CELEX: 62019TJ0259
Kopējā ārpolitika un drošības politika
Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju
Līdzekļu iesaldēšana
Kļūda vērtējumā
Samērīgums
Tiesības uz īpašumu
Tiesības veikt saimniecisku darbību
Pilnvaru nepareiza izmantošana
Pienākums norādīt pamatojumu
Tiesības uz aizstāvību
Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu
Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā

)
Tiesvedības priekšvēsture un fakti pēc prasības iesniegšanas
[..]
Ar Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2019/87 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255 (
OV 2019, L 18
I, 13. lpp.), un ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/85 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Regulu Nr. 36/2012 (
OV 2019, L 18
I, 4. lpp.) (turpmāk tekstā kopā – “sākotnējie tiesību akti”), prasītāja nosaukums tika iekļauts personu, vienību un struktūru, kurām piemēro Lēmuma 2013/255 I pielikumā un Regulas Nr. 36/2012 II pielikumā ietvertos ierobežojošos pasākumus, sarakstu (turpmāk tekstā kopā – “attiecīgie saraksti”) B tabulas 73. rindā, pamatojoties uz šādiem iemesliem:
“
Aman
[
Dimashq
] ir 18,9 miljonus USD vērts
Damascus Cham
[
Holding
] un
Aman
[
Holding
] kopuzņēmums. Piedaloties režīma atbalstītā
Marota City
luksusa attīstības projektā,
Aman
[
Dimashq
] atbalsta Sīrijas režīmu un/vai gūst labumu no tā.”
[..]
Ar 2019. gada 26. marta vēstuli prasītāja pārstāvji iebilda pret tā nosaukuma iekļaušanu attiecīgajos sarakstos un lūdza Padomi viņiem paziņot dokumentus, kas pamato minēto iekļaušanu. Ar 2019. gada 2. un 12. aprīļa vēstulēm prasītāja pārstāvji Padomei atkārtoti pauda lūgumu piekļūt dokumentiem, kas šajā gadījumā pamato prasītāja nosaukuma iekļaušanu attiecīgajos sarakstos pirms prasības pieteikuma iesniegšanas.
Ar 2019. gada 13. maija vēstuli, pirmkārt, Padome prasītāja pārstāvjiem norādīja, ka būtībā to apsvērumi nevar likt apšaubīt lēmumu iekļaut tā nosaukumu attiecīgajos sarakstos. Otrkārt, Padome viņiem paziņoja dokumentu ar atsauces numuru WK 54/2019 INIT, kas datēts ar 2019. gada 28. februāri un kurā ir ietverti pierādījumu elementi, kuri pamato minētās iekļaušanas iemeslus.
2019. gada 17. maijā Padome pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2019/806, ar ko groza Lēmumu 2013/255 (
OV 2019, L 132, 36. lpp.
), ar kuru šī pēdējā minētā lēmuma piemērošana tika pagarināta līdz 2020. gada 1. jūnijam; tajā pašā dienā Padome pieņēma arī Īstenošanas regulu (ES) 2019/798, ar ko īsteno Regulu Nr. 36/2012 (
OV 2019, L 132, 1. lpp.
) (turpmāk tekstā kopā – “2019. gada saglabāšanas akti”).
[..]
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 15. aprīlī, prasītājs cēla šo prasību atcelt sākotnējos tiesību aktus, ciktāl šie akti skar prasītāju.
Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 30. jūlijā, prasītājs, pamatojoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pantu, pielāgoja prasības pieteikumu tādējādi, ka ar to tiek lūgts atcelt arī 2019. gada saglabāšanas aktus, ciktāl šie akti skar prasītāju. Prasītājs arī atkārtoja prasījumu daļas, kas ir ietvertas prasības pieteikumā.
2019. gada 8. augustā Padome Vispārējās tiesas kancelejā iesniedza iebildumu rakstu un apsvērumus par pirmo grozījumu rakstu.
Replika tika iesniegta 2019. gada 1. oktobrī.
Ar 2019. gada 17. oktobra lēmumu Vispārējās tiesas priekšsēdētājs saskaņā ar Reglamenta 27. panta 3. punktu nodeva lietu jaunam tiesnesim referentam, kas darbojas ceturtajā palātā.
Atbilde uz repliku tika iesniegta 2020. gada 8. janvārī.
Tiesvedības rakstveida daļa tika pabeigta 2020. gada 8. janvārī.
