CELEX: 62021CJ0352
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Justičná spolupráca v občianskych veciach
Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012
Pravidlá právomoci vo veciach poistenia
Článok 15 bod 5
Možnosť odchýliť sa od týchto pravidiel právomoci dohodami
Článok 16 bod 5
Smernica 2009/138/ES
Článok 13 bod 27
Pojem ‚veľké riziká‘
Poistná zmluva o plavidle
Doložka o voľbe právomoci uzavretá medzi poistiteľom a poisteným
Možnosť uplatňovať túto doložku voči poistenému
Rekreačné plavidlo nevyužívané na obchodné účely

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu článku 15 bodu 5 a článku 16 bodu 5 nariadenia  Európskeho  parlamentu a Rady  (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra  2012 o právomoci a o uznávaní a výkone  rozsudkov v občianskych a obchodných  veciach  (Ú. v. EÚ L 351,  2012, s. 1).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  A1 a A2,  dvomi  fyzickými  osobami s bydliskom v Dánsku, a I,  poisťovňou  so  sídlom v Holandsku  (ďalej  len  „poisťovňa I“),  vo  veci  platnosti  doložky o voľbe  právomoci  stanovenej v poistnej  zmluve o plavidle  týkajúcej  sa  plachetnice.

Právny rámec

Nariadenie
č.
1215/2012
Odôvodnenia  15 a 18  nariadenia č. 1215/2012  znejú:
„(15)      Normy  právomoci  by  mali  byť  ľahko  predvídateľné a vychádzať  zo  zásady,  že  právomoc  sa  všeobecne  zakladá  podľa  bydliska  žalovaného. …
…
(18)      V oblasti  poistenia,  spotrebiteľských a pracovných  zmlúv  by  slabší  účastník  mal  byť  chránený  normami  právomoci,  ktoré  lepšie  chránia  jeho  záujmy  než  všeobecné  normy.“
Pravidlá  na  určenie  súdnej  právomoci  vo  veciach  poistenia,  ktoré  sú  predmetom  kapitoly II  oddielu  3  tohto  nariadenia,  sa  nachádzajú v jeho článkoch 10  až  16.
Článok 10  uvedeného  nariadenia  znie  takto:
„Vo  veciach  poistenia  sa  právomoc  určuje  podľa  tohto  oddielu  bez  toho,  aby  bol  dotknutý článok 6 a článok 7 bod 5.“
Článok 11  tohto  istého  nariadenia v odseku  1  stanovuje:
„Poistiteľa s bydliskom v členskom  štáte  možno  žalovať:
a)      na  súdoch  členského  štátu,  na  území  ktorého  má  bydlisko;
b)      na  území  iného  členského  štátu,  ak  žalobu  podal  poistník,  poistený  alebo  oprávnený z poistenia,  na  súdoch  podľa  miesta  bydliska  žalobcu,  alebo
…“
Článok 15  nariadenia č. 1215/2012  stanovuje:
„Od  ustanovení  tohto  oddielu  sa  možno  odchýliť  len  dohodou:
…
5.      ktorá  sa  týka  poistnej  zmluvy,  ktorá  poisťuje  jedno  riziko  alebo  viaceré  riziká  uvedené v článku 16.“
Podľa  článku 16  tohto  nariadenia:
„Toto  sú  riziká,  na  ktoré  odkazuje článok 15 bod 5:
1.      akákoľvek  strata  alebo  škoda  na:
a)      námorných  lodiach,  zariadeniach  umiestnených v pobrežných  vodách  alebo  na  otvorenom  mori  alebo  lietadlách  vyplývajúca z nebezpečenstva  týkajúceho  sa  ich  využívania  na  obchodné  účely;
