CELEX: 62021CJ0571
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Energetinių produktų ir elektros energijos apmokestinimas
Direktyva 2003/96/EB
14 straipsnio 1 dalies a punktas
21 straipsnio 3 dalies antras ir trečias sakiniai
Elektros energija, naudojama elektros energijai gaminti ir elektros energijos gamybos pajėgumams išlaikyti
Atleidimas nuo mokesčio
Apimtis
Atvirų kasyklų eksploatavimas
Elektros energija, naudojama bunkeriams ir transporto priemonėms eksploatuoti

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (
OL L 283, 2003, p. 51
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405), 14 straipsnio 1 dalies a punkto ir 21 straipsnio 3 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
RWE Power Aktiengesellschaft
ir
Hauptzollamt Duisburg
(Duisburgo centrinė muitinė, Vokietija) ginčą dėl pastarosios atsisakymo atleisti nuo mokesčio elektros energiją, kurią
RWE Power
2003 m. ir 2004 m., vykdydama elektros energijos gamybos veiklą, naudojo eksploatuodama savo atviras kasyklas ir savo elektrinėse.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2003/96 2–5 ir 24 konstatuojamosios dalys išdėstytos taip:
„(2)
Bendrija neturi nuostatų minimaliai elektros energijos ir kitų, išskyrus mineralines alyvas, energetikos produktų apmokestinimo normai nustatyti, o tai gali turėti neigiamą poveikį tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui.
(3)
Tinkamam [vidaus] rinkos funkcionavimui ir norint pasiekti tikslų kitose Bendrijos politikos srityse, reikia Bendrijos lygiu nustatyti minimalų daugelio energetikos produktų, įskaitant elektrą, gamtines dujas ir anglį, apmokestinimo lygį.
(4)
Valstybių narių nacionaliniu lygiu taikomų energijos apmokestinimo lygių pastebimas skirtumas galėtų turėti žalos tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui.
(5)
Atitinkamų Bendrijos minimalių apmokestinimo lygių nustatymas gali leisti sumažinti dabartinius nacionalinių apmokestinimo lygių skirtumus.
<…>
(24)
Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama taikyti kitus konkrečius atleidimus ar sumažintus apmokestinimo lygius, kai tai nedarys žalos tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui ir nesukels konkurencijos iškraipymo.“
Šios direktyvos 1 straipsnyje nustatyta:
„Valstybės narės energetikos produktus ir elektros energiją apmokestina pagal šią direktyvą.“
Minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta, kad šioje direktyvoje „energetikos produktai“ – tai, be kita ko, produktai, kurie atitinka KN 2702 kodą, kuriame nurodytas „lignitas (rusvosios anglys), aglomeruotas arba neaglomeruotas, išskyrus gagatą“.
Tos pačios direktyvos 14 straipsnyje nustatyta:
„1.   Be [1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvoje 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (
OL L 76, 1992, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179; klaidų ištaisymas
OL L 210, 2015, p. 39
), iš dalies pakeistoje 2000 m. liepos 20 d. Tarybos direktyva 2000/47/EB (
OL L 193, 2000, p. 73
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t., p. 186)] pateiktų bendrųjų nuostatų, atleidžiančių nuo mokesčio apmokestinamus produktus, ir, nepažeisdamos kitų Bendrijos nuostatų, valstybės narės savo pačių nustatytomis sąlygomis, siekdamos užtikrinti teisingą tokių išimčių taikymą ir užkirsti kelią bet kokiam mokesčių vengimui ir piktnaudžiavimui, atleidžia nuo apmokestinimo šiuos produktus:
a)
energetikos produktus ir elektros energiją, naudojamus elektros energijai gaminti, ir elektros energiją, naudojamą elektros gamybos pajėgumams išlaikyti. Tačiau, aplinkos apsaugos politikos sumetimais, valstybės narės gali pateikti šiuos produktus apmokestinimui neatsižvelgdamos į šioje direktyvoje nustatytus minimalius apmokestinimo lygius. Šiuo atveju, į tokių produktų apmokestinimą neatsižvelgiama, siekiant patenkinti 10 straipsnyje nustatytą minimalų elektros energijos apmokestinimo lygį;
<…>
c)
energetikos produktus, tiekiamus kaip laivų degalai navigacijos Bendrijos vandenyse tikslais (įskaitant žvejybą), išskyrus privačius pramoginius laivus, ir laive gaminamą elektros energiją.
