CELEX: 62016TJ0580
Civildienests
Ierēdņi
Pagaidu darbinieki
Atalgojums
Ģimenes pabalsti
Pabalsts izglītībai
Atteikums atlīdzināt izglītības izmaksas
Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkts
Tiesiskā paļāvība
Vienlīdzīga attieksme
Labas pārvaldības princips

Tiesvedības priekšvēsture
Pirmajai prasītājai,
Irit Azoulay
, ir bērns, kas kopš 2014. gada septembra ir pierakstīts
Athénée Ganenou
Briselē (Beļģija). Trīs pārējiem prasītājiem,
Andrew Boreham
,
Mirja Bouchard
un
Darren Neville
, ir bērni, kas pierakstīti
École internationale Le Verseau
Bjeržā [
Bierges
] (Beļģija). Prasītāji, kuru bērni jau bija pierakstīti šajās mācību iestādēs pirms 2014. gada, bija līdz 2014./2015. mācību gadam saņēmuši atlīdzinājumu par šo iestāžu izglītības izmaksām ikmēneša limita ietvaros.
École internationale Le Verseau
ir konfesijai nepiederoša skola, kas ietilpst
Fédération des établissements libres subventionnés indépendants
(
FELSI
) [Brīvo subsidēto neatkarīgo iestāžu federācijā], un to subsidē
Communauté française
[Franču valodas kopiena]. Sākot no sākumskolas, mācības notiek franču un angļu valodā, un apmācību nodrošina skolotāji, kuriem tās ir dzimtās valodas. Šī skola tomēr pilnībā netiek finansēta no šīs subsīdijas. Tai ir savi resursi, kurus tostarp tai sniedz bezpeļņas apvienība
Les Amis du Verseau
.
Athénée Ganenou
ir konfesijai piederoša skola, kuru subsidē
Communauté française
, un tā īsteno oficiālu un pilnu programmu, vienlaikus, sākot no pamatskolas, vairākas stundas nedēļā mācot arī ebreju valodu, jūdaisma vēsturi, Bībeli un angļu valodu. Šī skola netiek pilnībā finansēta no šīs subsīdijas. Tai ir savi līdzekļi, kurus tai tostarp sniedz bezpeļņas apvienība
Les Amis de Ganenou
.
2014. gada oktobrī un novembrī prasītāji iesniedza pieteikumus par izglītības izmaksu, kuras tiem bijušas par saviem apgādājamajiem bērniem, atlīdzināšanu, pievienojot apliecinošus dokumentus, ko izsniegušas attiecīgās skolas un kas ir identiski tiem, kuri jau tikuši pievienoti viņu iepriekšējiem pieteikumiem par šādu izmaksu atlīdzināšanu un kuri tikuši akceptēti.
2015. gada 24. aprīlī prasītāji saņēma paziņojumu par viņu pieteikumu par izglītības izmaksu atlīdzināšanu galīgu noraidījumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”), pamatojoties uz to, ka nav izpildīti Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “civildienesta noteikumi”) VII pielikuma 3. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi, tādēļ ka abas attiecīgās skolas nav mācību iestādes, kas iekasē mācību maksu šīs tiesību normas izpratnē, jo prasītāju brīvprātīgās iemaksas attiecīgajām bezpeļņas apvienībām neietilpst bezmaksas obligātās izglītības jomā, kā tas paredzēts Beļģijas tiesību aktos.
Katrs prasītājs 2015. gada 20. jūlijā iesniedza sūdzību atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam. Ar Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2015. gada 17. un 19. novembra individuāliem lēmumiem šīs sūdzības tika noraidītas (turpmāk tekstā – “lēmumi par sūdzību noraidīšanu”). Tomēr Parlamenta ģenerālsekretārs nolēma “pretimnākoši un izņēmuma kārtā” piešķirt prasītājiem pabalstu izglītībai saistībā ar 2014./2015. gadu, taču vairs nepiešķirt saistībā ar nākamajiem mācību gadiem mācībām
École internationale Le Verseau
un
Athénée Ganenou
.
Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 17. februārī, prasītāji cēla šo prasību.
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 6. jūlija Regulas (ES, Euratom) 2016/1192 par to, lai Vispārējai tiesai nodotu kompetenci pirmajā instancē izskatīt domstarpības starp Eiropas Savienību un tās darbiniekiem (
OV 2016, L 200, 137. lpp.
), 3. pantu lietas, kuru izskatīšana Civildienesta tiesā 2016. gada 31. augustā vēl nav pabeigta, nodod Vispārējai tiesai un Vispārējā tiesa turpina minētās lietas izskatīt tādā stāvoklī, kādā tās ir minētajā datumā, un saskaņā ar savu reglamentu.