b)      prepravovanom  tovare,  okrem  batožiny  cestujúcich,  ak  tento  tovar  je  výlučne  alebo  čiastočne  prepravovaný  takýmito  loďami  alebo  lietadlami;
2.      všetky  druhy  zodpovednosti  okrem  zodpovednosti  za  telesné  zranenie  cestujúcich  alebo  stratu  alebo  poškodenie  ich  batožiny:
a)      z používania  alebo  prevádzky  lodí,  zariadení  alebo  lietadiel  uvedených v bode 1 písm. a),  pokiaľ  vo  vzťahu k posledn[ým]  uvedeným  právny  poriadok  členského  štátu, v ktorom  je  takéto  lietadlo  registrované,  nevylučuje  voľbu  právomoci  súdu  vo  veciach  poistenia  takýchto  rizík;
b)      za  stratu  alebo  škodu  spôsobenú  prepravovaným  tovarom  uvedeným v bode 1 písm. b);
3.      akékoľvek  finančné  straty  súvisiace s používaním  alebo  prevádzkovaním  lodí,  zariadení  alebo  lietadiel  podľa bodu 1 písm. a),  najmä  strata  prepravného  alebo  dopravného;
4.      akékoľvek  riziko  alebo  právny  nárok  spojený s rizikami  alebo  nárokmi  uvedenými v bodoch 1 až  3;
5.      bez  toho,  aby  boli  dotknuté body 1 až  4,  všetky  ‚veľké  riziká‘  vymedzené v smernici  Európskeho  parlamentu a Rady  2009/138/ES z 25. novembra  2009 o začatí a vykonávaní  poistenia a zaistenia  (Solventnosť  II)  [Ú. v. EÚ L 335,  2009, s. 1)].“
Ako  vyplýva z odôvodnenia  41  nariadenia č. 1215/2012,  podľa  článkov 1 a 2  Protokolu  (č. 22) o postavení  Dánska,  ktorý  je  pripojený k Zmluve o Európskej  únii a Zmluve o založení  Európskeho  spoločenstva,  sa  Dánske  kráľovstvo  nezúčastňuje  na  prijatí  tohto  nariadenia,  nie  je  ním  viazané  ani  nepodlieha  jeho  uplatňovaniu. V súlade s článkom 3 ods. 2  Dohody  medzi  Európskym  spoločenstvom a Dánskym  kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a výkone  rozsudkov v občianskych a obchodných  veciach  (Ú. v. EÚ L 299,  2005,  s. 62)  však  tento  členský  štát  listom z 20. decembra  2012  oznámil  Európskej  komisii  svoje  rozhodnutie  uplatňovať  obsah  uvedeného  nariadenia s tým dôsledkom, že jeho ustanovenia sú uplatniteľné na vzťahy medzi Európskou úniou a Dánskom. Podľa článku 3 ods. 6 tejto dohody oznámenie Dánska vytvára vzájomné záväzky medzi Dánskom a Úniou (Ú. v. EÚ L 79,  2013,  s. 4).

Smernica

2009/138
Článok 13  smernice  2009/138  stanovuje:
„Na  účely  tejto  smernice  sa  uplatňujú  tieto  vymedzenia  pojmov:
…
27.      ‚veľké  riziká‘  sú:
a)      riziká  zaradené  do  odvetví  4,  5,  6,  7,  11 a 12 v časti A prílohy I;
b)      riziká  zaradené  do  odvetví  14 a 15 v časti A prílohy I,  ak  je  poistník  profesijne  činný v priemysle  alebo  obchode  alebo v jednom  zo  slobodných  povolaní a riziká  sa  týkajú  tejto  činnosti;
c)      riziká  zaradené  do  odvetví  3,  8,  9,  10,  13 a 16 v časti A  prílohy I,  pokiaľ  poistník  prekračuje  horné  limity  najmenej  dvoch z nasledujúcich  kritérií:
i)      súvaha  celkom:  6,2  milióna  [eur];
ii)      čistý  obrat …:  12,8  milióna  [eur];
iii)      priemerný  počet  250  zamestnancov  počas  účtovného  roka.