Reglamenta 89. panta 3. punkta a) un d) apakšpunktā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros Vispārējā tiesa 2020. gada 23. jūlijā lūdza lietas dalībniekus atbildēt uz virkni jautājumu un iesniegt dažus dokumentus. Lietas dalībnieki uz jautājumiem atbildēja un dokumentus iesniedza noteiktajā termiņā.
Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 13. augustā, prasītājs, pamatojoties uz Reglamenta 86. pantu, otrreiz pielāgoja prasības pieteikumu tādējādi, ka ar to tiek lūgts atcelt arī 2020. gada saglabāšanas aktus, ciktāl tie skar prasītāju. Prasītājs arī atkārtoja prasījumu daļas, kas ir ietvertas prasības pieteikumā, kā arī pirmajā grozījumu rakstā, un pauda jaunus argumentus.
Reglamenta 89. panta 3. punkta d) apakšpunktā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros Vispārējā tiesa 2020. gada 30. septembrī lūdza Padomi iesniegt kādu dokumentu. Padome dokumentu iesniedza noteiktajā termiņā. Prasītājs neiesniedza apsvērumus par Padomes atbildi uz šo procesa organizatorisko pasākumu.
Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un viņu atbildes uz jautājumiem, ko Vispārējā tiesa uzdeva 2020. gada 21. oktobra tiesas sēdē, kurā Padome sniedza apsvērumus arī par otro grozījumu rakstu. It īpaši Padome ir atsaukusies uz pamatiem un argumentiem, kas ir ietverti iebildumu rakstā un atbildes rakstā uz repliku.
Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt sākotnējos tiesību aktus, 2019. gada saglabāšanas aktus un 2020. gada saglabāšanas aktus (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētie akti”), ciktāl tie skar prasītāju;
–
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Padomes prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
–
pakārtoti, ja Vispārējā tiesa atcels apstrīdētos aktus, ciktāl tie skar prasītāju, izdot rīkojumu saglabāt spēkā Īstenošanas lēmuma 2019/87, kā arī Lēmuma 2019/806 un Lēmuma 2020/719, ciktāl tie skar prasītāju, sekas, līdz stāsies spēkā Īstenošanas regulas 2019/85, Īstenošanas regulas 2019/798 un Īstenošanas regulas 2020/716, ciktāl tās skar prasītāju, atcelšana.
Juridiskais pamatojums
[..]
Par sesto pamatu, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību, tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu
Prasītājs būtībā apgalvo, ka ar apstrīdētajiem aktiem ir pārkāptas tā tiesības uz aizstāvību un tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas ir paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 48. panta 2. punktā un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī, 6. panta 3. punktā, jo Padome to nav uzklausījusi pirms minēto aktu pieņemšanas, kā arī tā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas ir paredzētas Hartas 47. pantā.
Pirmkārt, prasītājs šajā ziņā norāda – ņemot vērā, ka tas nav ticis uzklausīts pirms apstrīdēto aktu pieņemšanas, neesot bijis iespējams lietderīgi īstenot tiesības uz aizstāvību. Konkrētāk prasītājs apgalvo, ka tiesības tikt uzklausītam prasa, lai tas varētu darīt zināmu savu viedokli par apgalvoto faktu patiesumu un atbilstību, kā arī par pierādījumu elementiem, kas pret to ir izvirzīti, pirms tiek veikts strīdīgais pasākums. Turklāt prasītājs uzskata, ka neesot ne steidzamības, ne arī riska, ka tas varētu apdraudēt pasākuma efektivitāti, ja tiktu uzklausīts pirms apstrīdēto aktu pieņemšanas, jo zaudējumi, kas prasītājam nodarīti pēc minēto aktu pieņemšanas, ir droši un paredzami. Padome esot apzināti prasītājam atteikusi piekļuvi pierādījumu materiāliem, kuru mērķis ir pierādīt tā nosaukuma iekļaušanu attiecīgajos sarakstos, un tādējādi esot pārkāpusi tā tiesības uz aizstāvību.
