 tohto rozsudku.
V rozsahu, v akom ustanovenia článku 10 ods. 2 a 3 nariadenia o prevádzkových intervaloch predstavujú štandardný regulačný rámec na úrovni práva Únie uvedený v bode 1.13 konečných záväzkov, Všeobecný súd správne zohľadnil v bode 283 napadnutého rozsudku mieru využitia stanovenú týmto nariadením a rozhodol, že Delta mohla očakávať, že bude vykonávať svoje činnosti v súlade s uvedeným regulačným rámcom.
Ako uviedol generálny advokát v bode 105 svojich návrhov, skutočnosť, že nariadenie o prevádzkových intervaloch sleduje odlišné ciele ako nariadenie o fúziách, nevylučuje jeho zohľadnenie v rámci kontroly koncentrácií. Uplatňovanie pravidla 80/20 nie je odôvodnené len úvahami súvisiacimi s leteckou dopravou, ale je potrebné tiež na zabezpečenie rovnakých podmienok pre spoločnosť Delta a jej hlavného konkurenta na leteckom spojení LHR‑PHL, a to spoločnosť American Airlines, ako vyplýva z bodu 120 tohto rozsudku.
Z toho vyplýva, že American Airlines nepreukázala, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že pojem „riadne využitie“, uvedený v bode 1.10 konečných záväzkov, treba chápať ako neexistenciu „zneužitia“ prevádzkových intervalov v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba druhú časť jediného odvolacieho dôvodu zamietnuť.
O tretej časti jediného odvolacieho dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
V tretej časti svojho jediného odvolacieho dôvodu American Airlines v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho výkladu bodu 1.9 konečných záväzkov, najmä pokiaľ ide o právne dôsledky slovného spojenia „v súlade s ponukou“, ktorý je v ňom uvedený. Podľa odvolateľky napadnutý rozsudok nesprávne priznal prevládajúci význam obsahu tlačiva RM týkajúceho sa konečných záväzkov.
Po prvé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď neuznal, že toto tlačivo RM bolo prípravným dokumentom, ktorý nemôže zmeniť rozsah konečných záväzkov. Analýza vykonaná Všeobecným súdom v napadnutom rozsudku je nezlučiteľná s judikatúrou Únie, podľa ktorej sa „prípravné práce“ nepovažujú za metódy výkladu, ktoré by mohli zmeniť obsah alebo účel ustanovenia práva Únie. Táto prípravná povaha jasne vyplýva z ustanovení vykonávacieho nariadenia, ako aj z oznámenia Komisie o nápravných opatreniach.
Okrem toho American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keďže pri výklade predmetného ustanovenia vychádzal z prípravného dokumentu a slovné spojenie „v súlade s ponukou“ považoval za „drobnú jazykovú odchýlku“, ktorá nie je relevantná v rámci analýzy pojmu „riadne využitie“.
Po druhé American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho výkladu tlačiva RM týkajúceho sa konečných záväzkov, keďže slovné spojenie „v súlade s ponukou“ v bode 1.9 konečných záväzkov má svoj pôvod v príslušnom vzorovom záväzku Komisie pre letecké prevádzkové intervaly, a preto by malo mať právne účinky.
Po tretie American Airlines tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho výkladu bodu 1.9 konečných záväzkov. V tejto súvislosti tvrdí, že pri správnom výklade slovného spojenia „v súlade s ponukou“ a bodu 1.9 konečných záväzkov v spojení s bodom 1.10 týchto záväzkov by sa ponuka nového účastníka trhu mala považovať za východiskový bod pre analýzu „riadneho využitia“ a pre rozhodnutie o priznaní prednostných práv. Podľa nej by bol takýto výklad v súlade so zásadou
pacta sunt servanda
a v súlade s cieľmi a úplným nápravným rámcom konečných záväzkov.