…
…“
Odvetvie  6,  nazvané  „Plavidlá  (námorné,  jazerné a riečne a prieplavové  plavidlá)“, v časti A  prílohy I k tejto  smernici  znie:
„Všetky  škody  na:
–        riečnych a prieplavových  plavidlách;
–        jazerných  plavidlách;
–        námorných  plavidlách.“

Rozhodnutie

2014/887/EÚ
Odôvodnenie  7  rozhodnutia  Rady  2014/887/EÚ  zo  4. decembra  2014 o schválení  haagskeho  Dohovoru o dohodách o voľbe  súdu z 30. júna 2005 v mene  Európskej  únie  (Ú. v. EÚ L 353,  2014,  s. 5)  znie:
„Únia  by  mala  po  schválení  dohovoru  [o dohodách o voľbe  súdu  uzavretého  30. júna  2005  pod  záštitou  Haagskej  konferencie  medzinárodného  práva  súkromného]  vydať  vyhlásenie  povolené  podľa článku 21,  ktorým  sa z rozsahu  pôsobnosti  dohovoru  vylučujú  poistné  zmluvy  vo  všeobecnosti s výhradou  určitých  presne  vymedzených  výnimiek.  Cieľom  tohto  vyhlásenia  je  zachovať  normy  upravujúce  právomoc v záujme  slabšej  strany,  ktoré  má  poistník,  poistený  alebo  oprávnený z poistenia  vo  veciach  týkajúcich  sa  poistenia k dispozícii  na  základe  nariadenia  [Rady]  (ES) č. 44/2001  [z 22. decembra  2000 o právomoci a o uznávaní a výkone  rozsudkov v občianskych a obchodných  veciach  (Ú. v. ES L 12,  2001,  s. 1;  Mim.  vyd.  19/004,  s. 42)].  Vylúčenie z rozsahu  pôsobnosti  by  malo  byť  obmedzené  na  mieru  nevyhnutnú  na  ochranu  záujmov  slabších  strán v poistných  zmluvách.  Preto  by  sa  nemalo  vzťahovať  na  zaistné  zmluvy  ani  na  zmluvy  týkajúce  sa  veľkých  rizík.  Únia  by  zároveň  mala  vydať  jednostranné  vyhlásenie, v ktorom  uvedie,  že  neskôr  na  základe  skúseností  získaných  pri  uplatňovaní  dohovoru  môže  preskúmať  potrebu  zachovať  svoje  vyhlásenie  podľa  článku 21  dohovoru.“
Podľa  „vyhlásenia  Európskej  únie  pri  schválení  haagskeho  Dohovoru o dohodách o voľbe  súdu z 30. júna  2005… podľa článku 21  [tohto]  dohovoru“,  uvedeného v prílohe I k rozhodnutiu  2014/887:
„Cieľom  tohto  vyhlásenia,  ktorým  sa z rozsahu  pôsobnosti  dohovoru  vylučujú  niektoré  druhy  poistných  zmlúv,  je  chrániť  určitých  poistníkov,  poistených  alebo  oprávnených z poistenia,  ktorí  podľa  interného  práva  EÚ  požívajú  osobitnú  ochranu.
1.      Európska  únia v súlade s článkom 21  dohovoru  vyhlasuje,  že  nebude  uplatňovať  dohovor  na  poistné  zmluvy s výnimkou  ustanovení  uvedených v odseku  2.
2.      Európska  únia  bude  uplatňovať  dohovor  na  poistné  zmluvy v týchto  prípadoch:
…
d)      ak  sa  dohoda o voľbe  súdu  týka  poistnej  zmluvy,  ktorá  poisťuje  jedno  alebo  viacero z týchto  rizík,  ktoré  sa  považujú  za  veľké  riziká:
i)      akákoľvek  strata  alebo  škoda  vyplývajúca z nebezpečenstva,  ktoré  súvisí s tým,  ak  sa  na  obchodné  účely  využívajú:
a)      námorné  lode,  zariadenia  umiestnené v pobrežných  vodách  alebo  na  otvorenom  mori  alebo  riečne,  prieplavové a jazerné  plavidlá.
…
…“

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Dňa  15. októbra  2013  uzavreli  A1 a A2  kúpnu  zmluvu  na  kúpu  použitej  plachetnice  za  cenu  315 000 eur s maloobchodníkom  so  sídlom v Ijmuidene  (Holandsko).
A1 a A2  tiež  uzavreli  zmluvu o poistení  zodpovednosti  za  škodu a plavidla  týkajúcu  sa  tejto  plachetnice s poisťovňou I. Pri  uzatváraní  tejto  zmluvy,  ktorá  nadobudla  účinnosť  1. novembra  2013,  A1 a A2  uviedli  vo  formulári  žiadosti o poistenie  poskytnutom  touto  poisťovňou s názvom  „Application  form  yacht  insurance“  (formulár  žiadosti o poistenie  jachty)  jednak to,  že  uvedená  plachetnica  má  svoj  domovský  prístav v Dánsku, a jednak to,  že  sa  využíva  len  na  súkromné a rekreačné  účely, a nie  je  ani  prenajímaná.