<…>
2.   Valstybės narės gali riboti 1 dalies b ir c punktuose nustatytą mokesčių netaikymo sritį tarptautiniam ir Bendrijos vidaus transportui. Be to, kai valstybė narė sudaro dvišalį susitarimą su kita valstybe nare, ji taip pat gali atsisakyti 1 dalies b ir c punktuose nustatytų atleidimų nuo mokesčių. Šiais atvejais valstybių narių taikomas apmokestinimo lygis gali būti žemesnis už šioje direktyvoje nustatytą minimalų apmokestinimo lygį.“
Šios direktyvos 21 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Energetikos produktų naudojimas energetikos produktus gaminančioje įmonėje nelaikomas apmokestinamu įvykiu, dėl kurio reikia apmokestinti, jei naudojami šioje įmonėje pagaminti energetikos produktai. Valstybės narės taip pat gali manyti, kad elektros energijos ir kitų energetikos produktų, kurie nėra gaminami šioje įmonėje, naudojimas ir energetikos produktų bei elektros energijos naudojimas įmonėje, gaminančioje kurą elektros energijai gaminti, nėra apmokestinamas įvykis. Kai naudojimas nėra susijęs su energetikos produktų gamyba, ypač su transporto priemonių varymu, jis laikomas apmokestinamu įvykiu, dėl kurio reikia apmokestinti. <…>“
Minėtos direktyvos 21 straipsnio 5 dalies trečioje pastraipoje nurodyta:
„Įmonė, gaminanti elektros energiją savo reikmėms, yra laikoma paskirstytoju. Nepaisydamos 14 straipsnio 1 dalies a punkto, valstybės narės gali atleisti nuo mokesčio smulkius elektros energijos gamintojus, su sąlyga, kad jos apmokestina elektros tai energijai gaminti naudojamus produktus.“
Vokietijos teisė
Vokietijoje elektros energijos mokestį reglamentuoja pirmiausia 1999 m. kovo 24 d.
Stromsteuergesetz
(Elektros energijos mokesčio įstatymas) (BGBl. 1999 I, p. 378, ir BGBl. 2000 I, p. 147), iš dalies pakeistas 2002 m. gruodžio 23 d. įstatymu (BGBl. 2002 I, p. 4602) ir 2003 m. gruodžio 29 d. įstatymu (BGBl. 2003 I, p. 3076)), taikytinais 2003 ir 2004 m. finansiniams metams (toliau –
StromStG
).
StromStG
9 straipsnio 1 dalies 2 punkte nustatyta, kad elektros energija, naudojama elektros energijai gaminti, atleidžiama nuo elektros energijos mokesčio.
Pagal
StromStG
11 straipsnį Federalinė finansų ministerija įgaliojama nutarimu priimti, be kita ko, nuostatas dėl šio įstatymo 9 straipsnyje nurodytų mokesčių lengvatų taikymo.
Taikytino minėtos ministerijos nutarimo – t. y. 2000 m. gegužės 31 d.
Verordnung zur Durchführung des Stromsteuergesetzes
(Nutarimas dėl Elektros energijos mokesčio įstatymo įgyvendinimo, BGBl. 2000 I, p. 794) – 12 straipsnio 1 dalies 1 punkte nustatyta, kad sąvoka „elektros energija, naudojama elektros energijai gaminti“, kaip tai suprantama pagal
StromStG
9 straipsnio 1 dalies 2 punktą, apima elektros energiją, techniškai sunaudojamą elektros energijos gamybos vieneto pagalbiniuose ir papildomuose įrenginiuose elektrai gaminti, be kita ko, vandeniui paruošti, vandeniui į garo generatorius pateikti, vėdinti, kurui tiekti ir katilų dujoms valyti.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
RWE Power
Reino rusvosios anglies kasyklų srityje valdė tris atskiras atviras kasyklas, kuriose išgaudavo rusvąją anglį, kurios didžiąją dalį naudojo elektros energijai savo elektrinėse gaminti, o apie 10 % – rusvosios anglies dulkėms ir briketams gaminti savo fabrikuose.