Otrkārt, prasītājs būtībā apgalvo, ka saskaņā ar tā tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā tas lūdza Padomi cik vien iespējams drīz tam piešķirt piekļuvi visai informācijai un visiem dokumentiem, kas pamato sākotnējo tiesību aktu pieņemšanu attiecībā uz to. Pirms šīs prasības iesniegšanas tas neesot saņēmis pierādījumu materiālus, kas uz to attiecas, lai gan tas to Padomei bija lūdzis 2019. gada 26. martā, un divreiz lūgumu atkārtojis 2019. gada 2. un 12. aprīlī. Šajā ziņā tas apgalvo, ka ar to saistīto pierādījumu materiālu nepaziņošana pierāda, ka pirms sākotnējo tiesību aktu pieņemšanas Padomes rīcībā nebija neviena dokumenta un neviena materiāla pierādījuma, kas pamatotu šajos tiesību aktos ietverto pamatojumu, lai gan tai ir pienākums sagatavot materiālus pirms lēmuma pieņemšanas par ierobežojošu pasākumu noteikšanu. Tas piebilst – fakts, ka dokuments WK 54/2019 INIT tam tika paziņots pēc šīs prasības iesniegšanas, liecina, ka tas ir ticis mākslīgi sagatavots minētā strīda vajadzībām. Tādējādi tā nosaukuma iekļaušanas attiecīgajos sarakstos iemesli nav pamatoti un tādējādi ir nelikumīgi. Tiesas sēdē prasītājs apgalvoja, ka Padome dokumentu WK 54/2019 INIT nosūtīja novēloti, lai gan prasības pieteikums šajā gadījumā jau bija iesniegts.
Padome apstrīd prasītāja argumentus.
Jāatgādina, ka tiesību uz aizstāvību ievērošana it īpaši ietver tiesības tikt uzklausītam un tiesības piekļūt lietas materiāliem, ievērojot konfidencialitātes likumīgās intereses, kas ir paredzētas Hartas 41. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā (skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
99.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas ir apstiprinātas Hartas 47. pantā, prasa, lai ieinteresētā persona varētu uzzināt attiecībā uz to pieņemtā lēmuma pamatojumu, vai nu pati iepazīstoties ar šo lēmumu, vai arī tādējādi, ka pēc šīs personas pieprasījuma tai tiek darīts zināms šī lēmuma pamatojums, neskarot kompetentās tiesas tiesības pieprasīt attiecīgajai iestādei sniegt šo informāciju, lai persona pēc iespējas labākos apstākļos varētu aizstāvēt savas tiesības un, būdama pilnībā informēta, izlemt, vai ir lietderīgi vērsties kompetentajā tiesā, kā arī lai šī tiesa pilnībā varētu īstenot attiecīgā lēmuma tiesiskuma pārbaudi (skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
100.
punkts un tajā minētā judikatūra; spriedums, 2016. gada 21. janvāris, Makhlouf/Padome,
T‑443/13
, nav publicēts,
EU:T:2016:27
,
38.
punkts).
Hartas 52. panta 1. punktā tomēr ir pieļauti ierobežojumi tajā paredzēto tiesību īstenošanai, ja, nosakot attiecīgo ierobežojumu, tiek ievērota attiecīgo pamattiesību būtība un ja, ievērojot samērīguma principu, tas ir nepieciešams un patiešām atbilst Savienības atzītiem vispārējo interešu mērķiem (skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
101.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Visbeidzot, tas, vai ir tikušas pārkāptas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ir jāpārbauda atkarībā no katra gadījuma īpašajiem apstākļiem, konkrēti, no attiecīgā akta būtības, apstākļiem, kādos tas ir pieņemts, un no attiecīgo jomu regulējošo juridisko noteikumu kopuma (skat. spriedumu, 2013. gada 18. jūlijs, Komisija u.c./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
102.
punkts un tajā minētā judikatūra).
[..]
Pirmkārt, runājot par pirmo iebildumu, ka prasītājs nav ticis uzklausīts pirms apstrīdēto aktu pieņemšanas un ka viņa tiesības uz aizstāvību nav bijis iespējams lietderīgi izmantot, ir jāatgādina, ka Savienības tiesa nošķir, pirmkārt, vienības nosaukuma sākotnējo iekļaušanu sarakstos, ar ko ir noteikti ierobežojoši pasākumi, un, otrkārt, šīs vienības nosaukuma saglabāšanu minētajos sarakstos (spriedums, 2015. gada 30. aprīlis, Al‑Chihabi/Padome,
T‑593/11
,
EU:T:2015:249
,
40.
punkts).
[..]