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdētos lēmumus;
—
vajadzības gadījumā atcelt lēmumus par sūdzību noraidīšanu;
—
piespriest Parlamentam izmaksāt viņiem pabalstu izglītībai saistībā ar 2015./2016. gadu, pieskaitot procentus, kas aprēķināti no datuma, kurā šīs summas bija jāizmaksā;
—
piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Parlamenta prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt;
—
piespriest prasītājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Tiesas sēdē un atbildē uz Vispārējās tiesas jautājumu prasītāji lūdza grozīt savu prasījumu otro punktu, un tādējādi viņu prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdētos lēmumus;
—
vajadzības gadījumā atcelt “lēmumus par sūdzību noraidīšanu, tomēr izņemot Parlamenta ģenerālsekretāra lēmumu pretimnākoši un izņēmuma kārtā piešķirt viņiem pabalstu izglītībai saistībā ar 2014./2015. gadu”;
—
piespriest Parlamentam izmaksāt viņiem pabalstu izglītībai saistībā ar 2015./2016. gadu, pieskaitot procentus, kas aprēķināti no datuma, kurā šīs summas bija jāizmaksā;
—
piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par prasījumiem atcelt lēmumus par sūdzību noraidīšanu
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasījumi atcelt tiesību aktus, kas formāli vērsti pret lēmumu par sūdzības noraidīšanu, gadījumā, kad šim lēmumam nav autonoma satura, nozīmē, ka Vispārējā tiesā izskatīšanai tiek iesniegts akts, par kuru ir iesniegta sūdzība (spriedums, 1989. gada 17. janvāris, Vainker/Parlaments,
293/87
,
EU:C:1989:8
,
8.
punkts). Tā kā šajā lietā lēmumiem par sūdzību noraidīšanu nav autonoma satura, ir jāuzskata, ka prasība ir vērsta pret apstrīdētajiem lēmumiem.
Par prasījumiem atcelt apstrīdētos lēmumus
Lai pamatotu savu prasību, prasītāji izvirza trīs pamatus, pirmkārt, par Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta pārkāpumu, otrkārt, par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu un, treškārt, par vienlīdzīgas attieksmes principa un labas pārvaldības principa pārkāpumu.
Par pirmo pamatu – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā
– Lietas dalībnieku argumenti
Pirmkārt, prasītāji norāda, ka Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punktā iekļautajā jēdzienā “izglītības izmaksas” ietilpst reģistrācijas maksa un maksa par izglītības iestādes apmeklēšanu. Viņi uzskata, ka nosacījums apmeklēt “skolu, kas iekasē mācību maksu”, varētu būt maldinošs. Izglītības izmaksu brīvprātīgais vai obligātais raksturs neesot atbilstīgs, jo runa esot tikai par izglītības izmaksām, ko ierēdnis sedzis par apgādājamajiem bērniem skolās, kurās tiek piedāvāts viņu izvēlētais pedagoģiskais projekts. Šajā tiesību normā neesot paredzēts, ka pabalsta izglītībai piešķiršana ir atkarīga no valsts līmenī esošiem nosaukumiem vai izmantotās klasifikācijas, bet vienīgi no atlīdzināmo izmaksu rakstura un tās veidojošiem elementiem.
Otrkārt, prasītāji apgalvo, ka jēdziens “izglītības izmaksas” ir autonoms jēdziens. Šajā ziņā viņi atzīst, ka Beļģijā subsidētā izglītība neparedz ne izglītību dzimtajā angļu valodā, ko nodrošina skolotāji, kuriem tā ir dzimtā valoda, ne ebreju tautas kultūras, reliģijas un vēstures mantojuma nodošanu. Vienīgais veids, kā nodrošināt šādu izglītību, esot ar papildu finansējuma palīdzību. Izmaksas, kas tiek segtas no attiecīgo skolu pašu līdzekļiem un finansētas ar bezpeļņas apvienību sniegto atbalstu, patiešām esot izmaksas, kuras ļauj audzēknim vispirms saņemt piekļuvi specifiskam pedagoģiskam projektam, pēc tam lietderīgi piedalīties šīs pašas iestādes programmās un apmācībā. Parlamenta argumentā, saskaņā ar kuru Beļģijas tiesību aktos esot precizēts, ka mācību iestāde nevar reģistrāciju pakļaut nosacījumam par naudas summas samaksu vai nu pašai iestādei, vai citai organizācijai, neesot ņemts vērā jēdziena “izglītības izmaksas” autonomais raksturs. Prasītāji uzskata arī, ka no izglītības izmaksu deklarācijas izriet, ka radušās izmaksas tieši atbilst vecāku dalībai, finansējot bezpeļņas apvienību, kura atbalsta subsidēto mācību iestādi, un, ņemot vērā to mērķi un izlietojumu, ir atlīdzināmas izglītības izmaksas.