2004 m.
RWE Power
valdydama atviras kasyklas pagamino 2847925,939 megavatvalandės (Mwh) elektros energijos, kurią iš esmės panaudojo: pirma, vandens siurbliams gruntinio vandens lygiui sumažinti, antra, dideliems aparatams, kaip antai rotaciniams ekskavatoriams su kaušiniu ratu, kurie kasė rusvąją anglį ir kasyklų atliekas, ir krautuvams, kurie kitoje atviros kasyklos dalyje vėl pildavo atliekas, trečia, atviros kasyklos apšvietimui ir, ketvirta, rusvajai angliai vežti elektra varomais krovininiais traukiniais nuosavuose ruožuose ir elektra varomais konvejeriais, kurie veždavo ir rusvąją anglį, ir atliekas.
RWE Power
elektrinės veikė nepertraukiamai gamindamos elektros energiją. Siekdama užtikrinti šią gamybą
RWE Power
turėjo bunkerius rusvajai angliai laikyti, iš kurių anglis palaipsniui buvo tiekiama į elektrinių katilus. Rusvoji anglis buvo sandėliuojama visose atvirose kasyklose. Be to, iš šių kasyklų ji būdavo gabenama į elektrinių bunkerius konvejeriu arba įmonės elektriniais lokomotyvais varomu geležinkeliu. Iš ten elektra varomi ekskavatoriai kraudavo anglį ant konvejerio, kuriuo ji patekdavo į anglies smulkinimo įrenginius. Paskui susmulkinta anglis patekdavo į katilų bunkerius.
Duisburgo centrinės muitinės nurodymu atlikus mokestinį patikrinimą, 2009 m. gegužės 20 d. ataskaitoje padaryta išvada, kad rusvosios anglies paruošimas turėtų būti klasifikuojamas kaip „kuro gamyba“ ir todėl apmokestinamas elektros energijos mokesčiu. Tokia pati išvada buvo padaryta ir dėl visos elektros energijos, naudojamos rusvajai angliai išgauti ir vežti, taigi nustatyta, kad turi būti apmokestinama elektros energijos mokesčiu ir elektros energija, kurią naudojo ekskavatoriai, konvejeriai ir smulkintuvai.
Kadangi
RWE Power
po šio mokestinio patikrinimo pateiktas skundas dėl 2009 m. spalio 8 d. pranešimo apie mokesčio dydį buvo atmestas,
RWE Power
kreipėsi į
Finanzgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo finansų teismas, Vokietija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Šiame teisme
RWE Power
pakartojo savo poziciją, kad pagal Direktyvą 2003/96 visai elektros energijai, reikalingai elektros energijos gamybos procesui, turi būti taikomas atleidimas nuo mokesčio. Atleidimas nuo elektros energijos mokesčio iš esmės turi būti taikomas visiems pagalbiniams ir papildomiems įrenginiams, be kurių elektros energijos gamybos vienetas negali veikti. Tad rusvoji anglis laikytina kietuoju kuru, todėl elektros energija, naudojama jai išgauti ir vežti atviroje kasykloje, taip pat turi būti atleidžiama nuo elektros energijos mokesčio.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl tikslios Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkte numatyto atleidimo nuo mokesčio atvejo apimties.
Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo finansų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys, kiek jame nustatyta, kad elektros energija, naudojama elektros energijai gaminti, atleidžiama nuo mokesčio, atsižvelgiant į Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 3 dalies antrą sakinį turi būti aiškinamas taip, kad šis atleidimas apima ir procesus, kurių metu energetikos produktai išgaunami atvirose kasyklose ir elektrinėse padaromi tinkamesni naudoti elektrinėse, kaip antai sulaužymą, pašalinių elementų pašalinimą ir susmulkinimą iki tinkamo deginti katile dydžio?
2.