Podľa  ustanovenia  poistných  podmienok  stanovených v uvedenej  zmluve  mohol  poistník  predložiť  prípadný  spor  príslušnému  súdu v Holandsku.
V máji  2018  A1 a A2  uviazli  vo  Fínsku s plavidlom  na  plytčine.  Na  jar  nasledujúceho  roka  boli  zistené  škody  na  kýle a trupe  uvedenej  plachetnice. V máji  2019  tak  oznámili  uviaznutie  na  plytčine  poisťovni I,  ktorá  po  znaleckom  posudku  odmietla  pokryť  nahlásené  škody, a to z dôvodu  ich  povahy.
A1 a A2  neskôr  podali  proti  tejto  poisťovni  žalobu  na  Retten i Helsingør  (súd v Helsingøre,  Dánsko),  ktorou  sa  domáhali,  aby  bola  tejto  poisťovni  uložená  povinnosť  uhradiť  náklady  spojené s náhradou  týchto  škôd  vyčíslených  na  300 000  dánskych  korún  (DKK)  (približne  40 300 eur). V rámci  tejto  žaloby  uvedená  poisťovňa  vzniesla  námietku  neprípustnosti z dôvodu,  že v súlade s doložkou o voľbe  právomoci  stanovenou v predmetnej  poistnej  zmluve  mala  byť  uvedená  žaloba  podaná  na  holandský  súd.
Rozsudkom z 19. mája  2020  Retten i Helsingør  (súd v Helsingøre)  vyhovel  tejto  námietke  neprípustnosti.
A1 a A2  podali  proti  tomuto  rozsudku  odvolanie  na  vnútroštátny  súd,  Østre  Landsret  (Východodánsky  odvolací  súd,  Dánsko),  pričom v prvom  rade  navrhli  vrátenie  veci  Retten i Helsingør  (súd v Helsingøre), a subsidiárne  meritórne  preskúmanie  žaloby  vnútroštátnym  súdom z dôvodu,  že  plachetnica  dotknutá  vo  veci  samej  ako  rekreačné  plavidlo  nepatrí  do  pôsobnosti článku 16 bodu 5 nariadenia č. 1215/2012, a preto  správne  podali  prvostupňovú  žalobu  na  dánskom  súde.
A1 a A2  presnejšie  tvrdia,  že  za  „veľké  riziká“ v zmysle  tohto  ustanovenia  treba  považovať  len  škody  na  poistenom  plavidle  využívanom  na  obchodné  účely,  ku  ktorým  došlo v rámci  takéhoto  využívania.  Výklad  uvedeného  ustanovenia,  podľa  ktorého  sa  za  „veľké  riziká“  považujú  všetky  škody,  ktoré  vznikli  akémukoľvek  plavidlu  bez  ohľadu  na  jeho  veľkosť a využívanie, a to  aj  rekreačným  plavidlám  využívaným  na  súkromné  účely,  by  bol v rozpore s cieľmi  sledovanými  nariadením č. 1215/2012, a najmä s cieľom  ochrany  slabšieho  účastníka  vo  zmluvnom  vzťahu.
Poisťovňa  I  odmieta  argumentáciu  A1 a A2.  Podľa  nej,  hoci  sú  obaja  spotrebitelia,  uzavreli  poistnú  zmluvu  obsahujúcu  záväznú  doložku o voľbe  právomoci,  podľa  ktorej  je  príslušným  súdom  holandský  súd.  Takáto  doložka  je  podľa článku 15 bodu 5 nariadenia č. 1215/2012  prípustná,  keďže  poistenie  plavidla, o aké  ide  vo  veci  samej,  patrí  pod  pojem  „veľké  riziká“ v zmysle článku 16 bodu 5 tohto  nariadenia v spojení s článkom 13 bodom 27  smernice  2009/138.
Za  týchto  okolností  Østre  Landsret  (Východodánsky  odvolací  súd)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  túto  prejudiciálnu  otázku:
„Musí  sa  článok 15  bod 5  nariadenia  [č.