Otrkārt, runājot par 2019. gada saglabāšanas aktiem un 2020. gada saglabāšanas aktiem, ir jāatgādina, ka, runājot par aktiem, ar kuriem personas vai vienības vārds vai nosaukums, kas jau ir iekļauts sarakstos, ar kuriem ir noteikti ierobežojoši pasākumi, tajos tiek saglabāts, pārsteiguma efekts vairs nav vajadzīgs, lai nodrošinātu minēto pasākumu efektivitāti, un tas nozīmē, ka principā pirms šādu aktu pieņemšanas ir jāpaziņo apsūdzības pamatā esošā informācija, kā arī attiecīgajai personai vai vienībai ir jādod iespēja tikt uzklausītām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 21. decembris, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
62.
punkts).
Šajā ziņā Tiesa uzsvēra, ka aizsardzības elements, ko piedāvā prasība paziņot apsūdzības pamatā esošo informāciju un tiesības iesniegt apsvērumus pirms to aktu pieņemšanas, ar kuriem personas vai vienības vārds vai nosaukums tiek saglabāts personu vai vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, bija būtisks un nozīmīgs tiesībām uz aizstāvību. It īpaši tas tā ir tad, ja attiecīgie ierobežojošie pasākumi būtiski ietekmē minēto personu un grupu tiesības un brīvības (spriedums, 2011. gada 21. decembris, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
64.
punkts).
Noteikuma, saskaņā ar kuru nelabvēlīga lēmuma adresātam ir jābūt iespējai sniegt apsvērumus pirms šā lēmuma pieņemšanas, mērķis ir ļaut attiecīgajai iestādei efektīvi ņemt vērā visu atbilstošo informāciju. Lai nodrošinātu minētā adresāta efektīvu aizsardzību, šī noteikuma mērķis ir ļaut tam izlabot kļūdu vai sniegt informāciju par tā personisko situāciju, kas liecinātu par labu tam, lai lēmums tiktu pieņemts vai netiktu pieņemts vai tam būtu noteikts saturs (spriedums, 2011. gada 21. decembris, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
,
65.
punkts).
Tomēr, ja attiecīgās personas vai vienības vārda vai nosaukuma saglabāšana to personu un vienību sarakstā, kam piemēro ierobežojošus pasākumus, ir pamatota ar tiem pašiem iemesliem, kuri ir pamatojuši sākotnējā akta pieņemšanu, ja pret to nav izvirzīti jauni pierādījumi, Padomei, lai ievērotu tiesības tikt uzklausītam, nav pienākuma no jauna tam paziņot apsūdzības pamatā esošo informāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 7. aprīlis, Central Bank of Iran/Padome,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
,
32.
un
33.
punkts un tajos minētā judikatūra). Apsūdzības pamatā esošā informācija savukārt ir jāpaziņo tad, kad pastāv jauni elementi, ar ko Padome atjaunina informāciju par attiecīgās personas vai vienības personisko situāciju vai politisko un drošības situāciju valstī, attiecībā uz kuru ir noteikts ierobežojošu pasākumu režīms (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 12. februāris, KandeMupompa/Padome,
T‑170/18
,
EU:T:2020:60
,
72.
punkts).
Šajā gadījumā, pirmkārt, runājot par 2019. gada saglabāšanas aktiem, ir jāatgādina, kā tas ir norādīts šī sprieduma 67. punktā, ka pirms šo aktu pieņemšanas principā bija jāpaziņo apsūdzības pamatā esošā informācija, kā arī jādod prasītājam iespēja tikt uzklausītam.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka ar 2019. gada 26. marta vēstuli prasītājs iesniedza pirmo pieteikumu piekļūt dokumentam, kurā ir ietverti pierādījumu elementi, kas pamato tā nosaukuma iekļaušanas attiecīgajos sarakstos iemeslus. Tas atkārtoti iesniedza pieteikumu 2019. gada 2. un 12. aprīlī. Padome šo pieteikumu apmierināja 2019. gada 13. maijā, proti, vienu mēnesi un trīs nedēļas pēc pirmā piekļuves pieteikuma iesniegšanas un četras dienas pirms 2019. gada saglabāšanas aktu pieņemšanas.
Jāatgādina, ka pēc ieinteresētās personas lūguma Padomei ir pienākums saprātīgā termiņā sniegt piekļuvi visiem administratīvajiem dokumentiem, kas nav konfidenciāli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 16. septembris, BankKargoshaei u.c./Padome,
T‑8/11
, nav publicēts,
EU:T:2013:470
,
68.
un
93.
punkts).