Ar Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys, kiek jame nustatyta, kad elektros energija, naudojama elektros gamybos pajėgumams išlaikyti, atleidžiama nuo mokesčio, atsižvelgiant į Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 3 dalies trečią sakinį turi būti aiškinamas taip, kad nuo mokesčio turi būti atleistas ir elektros energijos naudojimas bunkeriavimo įrenginiams ir transporto priemonėms eksploatuoti, reikalingas ilgalaikei elektrinių eksploatacijai?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys, siejamas su šios direktyvos 21 straipsnio 3 dalies antru sakiniu, turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas „elektros energijos, naudojamos elektros energijai gaminti“, atleidimas nuo mokesčio taikomas elektros energijai, naudojamai energetikos produktams, kaip antai rusvajai angliai, išgauti atviroje kasykloje ir vėliau perdirbti bei apdoroti elektrinėse elektros energijos gaminimo tikslais.
Pagal Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmą sakinį valstybės narės savo pačių nustatytomis sąlygomis, siekdamos užtikrinti teisingą tokių išimčių taikymą ir užkirsti kelią bet kokiam mokesčių vengimui ir piktnaudžiavimui, atleidžia nuo mokesčio energetikos produktus ir elektros energiją, naudojamus elektros energijai gaminti, ir elektros energiją, naudojamą elektros gamybos pajėgumams išlaikyti.
Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje įtvirtinta, kad energetikos produktų naudojimas energetikos produktus gaminančioje įmonėje nelaikomas apmokestinamu įvykiu, dėl kurio reikia apmokestinti, jei naudojami šioje įmonėje pasigaminti energetikos produktai. Šios dalies antrame sakinyje patikslinama, kad valstybės narės taip pat gali manyti, kad elektros energijos ir kitų energetikos produktų, kurie nėra gaminami šioje įmonėje, naudojimas ir energetikos produktų bei elektros energijos naudojimas įmonėje, gaminančioje kurą elektros energijai gaminti, nėra apmokestinamasis įvykis.
Pirmiausia primintina, kad Direktyva 2003/96, kaip matyti iš jos 3–5 konstatuojamųjų dalių ir 1 straipsnio, siekiama nustatyti suderintą energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimo tvarką, pagal kurią apmokestinimas, laikantis šioje direktyvoje nustatytų sąlygų, yra bendra taisyklė (2020 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Repsol Petróleo,
C‑44/19
,
EU:C:2020:982
,
punktas).
Pagal suformuotą jurisprudenciją su Direktyvoje 2003/96 numatytais atleidimo nuo mokesčio atvejais susijusias nuostatas reikia aiškinti autonomiškai, remiantis jų formuluotėmis, šios direktyvos sistema ir ja siekiamais tikslais (2018 m. kovo 7 d. Sprendimo Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Kalbant apie Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmo sakinio formuluotę, iš šioje nuostatoje vartojamos frazės „energetikos produktai ir elektros energija, naudojami elektros energijai gaminti“ matyti, kad elektros energijos naudojimas apibūdinamas dviem aspektais.
Pirma, elektros energija turi būti naudojama gaminant elektros energiją ir tiesiogiai prisidėti prie šios gamybos technologinio proceso (šiuo klausimu žr. 2020 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Repsol Petróleo,
C‑44/19
,
EU:C:2020:982
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Iš to matyti, kad, kaip iš esmės nurodė generalinis advokatas išvados 53–55 punktuose, elektros energijos naudojimas perdirbant ir apdorojant energetikos produktą, kaip antai rusvąją anglį, – sulaužymas, pašalinių elementų pašalinimas, smulkinimas ir džiovinimas, gali patekti į Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmame sakinyje numatyto atleidimo nuo mokesčio taikymo sritį, kai šios operacijos yra tiesiogiai būtinos ir prisideda prie elektros energijos gamybos proceso. Vis dėlto, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 39 punkte, atleidimas nuo mokesčio pagal šią nuostatą neapima elektros energijos naudojimo, kuris atliekamas tik vykdant elektros energijos gamybos operaciją, kaip yra, be kita ko, elektros energijos suvartojimo elektros energijos gamybos elektrinės administraciniuose pastatuose atveju.