Treškārt, prasītāji norāda, ka izmaksas, kas izslēgtas no atlīdzinājuma un uzskaitītas 3. pantā Vispārīgajos īstenošanas noteikumos attiecībā uz Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. pantā paredzētā pabalsta izglītībai piešķiršanu, ko Parlaments pieņēmis 2004. gada 18. maijā saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu (turpmāk tekstā – “VĪN”), ir ar izglītības darbību nesaistītas izmaksas, līdz ar to tās faktiski ir izvēles izmaksas. Taču izmaksas saistībā ar līdzekļiem, kurus lūgušas attiecīgās bezpeļņas apvienības, esot avansā maksājamās izmaksas kā daļa no reģistrācijas maksas un maksas par skolas apmeklēšanu.
Parlaments uzskata, ka no Beļģijas tiesību aktiem izriet, ka subsidētās brīvās iestādes sniedz bezmaksas izglītību un nav privātās skolas, kas nosaka izglītības izmaksas, no kurām atkarīga audzēkņu reģistrācija un piekļuve mācībām. Lai gan konkrētos apstākļos var tikt pieprasīts segt konkrētas izmaksas, to nenomaksāšana nekādā gadījumā nevarot būt iemesls, lai attiecībā uz audzēkni piemērotu tādu sankciju kā reģistrācijas atteikums vai izslēgšana. VĪN 3. pantā veiktais to izmaksu uzskaitījums, kuras izslēgtas no izglītības izmaksu atlīdzinājuma, neesot izsmeļošs. Par izglītības izmaksām tiekot uzskatītas vienīgi izmaksas, kuru nomaksāšanas nosacījums ir audzēkņa pati uzņemšana skolā un tās programmā. Šajā lietā audzēkņu reģistrācija attiecīgajās skolās neesot atkarīga no reģistrācijas maksas samaksas. Vecāku iemaksas attiecīgajām bezpeļņas apvienībām aptverot abu skolu specifiskās programmas.
Parlaments arī norāda, ka saskaņā ar iestādes vadītāju secinājumu Nr. 012/77, lai saņemtu pabalstu izglītībai, darbiniekiem ir jāiesniedz rēķins, kurā ir nošķirtas dažādu veidu izmaksas. Rēķini un apliecinājumi, kurus iesnieguši prasītāji, neatbilstot šim nosacījumam un neļaujot precīzi noteikt prasītāju veikto iemaksu izlietojumu.
– Vispārējās tiesas vērtējums
Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punktā tostarp ir noteikts, ka “atbilstoši vispārīgajos izpildes noteikumos paredzētajiem nosacījumiem ierēdnis saņem pabalstu izglītībai, kurš vienāds ar faktiskajām izglītības izmaksām, kas tam radušās un kas nepārsniedz EUR 260,95 mēnesī par katru apgādājamo bērnu [..], kurš ir vismaz piecus gadus vecs un kurš regulāri pilna laika klātienē apmeklē pamatskolu vai vidusskolu, kas iekasē mācību maksu, vai augstākās izglītības iestādi”.
No Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta izriet, ka jēdziens “izglītības izmaksas” attiecas uz izmaksām, kuras saistītas ar to, ka ierēdņa apgādājamais bērns regulāri un pilna laika klātienē apmeklē “pamatskolu vai vidusskolu, kas iekasē mācību maksu”.
Tādēļ ir jāizvērtē, vai
École internationale Le Verseau
un
Athénée Ganenou
ir “pamatskola vai vidusskola, kas iekasē mācību maksu” Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta izpratnē.