1215/2012] v spojení s článkom 16  bodom 5  tohto  nariadenia  vykladať v tom  zmysle,  že  poistenie  rekreačných  plavidiel,  ktoré  sa  nevyužívajú  na  obchodné  účely,  patrí  do  výnimky  stanovenej v článku 16  bode 5  uvedeného  nariadenia, a preto  je poistná  zmluva,  ktorá  obsahuje  dohodu o voľbe  súdu  odchyľujúcu  sa  od  pravidla  stanoveného v článku 11  uvedeného  nariadenia,  platná  podľa  článku 15  bodu 5  toho  istého  nariadenia?“

O prejudiciálnej otázke
Svojou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa článok 15 bod 5 nariadenia č. 1215/2012 v spojení s článkom 16 bodom 5 tohto  nariadenia  má  vykladať v zmysle,  že  na  poistnú  zmluvu o plavidle  týkajúcu  sa  rekreačného  plavidla  nevyužívaného  na  obchodné  účely  sa  vzťahuje  tento článok 15 bod 5.
Na  účely  odpovede  na  túto  otázku  treba  na  úvod  pripomenúť,  že  oddiel  3 kapitoly II nariadenia č. 1215/2012  stanovuje  osobitné  pravidlá  právomoci  vo  veciach  poistenia.
Článok 11 ods. 1 písm. b)  nariadenia č. 1215/2012  tak  stanovuje,  že  poistiteľa s bydliskom v členskom  štáte  možno  žalovať  na  území  iného  členského  štátu,  ak  žalobu  podal  poistník,  poistený  alebo  oprávnený z poistenia,  na  súdoch  podľa  miesta  bydliska  žalobcu.
V niektorých  prípadoch  však  nariadenie č. 1215/2012  stanovuje  možnosť  odchýliť  sa  od  uvedených  osobitných  pravidiel  právomoci  vo  veciach  poistenia  dohodami, a najmä  podľa článku 15 bodu 5 tohto  nariadenia  dohodami,  ktoré  sa  týkajú  poistnej  zmluvy,  pokiaľ  táto  zmluva  poisťuje  jedno  alebo  viaceré  riziká  uvedené v článku 16  uvedeného  nariadenia.
V prejednávanej  veci  je  nesporné,  že  vzhľadom  na  poistnú  zmluvu, o ktorú  ide  vo  veci  samej, a riziká,  ktoré  pokrýva,  by  mohol  byť  relevantný  len článok 16 bod 5 nariadenia č. 1215/2012,  ktorý  sa  týka  „veľkých  rizík“ v zmysle  smernice  2009/138.
Treba  tiež  pripomenúť,  že  podľa  ustálenej  judikatúry  Súdneho  dvora  výklad  ustanovenia  práva  Únie  vyžaduje  zohľadniť  nielen  jeho  znenie,  ale  aj  kontext,  do  ktorého  patrí,  ako  aj  ciele a účel,  ktorý  sleduje  akt,  ktorého  je  súčasťou.  História  vzniku  ustanovenia  práva  Únie  môže  tiež  poskytnúť  informácie  relevantné  na  jeho  výklad  [rozsudok z 25. júna 2020, A a i.,  (Veterné  elektrárne v Aalter a Nevele), C‑24/19,  EU:C:2020:503, bod 37,  ako  aj  citovaná  judikatúra].
S cieľom  teda  zistiť,  či  sa v súvislosti s poistnou  zmluvou o plavidle  týkajúcou  sa  rekreačného  plavidla  nevyužívaného  na  obchodné  účely  možno  odchýliť  od  pravidiel  právomoci  vo  veciach  poistenia  stanovených v nariadení č. 1215/2012,  treba  oprieť o znenie článku 15 bodu 5 a článku 16 bodu 5 tohto  nariadenia, o relevantné  ustanovenia  smernice  2009/138,  na  ktoré  odkazuje  tento článok 16 bod 5,  ako  aj o systematiku  pravidiel,  ich  vznik a ciele,  na  ktorých  sú  založené  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. februára  2020,  Balta,  C‑803/18,  EU:C:2020:123, bod 32  citovanú  judikatúru).
Pokiaľ  ide o doslovný  výklad  predmetných  ustanovení, z článku 15 bodu 5 v spojení s článkom 16 bodom 5 nariadenia č. 1215/2012  vyplýva,  že  „všetky  ‚veľké  riziká‘ v zmysle  smernice  2009/138“  patria  medzi  riziká  uvedené v tomto článku 15 bode 5.
Pokiaľ  ide o pojem  „veľké  riziká“,  tento  pojem  je  definovaný v článku 13 bode 27  tejto  smernice.