Jāuzskata, ka šīs lietas faktiskajos apstākļos Padome dokumentu WK 54/2019 INIT nav nodevusi saprātīgā termiņā. Nododot prasītājam minēto dokumentu tikai četras dienas pirms 2019. gada saglabāšanas aktu pieņemšanas, Padome tam deva pārāk īsu laikposmu, lai tas varētu pienācīgi iesniegt iespējamos apsvērumus. Tādējādi tā nav nodrošinājusi lietderīgu prasītāja uzklausīšanu. Turklāt, pat ja uzskatītu, ka prasītājam bija dots laiks, lai iesniegtu apsvērumus Padomei laikā, kas tam bija pirms minēto aktu pieņemšanas, Padomei bija pārāk īss laiks, lai minētos apsvērumus analizētu ar vajadzīgo rūpību. Tādējādi būtisks tiesību uz aizsardzību aizsardzības pamatelements, ko veido apsūdzības pamatā esošās informācijas paziņošana un tiesības iesniegt apsvērumus par to pirms 2019. gada saglabāšanas aktu pieņemšanas, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 67. un 69. punktā minētajā judikatūrā, bija apdraudēts, prasītājam novēloti nododot lietas materiālus, kuros bija ietverti minētie elementi.
No tā izriet, ka tā dokumenta nodošana, kurā bija ietverti pierādījumu elementi, kuru mērķis ir pamatot prasītāja nosaukuma iekļaušanas attiecīgajos sarakstos iemeslus, notika pārāk novēloti, ņemot vērā 2019. gada saglabāšanas aktu pieņemšanas datumu, līdz ar to šajā ziņā ir pārkāptas tā tiesības uz aizstāvību.
Ņemot vērā minēto, no visa iepriekš izklāstītā nevar secināt, ka tas, ka Padome prasītājam novēloti paziņoja šī sprieduma 74. punktā atgādinātos pierādījumu elementus, pirms tā pieņēma 2019. gada saglabāšanas aktus, izraisa šo aktu atcelšanu. Savienības tiesai, kad tā saskaras ar tiesībām uz aizstāvību saistītu pārkāpumu, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā lietas īpašos faktiskos un tiesību apstākļus, attiecīgās procedūras iznākums būtu atšķirīgs, jo prasītājs būtu varējis labāk nodrošināt savu aizstāvību šāda pārkāpuma neesamības gadījumā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 22. septembris, First IslamicInvestment Bank/Padome,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
,
84.
punkts; 2017. gada 15. jūnijs, Kiselev/Padome,
T‑262/15
,
EU:T:2017:392
,
153.
punkts, un 2018. gada 13. septembris, VTBBank/Padome,
T‑734/14
, nav publicēts,
EU:T:2018:542
,
120.
un
121.
punkts).
Šajā gadījumā prasītājs nav paskaidrojis, kādus argumentus vai pierādījumu elementus tas būtu varējis izvirzīt, ja attiecīgos dokumentus būtu saņēmis agrāk, un nav arī pierādījis, ka šie argumenti vai šie elementi tā gadījumā būtu varējuši radīt atšķirīgu iznākumu.
Tādējādi prasītāja tiesību uz aizstāvību pārkāpums šīs lietas faktiskajos apstākļos neizraisa 2019. gada saglabāšanas aktu atcelšanu.
[..]
Līdz ar to prasītāja pirmais iebildums ir jānoraida.
Otrkārt, prasītājs būtībā atsaucas uz otro iebildumu, kas attiecas uz to, ka Padome, neļaujot tam “cik vien iespējams drīz” piekļūt lietas materiāliem, kuros ir ietverta informācija un pierādījumu elementi, kas pamato tā nosaukuma iekļaušanu sākotnējos aktos un 2019. gada saglabāšanas aktos, esot pārkāpusi tā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
Vispirms prasītājs apgalvo, ka lietas materiālu, kuros ir ietverta informācija un pierādījumu elementi, kas pamato tā nosaukuma iekļaušanu un saglabāšanu attiecīgajos sarakstos, savlaicīga nepaziņošana pierādot, ka pirms sākotnējo aktu pieņemšanas Padomes rīcībā nebija neviena dokumenta un neviena būtiska pierādījuma, kas sniegtu iekļaušanas iemeslu pamatojumu.