Pirmkārt, nav strīda par to, ka saskaņā ar tiesību aktiem, kas piemērojami
Communauté française
, obligātā izglītība
Communauté française
ir bezmaksas un nevar tikt pieprasīta vai saņemta nekāda maksa.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka
Communauté française
2013. gada 29. augusta apkārtraksta Nr. 4516 “Gratuité de l’accès à l’Enseignement obligatoire” [Bezmaksas piekļuve obligātajai izglītībai] (turpmāk tekstā – “apkārtraksts Nr. 4516”) II nodaļā “Les règles applicables en matière de gratuité de l’accès à l’enseignement” [Noteikumi, kas piemērojami attiecībā uz bezmaksas piekļuvi izglītībai], kas ietverta A daļā “Les frais que l’école ne peut pas réclamer” [Izmaksas, kuru segšanu skola nevar pieprasīt] (1997. gada 24. jūlija dekrēta “Uzdevumi” 100. un 102. pants), ir paredzēts šādi:
“Gan pamatskolas, gan vidusskolas līmenī mācību iestādes nevar pieprasīt no vecākiem noteiktu izdevumu segšanu. Mēs tostarp atsaucamies uz:
1)
tiešu vai netiešu maksu:
1959. gada 29. maija likuma, kas saukts par “Skolu paktu”, 12. panta 1. punktu un 1997. gada 24. jūlija dekrēta 100. panta 1. punktu, kurā ir precizēts, ka nevar tikt iekasēta vai pieņemta nekāda tieša vai netieša maksa.
Praksē:
Tas tostarp nozīmē, ka mācību iestāde nevar reģistrāciju pakļaut nosacījumam par naudas summas samaksu ne pašai iestādei, ne jebkādai citai organizācijai ([bezpeļņas] apvienībai,
de facto
asociācijai).”
Otrkārt, nav arī strīda par to, ka saskaņā ar iepriekš 22. un 23. punktā minēto tiesisko regulējumu prasītājiem nav bijis jāmaksā
École internationale Le Verseau
,
Athénée Ganenou
vai citai trešajai organizācijai reģistrācijas vai apmeklēšanas maksa saistībā ar saviem apgādājamajiem bērniem šajās skolās.
No
École internationale Le Verseau
apliecinājumiem izriet, ka “maksa par 2014./2015. gadu [..] tiks izlietota vienīgi, lai uzturētu un attīstītu pedagoģiskos projektus [minētajā skolā], kurā ir parastā kārtībā reģistrēti [otrā, trešā un ceturtā prasītāja apgādājamie bērni] un kuru nesubsidē
Communauté française
”.
Athénée Ganenou
, kas “apstiprina [..] [pirmās prasītājas apgādājamā bērna] reģistrāciju saistībā ar 2014./2015. gadu”, norāda, ka tā ir “subsidēta brīva skola, kura piemēro [
Communauté française
] pilno un oficiālo programmu”, uzsver, ka “piedalīšanās specifiskajā pedagoģiskajā projektā un nesubsidētā mācību maksa ir EUR 270 mēnesī par desmit mēnešiem gadā”, un precizē, ka “šīs izmaksas nesedz ne skolas piederumus, ne ēdnīcu, par kuriem ir jāmaksā atsevišķi”.
No tā izriet, ka šajā lietā nav izpildīts nosacījums par “pamatskolu vai vidusskolu, kas iekasē mācību maksu” Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta izpratnē un līdz ar to prasītāji nevar saņemt pabalstu izglītībai saviem apgādājamajiem bērniem, kuri attiecīgi reģistrēti
École internationale Le Verseau
un
Athénée Ganenou
.
Šo secinājumu neatspēko prasītāju argumenti.
Vispirms prasītāji apgalvo, ka jēdziens “izglītības izmaksas” attiecoties uz izmaksām, kas ierēdnim radušās saistībā ar apgādājamajiem bērniem skolās, kuras piedāvā viņu izvēlēto pedagoģisko projektu.
VĪN 3. pantā ir paredzēts:
“Ievērojot maksimālās robežas, kas paredzētas Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta pirmajā un trešajā daļā, B pabalsts izglītībai ietver:
a)
ar reģistrāciju izglītības iestādē un tās apmeklēšanu saistītās izmaksas;
b)
transporta izmaksas,
izņemot visas citas izmaksas, tostarp:
—
tādas obligātās izmaksas kā grāmatu, skolas piederumu, sporta inventāra iegāde, skolas apdrošināšanas un ārstēšanas izmaksu segšana, eksaminācijas izmaksas, kopējo ārpusskolas aktivitāšu izmaksas (piemēram, skolas ekskursijas, apmeklējumi un ceļojumi, sporta pasākumi u.c.), kā arī citas izmaksas, kas saistītas ar apmeklējamās izglītības iestādes skolas programmas izpildi,
—
izmaksas saistībā ar bērna piedalīšanos ziemas sporta veidu apmācībās, ar jūru saistītās aktivitātēs vai nodarbībās brīvā dabā, kā arī līdzīgās aktivitātēs.”