Antra, atleidimas nuo mokesčio reiškia, kad elektros energija naudojama elektros energijai gaminti, o ne gaminant energetikos produktą, pavyzdžiui, rusvąją anglį. Iš to išplaukia, kad, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 50 ir 51 punktuose, jei elektros energija naudojama bet kokiai su rusvosios anglies gamyba susijusiai operacijai, ypač jos gavybai ir transportavimui saugojimo tikslais, tokiam sunaudojimui netaikomas Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmame sakinyje numatytas atleidimas nuo mokesčio.
Šiuo klausimu nesvarbu, kad žaliava, pavyzdžiui, rusvoji anglis, išgaunama iš kasyklos, kad vėliau būtų naudojama integruotame elektros energijos gamybos procese, kuris vyksta toje pačioje gamybos vietoje arba bent jau netoli gavybos vietos, todėl rusvosios anglies gavyba ir jos transportavimas yra tarpiniai etapai, būdingi šiam konkrečiam elektros energijos gamybos būdui. Iš tiesų vien tai, kad dėl vartojamos elektros energijos pagaminama elektros energija tik panaudojus tarpinį energetikos produktą, kuris iš esmės pats yra apmokestinamas pagal Direktyvą 2003/96, rodo, kad ši elektros energija „tiesiogiai“ neprisideda prie elektros energijos gamybos technologinio proceso, priešingai, nei reikalaujama remiantis iš šio sprendimo 27 punkto išplaukiančiu reikalavimu.
Dėl Direktyvos 2003/96 struktūros reikia priminti, kad ja nesiekiama nustatyti bendro pobūdžio atleidimo nuo mokesčio atvejų. Kadangi Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalyje nustatytas išsamus privalomų neapmokestinimo atvejų sąrašas, kuriuo valstybės narės turi vadovautis apmokestindamos energetikos produktus ir elektros energiją, šios nuostatos negali būti aiškinamos plačiai, kad šios direktyvos nustatytas suderintas apmokestinimas neprarastų naudingo poveikio (2018 m. kovo 7 d. Sprendimo Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
ir
punktai ir 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Petrotel-Lukoil,
C‑68/18
,
EU:C:2019:933
,
punktas).
Vadinasi, nors galima manyti, kad visas elektros energijos suvartojimas, neatsižvelgiant į elektros energijos gamybos etapą, kuriame jis vyksta, nėra nesusijęs su galutinai pagaminta elektros energija, siekiant išsaugoti naudingą atleidimo nuo mokesčio išimtinio pobūdžio poveikį, reikia manyti, kad tik toks vartojimas, kuris tiesiogiai prisideda prie elektros energijos gamybos technologinio proceso, patenka į šioje nuostatoje numatyto atleidimo nuo mokesčio taikymo sritį, išskyrus bet kokią elektros energijos gamybą, kuri vykdoma ankstesniame etape, siekiant pagaminti tarpinį energetikos produktą, kuris vėliau naudojamas elektros energijos gamybai.
Šiomis aplinkybėmis reikėtų priminti, kad Teisingumo Teismas dėl Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies c punkte numatyto atleidimo nuo mokesčių, pagal kurį atleidžiami nuo mokesčio energetikos produktai, tiekiami kaip laivų degalai navigacijos Bendrijos vandenyse tikslais (įskaitant žvejybą), išskyrus privačius pramoginius laivus, ir laivuose pagaminta elektros energija, nusprendė, jog šiam atleidimui nuo mokesčio taikyti reikalaujama, kad navigacijos operacijos būtų tiesiogiai naudojamos paslaugoms už atlygį teikti, o ne bet kokiu kitu būdu (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 13 d. Sprendimo Vakarų Baltijos laivų statykla,
C‑151/16
,
EU:C:2017:537
,
ir
punktus).
Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 3 dalies antro sakinio nuostatos, pagal kurias nukrypdamos nuo šių nuostatų valstybės narės taip pat gali manyti, jog elektros energijos ir kitų energetikos produktų, kurie nėra gaminami šioje įmonėje, naudojimas ir energetikos produktų bei elektros energijos naudojimas įmonėje, gaminančioje kurą elektros energijai gaminti, nėra apmokestinamasis įvykis.