Po  prvé v súlade s týmto článkom 13 bodom 27 písm. a)  sú  „veľkými  rizikami“  riziká  zaradené  do  odvetví  4  až  7,  11 a 12 v časti A  prílohy I k uvedenej  smernici.
Po  druhé  podľa  uvedeného článku 13 bodu 27 písm. b)  patria  medzi  „veľké  riziká“  riziká  zaradené  do  odvetví  14 a 15 v časti A  tejto  prílohy I,  ak  je  poistník  profesijne  činný v priemysle  alebo  obchode  alebo v jednom zo slobodných  povolaní a riziká  sa  týkajú  tejto  činnosti.
Po  tretie  ten  istý článok 13 ods. 27 písm. c)  sa  týka  rizík  zatriedených  do  odvetví  3,  8  až  10,  13 a 16 v časti A  uvedenej  prílohy I,  pokiaľ  poistník  prekračuje  horné  limity  najmenej  dvoch z kritérií  uvedených v tomto bode 27 písm. c).
V prejednávanej  veci  je  nesporné,  že  spomedzi  odvetví v časti A prílohy I k smernici  2009/138,  na  ktoré  sa  odkazuje v článku 13 bode 27 písm. a)  až  c)  tejto  smernice,  môže  byť  relevantné  len  odvetvie  6,  ktoré  je  uvedené v tomto článku 13 bode 27 písm. a).  Toto  odvetvie  sa  týka  akejkoľvek  škody  na  riečnych a prieplavových  plavidlách,  jazerných  plavidlách a námorných  plavidlách.
Ani  uvedené  odvetvie  6,  ani článok 13 bod 27 písm. a)  smernice 2009/138  neobsahujú  ďalšie  spresnenia,  najmä  pokiaľ  ide o využívanie  týchto  plavidiel, a to  na  rozdiel  od  tohto článku 13 bodu 27 písm. b) a c),  ktorý  obsahuje  údaje  týkajúce  sa  činnosti  vykonávanej  poistníkom  alebo  súvahy,  obratu  alebo  počtu  zamestnancov  jeho  podniku.
Z doslovného  výkladu článku 13 bodu 27  smernice  2009/138 a článku 16 bodu 5 nariadenia č. 1215/2012  teda  vyplýva,  že  tieto  ustanovenia  možno  vykladať v tom  zmysle,  že  do  „veľkých  rizík“,  na  ktoré  sa  vzťahujú  uvedené  ustanovenia,  patrí  každá  škoda  na  riečnych a prieplavových  plavidlách,  jazerných  plavidlách a námorných  plavidlách,  bez  ohľadu  na  to,  či  sa  využívajú  na  obchodné  účely.
Pokiaľ  ide o kontext,  do  ktorého  patrí článok 16 bod 5 nariadenia č. 1215/2012,  treba  na  jednej  strane  uviesť,  že  znenie  toto  ustanovenie  sa  začína  slovným  spojením  „bez  toho,  aby  boli  dotknuté body 1 až  4“,  čo  umožňuje  dospieť k záveru,  že body 1 až  4  tohto článku 16  predstavujú
lex  specialis
vo  vzťahu k uvedenému článku 16 bodu 5, a preto v situáciách,  ktoré  majú  tieto body 1 až  4  špecificky  upravovať,  majú  prednosť  pred  týmto bodom 5.
Na  druhej  strane článok 16 bod 1 písm. a)  nariadenia č. 1215/2012  sa  vzťahuje  najmä  na  akúkoľvek  škodu  na  námorných  lodiach  spôsobenú  udalosťami,  ktoré  nastali v súvislosti s ich  využívaním  na  obchodné  účely.
Ako  však  správne  poznamenala  Komisia,  treba  konštatovať,  že  za  predpokladu,  že  by  sa  všetky  škody  spôsobené  námornými  plavidlami,  bez  ohľadu  na  ich  využitie,  považovali  za  „veľké  riziká“ v zmysle článku 16 bodu 5 nariadenia č. 1215/2012,  by  tento článok 16 bod 1 písm. a)  bol  zbavený  svojej  podstaty,  pokiaľ  ide o námorné  lode.  To  isté  platí  pre body 2 až  4  uvedeného článku 16,  keďže  tieto  posledné  uvedené  body  sa  týkajú  rizík  vyplývajúcich z používania  alebo  prevádzky  lodí v súlade s tým  istým článkom 16 bodom 1 písm. a) a rizík,  ktoré  sú  akcesoricky  spojené s jedným z rizík  uvedených v článku 16 bodoch 1 až  3  tohto  nariadenia.