Komisia, ktorú podporuje Delta, spochybňuje tvrdenia odvolateľky. Okrem toho Komisia tvrdí, že argumentácia týkajúca sa prípravnej povahy tlačiva RM v súvislosti s konečnými záväzkami musí byť zamietnutá ako neprípustná, keďže táto argumentácia nebola vznesená na prvom stupni.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 256 ZFEÚ a článku 58 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie odvolanie je obmedzené na právne otázky v tom zmysle, že odvolacie dôvody musia byť založené na tvrdeniach vychádzajúcich z konania pred Všeobecným súdom. Právomoc Súdneho dvora v odvolacom konaní je totiž obmedzená na posúdenie zákonného rozhodovania o žalobných dôvodoch prejednávaných v prvostupňovom konaní [rozsudok z 21. decembra 2021, Algebris (UK) a Anchorage Capital Group/CRU,
C‑934/19 P
,
EU:C:2021:1042
, bod
, ako aj citovaná judikatúra].
Odvolateľ má však právo podať odvolanie na Súdny dvor, v rámci ktorého uvedie odvolacie dôvody vyplývajúce zo samotného napadnutého rozsudku, ktoré majú z právneho hľadiska spochybniť jeho dôvodnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. januára 2022, Komisia/European Food a i.,
C‑638/19 P
,
EU:C:2022:50
, bod
).
Komisia tvrdí, že argument, ktorý American Airlines uviedla na podporu tejto časti odvolania, je neprípustný z dôvodu, že nebol predložený Všeobecnému súdu.
Stačí však konštatovať, že v tejto časti jediného odvolacieho dôvodu American Airlines spochybňuje odôvodnenie napadnutého rozsudku, podľa ktorého z informácií uvedených v tlačive RM vyplýva, že slovné spojenie „v súlade s ponukou“ nie je relevantné na účely výkladu pojmu „riadne využitie“, uvedeného v bode 1.10 konečných záväzkov. Z toho vyplýva, že argumentácia spoločnosti American Airlines je prípustná.
Z vecného hľadiska však táto argumentácia nemôže byť úspešná.
Po prvé, pokiaľ ide o argumentáciu spoločnosti American Airlines, že výklad Všeobecného súdu je nesprávny z dôvodu, že svoju analýzu založil na prípravnom dokumente, zatiaľ čo podľa judikatúry Súdneho dvora prípravné práce nie sú výkladovými nástrojmi, treba najprv poznamenať, ako Všeobecný súd správne uviedol v bodoch 122 a 123 napadnutého rozsudku, že existencia tlačiva RM vyplýva z nariadenia o fúziách, a pokiaľ tretí odsek preambuly konečných záväzkov stanovuje, že podmienky týchto záväzkov sa majú vykladať v zmysle tohto nariadenia, Všeobecný súd mohol pri svojej analýze zohľadniť tlačivo RM týkajúce sa konečných záväzkov.
Po druhé v článku 20 ods. 1a vykonávacieho nariadenia, na ktorý sa odkazuje aj v treťom odseku preambuly konečných záväzkov na účely ich výkladu, sa stanovuje, že podniky sú povinné v tlačive RM uviesť informácie a dokumenty, ktoré musia poskytnúť pri ponuke záväzkov. Okrem toho príloha IV tohto nariadenia spresňuje, že informácie v tlačive RM sú potrebné na to, aby Komisia mohla preskúmať, či záväzky môžu spôsobiť, že koncentrácia bude zlučiteľná so spoločným trhom, keďže zabránia značnému narušeniu účinnej hospodárskej súťaže.
Okrem toho sa v bode 7 oznámenia Komisie o nápravných opatreniach odkazuje aj na tlačivo RM a uvádza sa v ňom, že je povinnosťou účastníkov koncentrácie, ktorí ako jediní disponujú všetkými relevantnými informáciami, najmä pokiaľ ide o realizovateľnosť navrhovaných záväzkov a životaschopnosť a konkurencieschopnosť aktív navrhovaných na predaj, poskytnúť všetky informácie potrebné na to, aby Komisia mohla posúdiť predložené nápravné opatrenia.