Tādējādi ir jānorāda, ka saskaņā ar VĪN 3. pantu izglītības izmaksas ietver “ar reģistrāciju izglītības iestādē un tās apmeklēšanu saistītās izmaksas”. Šādi formulētas izglītības izmaksas ietver gan izmaksas, kas ļauj audzēknim saņemt piekļuvi specifiskam pedagoģiskam projektam (reģistrācijas izmaksas), gan izmaksas, kas ļauj viņam lietderīgi piedalīties šīs pašas iestādes programmās un apmācībā (ar apmeklēšanu saistītās izmaksas) (spriedums, 2011. gada 8. septembris, Bovagnet/Komisija,
F‑89/10
,
EU:F:2011:129
,
23.
punkts).
Tomēr ir jākonstatē, ka šajā lietā reģistrācija un apmācība, kas
École internationale Le Verseau
un
Athénée Ganenou
tiek sniegta prasītāju apgādājamajiem bērniem, nav atkarīga no nosacījuma par naudas summas, kura sedz ar reģistrāciju šajās skolās un to apmeklēšanu saistītās izmaksas, samaksas šīm iestādēm vai tādām trešajām organizācijām kā bezpeļņas apvienības. Turklāt pretējais, kā tas izriet no apkārtraksta Nr. 4516, nebūtu atbilstošs tiesību aktiem, kas piemērojami
Communauté française
.
Ir arī jākonstatē, ka prasītāji nav apšaubījuši Parlamenta apsvērumu, saskaņā ar kuru attiecīgo summu nesamaksāšana attiecīgajām bezpeļņas apvienībām nekādā gadījumā nevar būt iemesls tādai sankcijai attiecībā pret skolnieku kā reģistrācijas atteikums vai izslēgšana.
Šajā ziņā ir jānorāda arī uz apkārtrakstu Nr. 4516, kurā attiecībā uz izmaksām, kuru segšanu skola var prasīt, piemēram, izmaksas saistībā ar “baseinu un kultūras un sporta aktivitātēm”, II nodaļas sadaļā “Izmaksu nesegšana” ir norādīts šādi:
“Nesegšanas vai samaksas atteikuma gadījumā skola nevar ne atteikt reģistrēt vai atkārtoti reģistrēt audzēkni, ne galīgi viņu izslēgt, ne sodīt, ne atteikt viņam izsniegt viņa sekmju lapu vai diplomu. Attiecīgā gadījumā katra [par skolām un izglītības iestādēm] atbildīgā iestāde nosaka procedūru, kādā tiek pieprasīta izmaksu segšana.”
No tā izriet, ka arguments saistībā ar jēdzienu “izglītības izmaksas” nekādi negroza apstākli, saskaņā ar kuru šajā lietā, nepastāvot ar reģistrāciju un apmeklēšanu saistītām izmaksām,
École internationale Le Verseau
un
Athénée Ganenou
nevar tikt kvalificētas kā “pamatskolas vai vidusskolas, kas iekasē mācību maksu” Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta izpratnē.
Turpinājumā prasītāji norāda, ka, tā kā jēdziens “izglītības izmaksas” ir autonoms Eiropas Savienības tiesību jēdziens, tā saturs nevar būt atkarīgs no valsts līmenī esošiem nosaukumiem vai izmantotās klasifikācijas, bet vienīgi no sedzamo izmaksu rakstura un tās veidojošiem elementiem (spriedums, 2011. gada 8. septembris, Bovagnet/Komisija,
F‑89/10
,
EU:F:2011:129
,
22.
punkts).
Prasītāji pamatoti norāda, ka jēdziens “izglītības izmaksas” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens un līdz ar to valsts līmenī esoši nosaukumi vai izmantotās klasifikācijas izglītības izmaksu jomā nevar būt noteicošās. Tomēr no tā arī izriet, ka iemaksu to nosaukumi vai klasifikācija, kuras vecāki maksā attiecīgajām bezpeļņas apvienībām, nekādi negroza apstākli, saskaņā ar kuru ne
École internationale Le Verseau
, ne
Athénée Ganenou
nelūdz segt ar reģistrāciju vai apmeklējumu saistītās izmaksas. No tā obligāti izriet, ka maksājumi, kurus šīs bezpeļņas apvienības lūdz veikt sakarā ar bērnu piedalīšanos specifiskā projektā un šo skolu nodrošinātajā nesubsidētajā apmācībā, arī nevar attiekties uz šo skolu izmaksām saistībā ar reģistrāciju un apmeklējumu, kā to turklāt apstiprina apkārtraksts Nr. 4516. Tādēļ šajā lietā iemaksas, kuras lūdz veikt šīs bezpeļņas apvienības, katrā ziņā nevar tikt kvalificētas kā “izglītības izmaksas” Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta izpratnē un kā precizēts VĪN 3. pantā.