Šajā gadījumā dokumenta WK 54/2019 INIT pirmajā lapā, kurā ir ietverti pierādījumu elementi, kuru mērķis ir pamatot prasītāja nosaukuma iekļaušanas attiecīgajos sarakstos iemeslus, ir norādīts 2019. gada 28. februāris, bet sākotnējie akti, ar ko prasītāja nosaukums pirmoreiz ir iekļauts minētajos sarakstos, tika pieņemti 2019. gada 21. janvārī. Citiem vārdiem sakot, dokumenta WK 54/2019 INIT pirmajā lapā ir noradīts datums, kas ir pēc sākotnējo aktu pieņemšanas datuma.
Atbildot uz Vispārējās tiesas veiktajiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem, lai apstiprinātu, ka sākotnējo aktu pieņemšanas laikā pastāvēja pierādījumu materiāli, Padome apgalvo, ka dokumentā WK 54/2019 INIT ir norādīts 2019. gada 28. februāris, ņemot vērā tehnisku problēmu, kas ir saistīta ar to, ka minētais dokuments elektroniskajos arhīvos tika nodots glabāšanā šajā datumā. Padome norādīja, ka dokumentā WK 54/2019 INIT ietvertie pierādījumu elementi ir daļa no priekšlikuma iekļaut prasītāja nosaukumu sākotnējo aktu pielikumos ietvertajos sarakstos. Padome šajā ziņā ir iesniegusi 2020. gada 15. septembra dokumentu ST 10250/20, kurā ir ietverts 2018. gada 4. decembra priekšlikums prasītāja nosaukuma iekļaušanai, ar atsauces numuru COREU CFSP/0195/18, uz kuru tā ir pamatojusies, lai pieņemtu sākotnējos aktus. Tiesas sēdē prasītājs apstrīdēja to, ka šis dokuments būtu izmantots, lai pamatotu tā nosaukuma sākotnējo iekļaušanu attiecīgajos sarakstos, jo dokumenta formāts un pierādījumu atspoguļojums hipersaišu formā neesot padarījis dokumentu, kam nav nekādas pamatotas argumentācijas, pieejamu un saprotamu.
Tomēr ir jākonstatē, ka, pirmkārt, iekļaušanas priekšlikums COREU CFSP/0195/18 ir datēts ar 2018. gada 4. decembri, proti, tas ir sagatavots pirms sākotnējo aktu pieņemšanas datuma. Otrkārt, iekļaušanas priekšlikumā COREU CFSP/0195/18 ir uzskaitītas visas hipersaites, kas attiecas uz pierādījumiem, kuri ir sniegti dokumentā WK 54/2019 INIT, izņemot daļu, kas attiecas uz rakstu tīmekļvietnē “The Syria Report” ar nosaukumu “
Samer
Foz
, visietekmīgākais Sīrijas uzņēmējs”, kurš publicēts 2018. gada 19. aprīlī (skat. šī sprieduma 111. punktu). Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo prasītājs, Padome ir pierādījusi, ka tās rīcībā pirms sākotnējo aktu pieņemšanas bija pierādījumu kopums, kas ļauj pamatot šajos aktos norādītos iekļaušanas iemeslus. Prasītāja arguments, ka dokumenta WK 54/2019 INIT paziņošana pēc šīs prasības iesniegšanas liecinot, ka minētais dokuments esot sagatavots mākslīgi šī strīda vajadzībām, līdz ar to ir jānoraida kā nepamatots. Turklāt prasītāja arguments, kas attiecas uz dokumenta nesaprotamību un nepieejamību, ir faktiski nepamatots, jo hipersaitēs ir atsauce uz rakstiem, kuri ir atspoguļoti dokumentā WK 54/2019 INIT.
Vēl prasītājs apgalvo, ka to pierādījumu elementu nepaziņošana, kuru mērķis ir pamatot tā nosaukuma iekļaušanu attiecīgajos sarakstos, lai gan tas bija savlaicīgi lūdzis tiem piekļūt, proti, pirms šīs prasības iesniegšanas, neizraisa tā tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu.
Kā tas ir atgādināts šī sprieduma 73. punktā, Padomei saprātīgā termiņā ir jāsniedz piekļuve visiem administratīviem dokumentiem, kas nav konfidenciāli.