Takýto  výsledok  by  bol v rozpore  so  zámerom  normotvorcu  Únie  priznať  vlastný  obsah bodom 1 až  4 článku 16  nariadenia č. 1215/2012.
Článok 16  nariadenia č. 1215/2012  znie  totiž  takmer  totožne  ako článok 14  nariadenia č. 44/2001. Body 1 až  4  tohto článku 14,  ktoré  sa  stali bodmi 1 až  4  tohto článku 16,  sa  však  nenachádzali v návrhu  nariadenia  Rady  (ES) o právomoci a o uznávaní a výkone  rozsudkov v občianskych a obchodných  veciach,  ktorý  predložila  Komisia  [KOM(1999)  348 v konečnom  znení],  ktorý  bol  základom  nariadenia č. 44/2001, a boli  do  neho  vložené  až v priebehu  legislatívneho  procesu,  čím  sa  spresnil  pojem  „riziká“  uvedený v článku 15 bode 5 nariadenia č. 1215/2012.
Úvahy  uvedené v bodoch 39  až  43  tohto  rozsudku  teda  svedčia v prospech  reštriktívneho  výkladu článku 16 bodu 5 nariadenia č. 1215/2012,  podľa  ktorého  sa  toto  ustanovenie  nevzťahuje  na  škodu  spôsobenú  plavidlám  nevyužívaným  na  obchodné  účely,  a tak  poistná  zmluva o plavidle  týkajúca  sa  rekreačného  plavidla  nevyužívaného  na  obchodné  účely  nepatrí  do  pôsobnosti článku 15 bodu 5 tohto  nariadenia.
Tento  výklad  potvrdzujú  aj  ďalšie  kontextuálne  úvahy.  Na  jednej  strane  sa  totiž  také  výnimky z pravidiel  právomoci  vo  veciach  poistenia,  aké  pripúšťa článok 15 bod 5 nariadenia č. 1215/2012,  majú  vykladať  reštriktívne  (pozri  analogicky  rozsudok z 12. mája  2005,  Société  financière  et  industrielle  du  Peloux, C‑112/03,  EU:C:2005:280, bod 31).
Na  druhej  strane  výklad  uvedený v bode 44  tohto  rozsudku  umožňuje  zabezpečiť  súlad s uplatňovaním  Haagskeho  dohovoru o dohodách o voľbe  súdu,  uzavretého  30. júna  2005.
V súlade s bodom 2 písm. d)  bodom  i) písm. a)  vyhlásenia  citovaného v bode 13  tohto  rozsudku  totiž  Únia  uplatňuje  tento  dohovor  na  poistné  zmluvy,  ak  sa  dohoda o voľbe  súdu  týka  poistnej  zmluvy,  ktorá  pokrýva  jedno  alebo  viacero  rizík  považovaných  za  veľké  riziko, a to  najmä  akúkoľvek  škodu  na  námorných  lodiach  spôsobenú  udalosťami,  ktoré  nastali v súvislosti s ich  využívaním  na  obchodné  účely. Z toho  naopak  vyplýva,  že  Únia  neuplatňuje  uvedený  dohovor  na  poistné  zmluvy  poisťujúce  riziká  súvisiace s nevyužívaním  námorných  lodí  na  obchodné  účely.
Napokon,  pokiaľ  ide o ciele  sledované  nariadením č. 1215/2012, z odôvodnenia  18  tohto  nariadenia  vyplýva,  že  žaloba  vo  veciach  poistenia  sa  vyznačuje  určitou  nerovnováhou  medzi  účastníkmi  konania,  ktorú  majú  ustanovenia  oddielu  3  kapitoly II  uvedeného  nariadenia  napraviť  tým,  že  sa  na  slabšieho  účastníka  konania  uplatňujú  normy  právomoci,  ktoré  chránia  jeho  záujmy  lepšie  než  všeobecné  normy  právomoci  [rozsudok z 9. decembra  2021,  BT  (Pribratie  poisteného  do  konania), C‑708/20,  EU:C:2021:986,  bod 32 a citovaná  judikatúra].