Visbeidzot, prasītāji norāda, ka VĪN 3. pantā uzskaitītās izmaksas, kuras izslēgtas no atlīdzināmajām izmaksām, neattiecas uz izglītības darbību un faktiski ir izvēles izmaksas, turpretim izmaksas, kas saistītas ar līdzekļiem, kurus lūdz samaksāt attiecīgās bezpeļņas apvienības, ir avansā maksājamās izmaksas kā daļa no reģistrācijas maksas un maksas par skolas apmeklēšanu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka VĪN 3. pants nepieļauj “jebkādas citas izmaksas”, izslēdzot jebkādu to atlīdzināšanas iespēju un sniedzot noteiktus piemērus, saistībā ar kuriem ir iespējama ierobežota atlīdzināšana, piemēram, “reģistrācijas maksa un maksa par izglītības iestādes apmeklēšanu”, kā arī “transporta izmaksas”. Turklāt pretēji prasītāju apgalvotajam frāze “jebkādas citas izmaksas” neattiecas vienīgi uz “izmaksām, kas nav ar izglītības darbību saistītās izmaksas”. Šajā normā ir tieši norādīts uz “pārējām izmaksām, kas saistītas ar apmeklējamās izglītības iestādes mācību programmas izpildi”.
Visbeidzot, prasītāji ir paziņojuši, ka
École internationale Le Verseau
un
Athénée Ganenou
obligātā izglītība ir papildināta ar apmācību, kas ietilpst šīs katras skolas pedagoģiskajā projektā, un ka līdz ar to viņi maksā attiecīgajām bezpeļņas apvienībām summas, kas sedz viņu bērnu piedalīšanos šo skolu specifiskā projektā un nesubsidētajā apmācībā.
No šiem paziņojumiem izriet, ka, tā kā attiecīgajām bezpeļņas apvienībām samaksātie līdzekļi nevar tikt kvalificēti kā mācību maksa, tie veido izmaksas, kuru nepieciešamību nosaka ar skolas programmas izpildi saistītās vajadzības un aktivitātes, proti, bērnu piedalīšanās attiecīgo skolu specifiskajā projektā vai nesubsidētajā apmācībā, un ir uzskatāmi par “pārējām izmaksām, kas saistītas ar apmeklējamās izglītības iestādes mācību programmas izpildi” VĪN 3. panta otrās daļas izpratnē, kuras atbilstoši šai pašai tiesību normai netiek segtas ar B pabalstiem izglītībai.
Tādējādi pirmais prasības pamats ir noraidāms.
Par otro pamatu – tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu
– Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāji uzskata, ka Parlaments ir sniedzis precīzus apliecinājumus, kas viņiem ļāvis cerēt, ka viņiem tiks samaksāts pabalsts izglītībai, jo iepriekšējos gados šīs izmaksas tika atlīdzinātas. Viņi noraida Parlamenta argumentu, saskaņā ar kuru pabalsts izglītībai tiek izvērtēts katru gadu. Viņi uzskata, ka drīzāk runa ir par pabalsta izglītībai maksāšanas politikas ikgadējo izvērtēšanu, kas nozīmētu atzīt, ka Parlamentam ir tiesības radikāli grozīt administrācijas nostāju saistībā ar pilnībā identisku situāciju, un tas būtu pretrunā tiesiskās noteiktības principam.
Parlaments apstrīd prasītāju argumentāciju.
– Vispārējās tiesas vērtējums
Tiesības pieprasīt tiesiskās paļāvības aizsardzību paredz trīs nosacījumu īstenošanos. Pirmkārt, administrācijai ir jābūt sniegušai ieinteresētajai personai precīzus, beznosacījumu un saskaņotus solījumus, kuri izriet no kompetentiem un uzticamiem avotiem. Otrkārt, šiem solījumiem ir jābūt tādiem, kas var radīt pamatotas cerības personai, kurai tie ir adresēti. Treškārt, sniegtajiem solījumiem ir jāatbilst piemērojamajām tiesību normām (spriedums, 2002. gada 7. novembris, G/Komisija,
T‑199/01
,
EU:T:2002:271
,
38.
punkts).
Šajā lietā ir pietiekami norādīt, ka, pat pieņemot, ka Parlaments ir sniedzis precīzus, beznosacījuma un saskanīgus solījumus prasītājiem attiecībā uz to maksājumu atlīdzināšanu, kurus viņi veikuši attiecīgajām bezpeļņas apvienībām saistībā ar savu apgādājamo bērnu piedalīšanos attiecīgo skolu specifiskajā projektā un nesubsidētajā apmācībā, šādi solījumi būtu pretrunā civildienesta noteikumu normām, kā tas norādīts iepriekš 19.–41. punktā. Līdz ar to šajā lietā nevar konstatēt nekādu tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu.