Novērtējot paziņošanas termiņa saprātīgo raksturu, ir jāņem vērā, ka, ciktāl attiecīgajai personai vai vienībai nav tiesību tikt uzklausītai pirms tā vārda vai nosaukuma sākotnējās iekļaušanas attiecīgajos sarakstos, piekļuve iepriekš minētajiem lietas materiāliem ir pirmā to iespēja uzzināt par dokumentiem, ko Padome ir izmantojusi, lai pamatotu minēto iekļaušanu, un ka tādējādi tai ir īpaša nozīme tās aizstāvībai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 22. septembris, FirstIslamicInvestmentBank/Padome,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
,
80.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 72. punktā, 2019. gada 26. martā prasītājs lūdza Padomei piekļuvi pierādījumu materiāliem, kas pamato tā sākotnējās iekļaušanas attiecīgajos sarakstos iemeslus. Prasītājs divas reizes atkārtoja savu piekļuves lūgumu, atsaucoties uz vajadzību piekļūt šiem dokumentiem cik vien iespējams drīz, lai pieņemtu lēmumu par tā tiesību īstenošanu Vispārējā tiesā. Dokuments WK 54/2019 INIT prasītājam tika izsniegts 2019. gada 13. maijā, proti, pēc šīs prasības iesniegšanas. Replikā prasītājs apstiprina dokumenta WK 54/2019 INIT saņemšanu.
Jānorāda, ka dokuments WK 54/2019 INIT, kura mērķis ir pamatot prasītāja nosaukuma iekļaušanas attiecīgajos sarakstos iemeslus, būtībā ir sākotnējos aktos ietvertā pamatojuma papildinājums, bet par to prasītājam tika paziņots tikai vienu mēnesi un trīs nedēļas vēlāk, ko nevar uzskatīt par nebūtisku laikposmu. Šajā ziņā pretēji tam, ko norāda Padome, termiņš, kas ir pagājis no sākotnējo aktu pieņemšanas dienas līdz prasītāja piekļuves pieteikuma iesniegšanas dienai, nevar pamatot to, ka Padome nesniedza atbildi saprātīgā termiņā. Padome nevar atsaukties uz laiku, kas pagājis, līdz prasītājs lūdza piekļuvi dokumentiem, kuri uz to attiecas, lai pamatotu termiņu, kādā tā faktiski apmierināja piekļuves pieteikumu. Tomēr, kā Padome to atgādināja tiesas sēdē, tajā pastāv iekšējie termiņi, kas ir vajadzīgi, lai iegūtu dažādu iestāžu apstiprinājumu dokumentu nodošanai. Šiem iekšējiem termiņiem, protams, ir jābūt saderīgiem ar šī sprieduma 73. un 89. punktā atgādināto judikatūru, lai pierādījumu elementi, kas ir iesniegti un kuru mērķis ir pamatot ierobežojošus pasākumus, kuri attiecas uz kādu personu vai vienību, tai savlaicīgi tiktu paziņoti, lai tā varētu atsaukties uz savām tiesībām Savienības tiesā.
Tomēr ir jānorāda, ka prasītājs gaidīja divdesmit vienu dienu pirms termiņa beigām šīs prasības iesniegšanai, lai 2019. gada 26. martā nosūtītu pirmo pieteikumu par piekļuvi lietas materiāliem. Tādējādi prasītājs sekmēja tā laikposma samazināšanu, kas bija Padomei, lai tā tam paziņotu dokumentu WK 54/2019 INIT pirms minētā termiņa beigām.
Tādējādi Padomi nevar pilnībā vainot tajā, ka tā nespēja prasītājam paziņot dokumentu WK 54/2019 INIT pirms prasības iesniegšanas.
Katrā ziņā ir jākonstatē, ka prasītājam bija piekļuve dokumentam WK 54/2019 INIT 2019. gada 13. maijā, proti, pirms Padome iesniedza iebildumu rakstu. Tādējādi tas varēja paust nostāju par minētajā dokumentā ietvertajiem pierādījumu elementiem gan replikas rakstā, gan tiesas sēdē.
Tādējādi ir jāuzskata, ka dokumenta WK 54/2019 INIT paziņošana 2019. gada 13. maijā bija pietiekama, lai prasītājs varētu īstenot savas tiesības efektīvi celt prasību tiesā.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jānoraida otrais iebildums un tādējādi sestais pamats kopumā.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Aman Dimashq JSC
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Gervasoni
Madise
Martín y Pérez de Nanclares
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2021. gada 24. novembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.