Cieľom  pravidiel  obsiahnutých v tomto  oddiele  3  je  teda  zaručiť,  že  slabší  účastník,  ktorý  chce  žalovať  silnejšiu  stranu,  tak  môže  urobiť  pred  súdom  členského  štátu,  ktorý  je  ľahko  dostupný  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 30. júna  2022,  Allianz  Elementar  Versicherung,  C‑652/20,  EU:C:2022:514, bod 50 a citovanú  judikatúru).
Hoci  sa  účastníci  poistnej  zmluvy  poisťujúcej  „veľké  riziko“  môžu  podľa článku 15 bodu 5 nariadenia č. 1215/2012 v spojení s jeho článkom 16 bodom 5 odchýliť  od  noriem  právomoci  stanovených v uvedenom  oddiele  3  uzavretím  dohôd,  takáto  možnosť  bola  zavedená s cieľom  zohľadniť  skutočnosť,  že  zmluvné  strany  takejto  poistnej  zmluvy  majú  rovnaké  postavenie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. februára  2020,  Balta, C‑803/18,  EU:C:2020:123, bod 39).
Neexistuje  totiž  dôvod  pre  osobitnú  ochranu,  najmä  pokiaľ  ide o vzťahy  medzi  podnikateľskými  subjektmi v odvetví  poisťovníctva, z ktorých  žiadneho  nemožno  považovať  za  nachádzajúceho  sa v slabšom  postavení v porovnaní k iným  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. februára  2020,  Balta,  C‑803/18,  EU:C:2020:123, bod 45  citovanú  judikatúru).
V prejednávanej  veci  je  to  inak,  pokiaľ  ide o poistníkov,  akými  sú  žalobcovia  vo  veci  samej,  ktorí  vzhľadom  na  to,  že  nekonali  ako  podnikatelia,  uzavreli  poistnú  zmluvu o plavidle  týkajúcu  sa  rekreačného  plavidla  využívaného  na  súkromné a rekreačné  účely, a nie  na  obchodné  účely.
V tejto  súvislosti  netreba v každom  jednotlivom  prípade  posúdiť  otázku,  či  osobu  možno  považovať  za  „slabšieho  účastníka“.  Ako  totiž  už  zdôraznil  Súdny  dvor,  takéto  posúdenie  by  vytváralo  nebezpečenstvo  právnej  neistoty a bolo  by v rozpore s cieľom  nariadenia č. 1215/2012  uvedeným v jeho  odôvodnení  15,  podľa  ktorého  musia  byť  normy  súdnej  právomoci  ľahko  predvídateľné  (rozsudok z 27. februára  2020,  Balta, C‑803/18,  EU:C:2020:123, bod 42 a citovaná  judikatúra).
Preto  výklad  uvedený v bode 44  tohto  rozsudku,  podľa  ktorého  poistná  zmluva o plavidle  týkajúca  sa  rekreačného  plavidla  nevyužívaného  na  obchodné  účely,  nepatrí  do  pôsobnosti článku 15 bodu 5 nariadenia č. 1215/2012,  je v súlade s cieľmi  sledovanými  týmto  nariadením,  pokiaľ v prípade  takýchto  poistných  zmlúv  je  osobitná  ochrana  poistníka  odôvodnená a je  zabezpečená  predvídateľnosť  pravidiel  právomoci.
Vzhľadom  na  všetky  predchádzajúce  úvahy  treba  na  položenú  otázku  odpovedať tak,  že článok 15 bod 5 nariadenia č. 1215/2012 v spojení s článkom 16 bodom 5 tohto  nariadenia  sa  má  vykladať v zmysle,  že  poistná  zmluva o plavidle  týkajúca  sa  rekreačného  plavidla  nevyužívaného  na  obchodné  účely  nepatrí  do  pôsobnosti  tohto článku 15 bodu 5.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred Súdnym dvorom má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (šiesta  komora)  rozhodol  takto:
Článok 15 bod 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach v spojení s článkom 16 bodom 5 tohto nariadenia
sa má vykladať v tom zmysle, že:
poistná zmluva o plavidle týkajúca sa rekreačného plavidla nevyužívaného na obchodné účely nepatrí do pôsobnosti tohto článku 15 bodu 5.
Podpisy
*
Jazyk konania: dánčina.