Iš tiesų, kaip generalinis advokatas nurodė išvados 59 punkte, šis neprivalomas atleidimas nuo mokesčio netektų savo naudingo poveikio, jei elektros energijai, naudojamai gaminant energetikos produktą, kuris pats yra naudojamas elektros energijai gaminti, jau būtų taikomas privalomas atleidimas nuo mokesčio, numatytas šios direktyvos 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmame sakinyje, vien dėl to, kad abi gamybos vietos yra netoli viena kitos. Vis dėlto nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos, Vokietijos Federacinė Respublika nepasinaudojo 21 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje numatyta galimybe.
Kalbant apie Direktyva 2003/96 siekiamus tikslus, reikia visų pirma priminti, kad šia direktyva, kurioje numatyta suderinta energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimo tvarka, siekiama, kaip matyti iš jos 2–5 ir 24 konstatuojamųjų dalių, skatinti tinkamą energetikos sektoriaus vidaus rinkos funkcionavimą, visų pirma vengiant konkurencijos iškraipymų (2018 m. kovo 7 d. Sprendimo Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
punktas).
Šiuo tikslu, kalbant apie elektros energijos gamybą, Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė, kaip matyti, be kita ko, iš pasiūlymo dėl Tarybos direktyvos, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, aiškinamojo memorandumo (
OL C 139, 1997, p. 14
) 5 puslapio, įpareigoti valstybes nares pagal Direktyvos 2003/96 1 straipsnį apmokestinti pagamintą elektros energiją, o energetikos produktai, naudojami jai gaminti, atitinkamai turi būti atleisti nuo mokesčio siekiant išvengti dvigubo apmokestinimo (2018 m. kovo 7 d. Sprendimo Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
punktas).
Vis dėlto, jei elektros energija, naudojama elektros energijai gaminti gamybos įrenginyje, kaip nagrinėjamame pagrindinėje byloje, nebūtų atleidžiama nuo mokesčio pagal Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmą sakinį, kiltų dvigubo apmokestinimo pavojus, nes taip pagaminta elektros energija pagal šios direktyvos 1 straipsnį taip pat būtų apmokestinama.
Aišku, Direktyva 2003/96 nepanaikina viso dvigubo apmokestinimo pavojaus, nes valstybė narė pagal šios direktyvos 14 straipsnio 1 dalies a punkto antrą sakinį gali apmokestinti energetikos produktus, naudojamus elektros energijai gaminti, dėl aplinkos apsaugos priežasčių (šiuo klausimu žr. 2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Kernkraftwerke Lippe-Ems,
C‑5/14
,
EU:C:2015:354
,
punktą).
Vis dėlto, kaip teisingai teigia atsakovė pagrindinėje byloje ir Europos Komisija, jei elektros energija, naudojama rusvajai angliai išgauti ir transportuoti, nebūtų apmokestinama, išskyrus Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nurodytus atvejus, būtų nevienodai vertinamos įmonės, kurios, kaip ir
RWE Power
, eksploatuoja elektrines ir išgauna rusvąją anglį elektros energijai gaminti, ir įmonės, kurios rusvosios anglies elektros energijai gaminti įsigyja iš trečiųjų šalių, dėl skirtingos mokesčių naštos, kuri būtų konkurencijos iškraipymo priežastis (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 27 d. Sprendimo Turbogás,
C‑90/17
,
EU:C:2018:498
,
punktą).
RWE Power
teigia, kad dėl to, jog nėra nacionalinės ir tarptautinės rusvųjų anglių tiekimo rinkos, rusvosios anglies elektrinė gali veikti tik tuo atveju, jeigu yra netoli atviros kasyklos. Kadangi rusvoji anglis nepristatoma dideliais atstumais, bet kokiai ekonomiškai efektyviai veiklai vykdyti reikėtų veiklos modelio, pagrįsto integruoto proceso koncepcija, kuri apimtų ir rusvosios anglies, kaip žaliavos šildymo katilams, gavybą ir pristatymą, ir tuo pagrįstą elektros energijos gamybą.