Vzhľadom na uvedené skutočnosti je zrejmé, že tlačivo RM nie je čisto prípravným dokumentom, ako tvrdí American Airlines, ale doplnkovým dokumentom k záväzkom, v ktorom sa zhromažďujú relevantné informácie zamerané na preukázanie, že nápravné opatrenia stanovené v záväzkoch sú také, že predmetná koncentrácia je zlučiteľná s vnútorným trhom. Účelom tohto dokumentu je preto uľahčiť Komisii preskúmať záväzky s cieľom prípadne povoliť predmetnú koncentráciu. Ako teda Všeobecný súd správne uviedol v bode 133 napadnutého rozsudku, tento dokument má zásadný význam na to, aby Komisia mohla posúdiť obsah, účel, životaschopnosť a účinnosť navrhovaných záväzkov.
Napokon treba uviesť, ako vyplýva z bodov 250 až 292 napadnutého rozsudku, že analýza tlačiva RM týkajúceho sa konečných záväzkov je len jedným z prvkov, ktoré Všeobecný súd zohľadnil pri výklade predmetných ustanovení. Všeobecný súd totiž v bode 292 napadnutého rozsudku rozhodol, že pojem „riadne využitie“ možno vykladať ako neexistenciu „zneužitia“ v zmysle bodu 1.13 konečných záväzkov v súlade s účelom predmetných ustanovení a ich kontextom, a nie výlučne na základe tohto tlačiva RM, ako tvrdí American Airlines. Preto nemožno Všeobecnému súdu vytýkať, že týmto postupom zmenil obsah alebo účel ustanovenia práva Únie v zmysle judikatúry, na ktorú sa odvoláva American Airlines.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy preto Všeobecný súd v bode 123 napadnutého rozsudku rozhodol, bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, že podmienky konečných záväzkov sa musia vykladať v zmysle tlačiva RM týkajúceho sa týchto záväzkov.
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti American Airlines, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď pri výklade sporného ustanovenia nezohľadnil slovné spojenie „v súlade s ponukou“, ako je stanovené v bode 1.9 konečných záväzkov, ani toto tvrdenie nemôže byť úspešné.
Komisia totiž výslovne požadovala, ako je uvedené v bode 9 tohto rozsudku, aby záväzky ponúknuté zmluvným stranám fúzie obsahovali prednostné práva „takého druhu“ ako vo veci IAG/bmi, aby bolo možné vyhlásiť koncentráciu za zlučiteľnú s vnútorným trhom. V tomto kontexte oddiel 3 tlačiva RM predloženého zmluvnými stranami fúzie Komisii výslovne uvádza, že konečné záväzky boli založené na záväzkoch prijatých v rozhodnutí vo veci IAG/bmi a že body, v ktorých sa strany odchýlili od týchto záväzkov, budú uvedené v tlačive RM týkajúcom sa konečných záväzkov. Okrem toho zmluvné strany fúzie spresnili, že tieto body nezahŕňajú „drobné jazykové odchýlky“ alebo objasnenia vyžadované osobitnými okolnosťami. Pokiaľ ide o ustanovenia týkajúce sa prednostných práv, v tlačive RM týkajúcom sa konečných záväzkov nebola označená nijaká odchýlka od záväzkov prijatých vo veci IAG/bm, ako vyplýva z bodu 14 tohto rozsudku.
V dôsledku toho, vzhľadom na to, že slovné spojenie „v súlade s ponukou“ nebolo obsiahnuté v záväzkoch, o ktoré ide vo veci IAG/bmi, a keďže táto odlišnosť nebola uvedená v tlačive RM týkajúcom sa konečných záväzkov, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 139 napadnutého rozsudku rozhodol, že tento výraz predstavuje „drobnú jazykovú odchýlku“ konečných záväzkov. Okrem toho, ako vyplýva z oddielu 3 tlačiva RM týkajúceho sa konečných záväzkov, Všeobecný súd v bodoch 143 a 144 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že bolo povinnosťou spoločnosti American Airlines uviesť v tomto tlačive všetky podstatné zmeny v porovnaní so znením záväzkov dotknutých vo veci IAG/bmi, ktoré slúžili ako vzor v prejednávanej veci.