Katrā ziņā no lietas materiāliem nekādi neizriet, ka administrācija būtu sniegusi precīzus, beznosacījuma un saskanīgus solījumus prasītājiem. Specifiskā veidlapa, kuru administrācija sagatavojusi skolām, bija paredzēta, lai, izmantojot jautājumus saistībā ar dažādajām šo skolu pieprasītajām mācību izmaksām un bez detalizēta to sagatavota faktūrrēķina, ļautu konstatēt, vai skolas ir pieprasījušas reģistrācijas maksu un maksu par skolas apmeklēšanu, kas attiecīgajā gadījumā administrācijai ir jāatlīdzina. Tomēr šī veidlapa nepierāda, ka prasītāji ir samaksājuši reģistrācijas maksu.
Visbeidzot, prasītāju arguments, saskaņā ar kuru administratīvās prakses grozīšana esot pretrunā tiesiskās noteiktības principam, nav pieņemams, jo tas nav bijis norādīts sūdzībā un līdz ar to neatbilst noteikumam par iepriekšējas administratīvas sūdzības un prasības saskaņotību.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai noteikums par sūdzības Civildienesta noteikumu 91. panta 2. punkta izpratnē un pēc tam iesniegta prasības pieteikuma saskaņotību paredz – tā neizpildes gadījumā nozīmējot prasības nepieņemamību –, ka Savienības tiesās izvirzītajam pamatam ir jābūt norādītam jau pirmstiesas procesā, lai iecēlējinstitūcija varētu uzzināt ieinteresētās personas iebildumus pret apstrīdēto lēmumu (skat. spriedumu, 2004. gada 7. jūlijs, Schmitt/AER,
T‑175/03
,
EU:T:2004:214
,
42.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi otrais pamats ir jānoraida pilnībā.
Par trešo prasības pamatu – vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu
Šim pamatam ir divas daļas, no kurām pirmā daļa attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu un otrā daļa – uz labas pārvaldības principa pārkāpumu.
– Lietas dalībnieku argumenti
Saistībā ar apgalvoto vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu prasītāji norāda, ka viņu faktiskā un juridiskā situācijā ir identiska to vecāku situācijai, kam iepriekšējos gados ir atlīdzinātas viņu apgādājamo bērnu, kuri pierakstīti attiecīgajās skolās, izglītības izmaksas, kā arī to vecāku situācijai, kas strādā Eiropas Komisijā un turpina saņemt atlīdzinājumu par savu apgādājamo bērnu, kuri pierakstīti šajās pašās skolās, izglītības izmaksām.
Saistībā ar apgalvoto labas pārvaldības principa pārkāpumu prasītāji uzsver, ka sešu mēnešu termiņš no atlīdzināšanas pieteikuma līdz apstrīdētajiem lēmumiem nav saprātīgs, jo Parlamenta iepriekšējā rīcība neraisīja šaubas par attiecīgo izmaksu atlīdzināšanu. Turklāt viņi šaubās par objektivitāti un rūpību, ar kādu Parlaments ir izvērtējis faktus, kuri saista pabalsta izglītībai piešķiršanu ar vecāka personīgo izvēli attiecībā uz savam bērnam izvēlēto pedagoģisko projektu; tas esot pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. pantam un jēdziena „izglītības izmaksas” autonomajam raksturam.
Parlaments apstrīd prasītāju argumentāciju.
– Vispārējās tiesas vērtējums
Saistībā ar trešā pamata pirmo daļu ir jāatgādina, ka vienlīdzīgas attieksmes princips ir vispārējs Savienības tiesību princips un tas tiek pārkāpts gadījumā, ja attiecībā uz divām personu kategorijām, kuru faktiskajā un tiesiskajā situācijā nav vērojamas būtiskas atšķirības, tiek piemērota atšķirīga attieksme. Līdz ar to šis princips prasa, lai līdzīgas situācijas netiktu vērtētas atšķirīgi, ja vien tam nav objektīva pamatojuma. Šāda atšķirīga attieksmei, lai to akceptētu, ir jābūt pamatotai ar objektīvu un saprātīgu kritēriju un ir jābūt samērīgai ar sasniedzamo mērķi (spriedums, 2003. gada 30. janvāris, C/Komisija,
T‑307/00
,
EU:T:2003:21
,
48.
punkts).
Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ierēdnis vai pagaidu darbinieks nevar atsaukties uz prettiesiskumu, lai iegūtu labumu. Vienlīdzīgas attieksmes princips ir jāievēro atbilstoši tiesiskuma principam, saskaņā ar kuru persona savās interesēs nevar atsaukties uz citas personas interesēs pieļautu prettiesiskumu (spriedumi, 1985. gada 4. jūlijs, Williams/Revīzijas palāta,
134/84
,
EU:C:1985:297
,
14.
punkts; 1994. gada 2. jūnijs, de Compte/Parlaments,
C‑326/91 P
,
EU:C:1994:218
,
51.
un
52.
punkts, un 2010. gada 1. jūlijs, Časta/Komisija,
F‑40/09
,
EU:F:2010:74
,
88.
punkts).
Līdz ar to, ņemot vērā to, ka pirmais pamats ir noraidīts, trešā pamata pirmajai daļai, saistībā ar kuru tiek apgalvots par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu salīdzinājumā ar citiem ierēdņiem, nav nozīmes lietā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 21. janvāris, Van Asbroeck/Parlaments,
F‑102/12
,
EU:F:2014:4
,
37.
un
38.
punkts).
Katrā ziņā ir jāatgādina, ka, lai gan saskaņā ar Amsterdamas līguma 9. panta 3. punktā izklāstīto civildienesta vienotības principu visi Savienības ierēdņi ir pakļauti vieniem un tiem pašiem civildienesta noteikumiem, no šī principa neizriet, ka iestādēm vienādi ir jāpiemēro civildienesta noteikumos tām atzītā rīcības brīvība; tieši pretēji, sava personāla vadības jomā tām ir noteikts “autonomijas princips” (spriedums, 2011. gada 5. jūlijs, V/Parlaments,
F‑46/09
,
EU:F:2011:101
,
135.
punkts).
Tādējādi, piemērojot Civildienesta noteikumu 110. pantu, katras iestādes iecēlējinstitūcija pieņem VĪN un līdz ar to tie katrā iestādē var atšķirties.
Saistībā ar trešā pamata otro daļu ir jāatgādina, ka pienākums ievērot saprātīgu termiņu administratīvajā procesā ir vispārīgs Savienības tiesību princips, kura ievērošanu nodrošina Tiesa un kurš kā tiesību uz labu pārvaldību sastāvdaļa ir pārņemts Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 11. aprīlis, Angeletti/Komisija,
T‑394/03
,
EU:T:2006:111
,
162.
punkts).
Tomēr labas pārvaldības principa pārkāpums parasti neattaisno administratīvajā procesā pieņemta lēmuma atcelšanu. Principa ievērot saprātīgu termiņu pārkāpums ietekmē administratīvā procesa iznākumā pieņemta lēmuma spēkā esamību vienīgi tad, ja ir pagājis tik pārmērīgi ilgs laiks, ka tas var ietekmēt pašu administratīvajā procesā pieņemtā lēmuma saturu.
Šajā lietā no pirmā pamata izvērtējuma izriet (skat. iepriekš 19.–41. punktu), ka, pat pieņemot, ka laiks, kurā Parlaments ir izskatījis prasītāju atlīdzināšanas pieteikumus, ir jāuzskata par pārmērīgu, tas nebūtu ietekmējis pašu apstrīdēto lēmumu saturu. Turklāt ir jāatgādina, ka Parlaments, ņemot vērā pārmērīgu pieteikumu izskatīšanas laiku, nolēma pretimnākoši un izņēmuma kārtā piešķirt pabalstu izglītībai saistībā ar 2014./2015. gadu.
Tāpēc trešais pamats arī ir jānoraida.
Līdz ar to prasījumi par apstrīdēto lēmumu atcelšanu ir jānoraida.
Par prasījumiem piespriest Parlamentam izmaksāt prasītājiem pabalstu izglītībai saistībā ar 2015./2016. gadu
Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu piespriest Parlamentam izmaksāt pabalstu izglītībai saistībā ar 2015./2016. gadu.
Ņemot vērā, ka prasījumi par apstrīdēto lēmumu atcelšanu ir noraidīti, vairs nav jālemj par šiem prasījumiem.
Tādējādi prasība ir pilnībā noraidāma.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
No šajā spriedumā izklāstītā pamatojuma izriet, ka prasītājiem spriedums ir nelabvēlīgs. Turklāt Komisija savos prasījumos ir tieši lūgusi, lai prasītājiem piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Līdz ar to prasītājiem tiek piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
Irit Azoulay
,
Andrew Boreham
,
Mirja Bouchard
un
Darren Neville
sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

Collins
Barents
Passer
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2017. gada 28. aprīlī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.