Vis dėlto šie argumentai, net jeigu jie būtų įrodyti, nepaneigia šio sprendimo 39 punkte pateiktos analizės, nes rusvosios anglies gamybai naudojamos elektros energijos atleidimas nuo mokesčio suteikiant palankesnes sąlygas integruotoms įmonėms, kaip antai
RWE Power
, bet kuriuo atveju lemtų konkurencijos iškraipymą elektros energijos rinkoje.
Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys, siejamas su šios direktyvos 21 straipsnio 3 dalies antru sakiniu, turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas „elektros energijos, naudojamos elektros energijai gaminti“, atleidimas nuo mokesčio netaikomas elektros energijai, naudojamai energetikos produktams, kaip antai rusvajai angliai, išgauti atviroje kasykloje, nes ši elektros energija naudojama ne kaip elektros energijos gamybos technologinio proceso dalis, o energetikos produktui gaminti. Vis dėlto šis atleidimas nuo mokesčio gali būti taikomas šio energetikos produkto vėlesniam perdirbimui ir apdorojimui elektrinėse elektros energijos gamybos tikslais, jeigu šios operacijos yra būtinos ir tiesiogiai prisideda prie šios gamybos technologinio proceso.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys, siejamas su šios direktyvos 21 straipsnio 3 dalies trečiu sakiniu, gali būti aiškinamas taip, kad „elektros energijos, naudojamos elektros gamybos pajėgumams išlaikyti“, atleidimas nuo mokesčio apima ir elektros energiją, skirtą energetikos produkto, kaip antai rusvosios anglies, bunkeriavimo įrenginiams ir transporto priemonėms, kuriomis galima šį produktą atvežti iš atvirų kasyklų į elektrines, eksploatuoti.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad elektros energijos, naudojamos elektros gamybos pajėgumams išlaikyti, atleidimas nuo mokesčio numatytas Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmame sakinyje, kaip ir energetikos produktų ir elektros energijos, naudojamų elektros energijai gaminti.
Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad toje nuostatoje numatyti du atvejai, kurių atitinkamos taikymo sritys negali būti painiojamos, nes priešingu atveju vienas ar kitas iš šių atvejų visiškai prarastų naudingą poveikį.
Be to, kaip paaiškino generalinis advokatas išvados 67 punkte, šį aiškinimą pagrindžia Direktyvos 2003/96 genezė. Pirminiame Komisijos pasiūlyme buvo numatytas iš esmės tik pirmo atvejo atleidimas nuo mokesčio (Komisijos pasiūlymas dėl 13 straipsnio 1 dalies b punkto (
OL C 139, 1997, p. 14
)). Antrą atvejį Europos Sąjungos Taryba įtvirtino tik vėlesniame teisėkūros procedūros etape. Darytina išvada, kad įtraukdamas šį papildymą Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino sukurti papildomą atleidimo nuo mokesčio atvejį, apimantį kitokią situaciją nei ta, kuri patenka į pirmą atvejį.
Taigi antruoju atveju numatytas atleidimas nuo mokesčio taikomas ne veiklai, susijusiai su elektros energijos gamyba, bet susijusiajai su elektros energijos naudojimu prieš šią gamybą ar po jos, kai šis naudojimas skirtas elektros gamybos pajėgumams išlaikyti.
Kaip panašiai buvo nuspręsta šio sprendimo 26–42 punktuose dėl pirmojo atvejo, kiek tai susiję su elektros energijos, naudojamos elektros gamybos pajėgumams išlaikyti, atleidimu nuo mokesčio, reikia manyti, kad šis atleidimas nuo mokesčio taip pat turi būti aiškinamas siaurai, todėl jį taikant reikalaujama, kad elektros energija būtų naudojama tiesiogiai technologinio proceso elektros energijos gamybos pajėgumui išlaikyti.
Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
RWE Power
elektrinių veikimas buvo grindžiamas nepertraukiama elektros energijos gamyba. Siekdama užtikrinti tokią gamybą,
RWE Power
buvo numačiusi trijų skirtingų dydžių ir paskirties atsargas, iš kurių rusvoji anglis būdavo laipsniškai nukreipiama į elektrinių katilus. Konkrečiai kalbant, kiekvienoje iš atvirų kasyklų buvo sandėliuojama tiek rusvosios anglies, kad būtų užtikrintas elektrinės veikimas šešias dienas, o vėliau ji būdavo pervežama į elektrinių bunkerius, kurių talpa galėjo užtikrinti elektrinės veikimą dvi dienas.