Navyše, pokiaľ ide o tvrdenia spoločnosti American Airlines týkajúce sa použitia iných vzorov ako záväzkov, ktoré sú predmetom sporu vo veci IAG/bmi, pri vypracovaní konečných záväzkov, je potrebné poznamenať, že na účely priznania prednostných práv sa tlačivo RM týkajúce sa týchto záväzkov vzťahuje len na vzor zodpovedajúci záväzkom, ktoré sú predmetom sporu vo veci IAG/bmi. Príklady záväzkov, na ktoré odvolateľka odkazuje, najmä tie, o ktoré ide vo veci COMP/AT.39595. – A++, sa netýkajú prednostných práv, ako správne uviedol Všeobecný súd v bode 165 napadnutého rozsudku. Argumentáciu spoločnosti American Airlines, že pri výklade pojmu „riadne využitie“ sa malo zohľadniť slovné spojenie „v súlade s ponukou“, keďže sa používalo v iných vzorových záväzkoch, sa preto musí zamietnuť.
Po tretie American Airlines tvrdí, že správny výklad pojmu „riadne využitie“ možno chápať len ako zodpovedajúci slovnému spojeniu „v súlade s ponukou“, uvedenému v bode 1.9 konečných záväzkov v spojení s bodom 1.10, v rozsahu v akom by sa ponuka nového účastníka trhu považovala za východiskový bod pre analýzu „riadneho využitia“ a pre rozhodnutie o priznaní prednostných práv. Tento výklad je v súlade so zásadou
pacta sunt servanda
a v súlade s cieľmi a úplným nápravným rámcom konečných záväzkov.
Túto argumentáciu treba zamietnuť z dôvodov uvedených v bodoch 101 a 102 tohto rozsudku.
Okrem toho treba pripomenúť, ako to urobila Delta, že skutočnosť, že slovné spojenie „v súlade s ponukou“ už bolo zahrnuté v pôvodnom návrhu záväzkov predloženom zmluvnými stranami fúzie, ktorý nestanovoval prednostné práva, svedčí o tom, že tento bod mal iný účel ako určenie podmienok pre priznanie prednostných práv.
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd správne rozhodol, že vzhľadom na tlačivo RM týkajúce sa konečných záväzkov bol význam slovného spojenia „v súlade s ponukou“ v bode 1.9 konečných záväzkov „drobnou jazykovou odchýlkou“.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba tretiu časť jediného odvolacieho dôvodu zamietnuť, ako aj odvolanie v celom rozsahu.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní v súlade s jeho článkom 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže American Airlines nemala úspech vo svojom jedinom dôvode a Komisia, ako aj Delta navrhli uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania, American Airlines znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Komisiou, ako aj spoločnosťou Delta.
Okrem toho treba poznamenať, že Delta navrhla, aby bola spoločnosti American Airlines uložená povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Delta v tomto konaní, ako aj v konaní pred Všeobecným súdom.
V tejto súvislosti treba uviesť, že vzhľadom na to, že Delta nepožiadala o náhradu trov v prvostupňovom konaní, Všeobecný súd rozhodol, že v súlade s článkom 134 ods. 1 a článkom 138 ods. 3 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu znáša svoje vlastné trovy konania.
Za týchto podmienok treba zamietnuť návrh spoločnosti Delta, aby bola spoločnosti American Airlines uložená povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Delta v konaní pred Všeobecným súdom.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

1.
Odvolanie sa zamieta.

2.
American Airlines znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia a spoločnosť Delta Air Lines v súvislosti s týmto konaním.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.