Remiantis šiuo faktinių aplinkybių aprašymu atrodo, kad tik elektrinėje vykdomos rusvosios anglies saugojimo ir vežimo operacijos gali būti laikomos būtinomis ir tiesiogiai prisidedančiomis prie technologinio proceso elektros energijos gamybos pajėgumui išlaikyti, nes šios operacijos turi užtikrinti nepertraukiamos elektros energijos gamybos pajėgumų išlaikymą, todėl pagal Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmą sakinį tokios operacijos galėtų būti atleistos nuo mokesčio (tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas).
Vis dėlto rusvosios anglies sandėliavimo atvirose kasyklose operacijos atrodo labiau susijusios su rusvosios anglies išgavimo procesu, o ne su elektros energijos gamybos technologiniu procesu (tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas). Todėl šis atleidimas nuo mokesčio nėra taikomas elektros energijai, naudojamai rusvajai angliai šiose kasyklose laikyti.
Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia pažymėti, kad šiuo atveju neturi reikšmės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytas Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 3 dalies trečias sakinys, pagal kurį apmokestinamuoju įvykiu laikomas elektros energijos naudojimas su energetikos produktų gamyba nesusijusiais tikslais, kaip, visų pirma, transporto priemonių varymas. Iš tiesų, kiek tai susiję su šio 21 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nurodytu elektros energijos naudojimu, šis trečias sakinys susijęs su neprivaloma schema, kurios, kaip nurodyta šio sprendimo 34 punkte, Vokietijos Federacinė Respublika neįgyvendino. Be to, vienintelis šio trečio sakinio tikslas yra apriboti pirmame ir antrame sakiniuose nurodytų atleidimo nuo mokesčio atvejų taikymo sritį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas „elektros energijos, naudojamos elektros gamybos pajėgumams išlaikyti“, atleidimas nuo mokesčio gali apimti ir elektros energiją, skirtą energetikos produkto, kaip antai rusvosios anglies, bunkeriavimo įrenginiams ir transporto priemonėms, kuriomis galima atvežti šį produktą, eksploatuoti, kai tokios operacijos atliekamos elektrinėse, jeigu jos yra būtinos ir tiesiogiai prisideda prie technologinio proceso elektros energijos gamybos pajėgumui išlaikyti, nes šios operacijos turi užtikrinti nepertraukiamos elektros energijos gamybos pajėgumų išlaikymą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys, siejamas su šios direktyvos 21 straipsnio 3 dalies antru sakiniu,
turi būti aiškinamas taip:
šioje nuostatoje numatytas „elektros energijos, naudojamos elektros energijai gaminti“, atleidimas nuo mokesčio netaikomas elektros energijai, naudojamai energetikos produktams, kaip antai rusvajai angliai, išgauti atviroje kasykloje, nes ši elektros energija naudojama ne kaip elektros energijos gamybos technologinio proceso dalis, o energetikos produktui gaminti. Vis dėlto šis atleidimas nuo mokesčio gali būti taikomas šio energetikos produkto vėlesniam perdirbimui ir apdorojimui elektrinėse elektros energijos gamybos tikslais, jeigu šios operacijos yra būtinos ir tiesiogiai prisideda prie šios gamybos technologinio proceso.

2.
Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmas sakinys
turi būti aiškinamas taip:
šioje nuostatoje numatytas „elektros energijos, naudojamos elektros gamybos pajėgumams išlaikyti“, atleidimas nuo mokesčio gali apimti ir elektros energiją, skirtą energetikos produkto, kaip antai rusvosios anglies, bunkeriavimo įrenginiams ir transporto priemonėms, kuriomis galima atvežti šį produktą, eksploatuoti, kai tokios operacijos atliekamos elektrinėse, jeigu jos yra būtinos ir tiesiogiai prisideda prie technologinio proceso elektros energijos gamybos pajėgumui išlaikyti, nes šios operacijos turi užtikrinti nepertraukiamos elektros energijos gamybos pajėgumų išlaikymą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.