CELEX: 62017CJ0679
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Laisvas kapitalo judėjimas
Apribojimai
Mokesčių teisės aktai
Paveldimo turto mokestis
Tvariai valdomi miškai
Atleidimas nuo mokesčio
Miško ploto apsauga

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 63 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Vlaamse Gewest
(Flandrijos regionas, Belgija), atstovaujamo
Vlaamse regering
(Flandrijos vyriausybė, Belgija) per
Vlaamse Minister van Begroting, Financiën en Energie
(Flandrijos biudžeto, finansų ir energetikos ministras, Belgija) ir per
Vlaamse Minister van Omgeving, Natuur en Landbouw
(Flandrijos aplinkos, gamtos ir žemės ūkio ministras, Belgija), ir Johannes Huijbrechts ginčą dėl atleidimo nuo paveldimo turto mokesčio už miškus Nyderlanduose.
Teisinis pagrindas
Vlaams wetboek der successierechten
(Flandrijos paveldimo turto mokesčio kodeksas) 15 straipsnyje numatyta, kad paveldimo turto mokestis nustatomas remiantis viso mirusiajam priklausiusio turto (nesvarbu, kur jis yra) apmokestinamąja verte, atskaičius skolinius įsipareigojimus.
Minėto kodekso 55quater straipsnyje, kuris tapo
Vlaamse Codex Fiscaliteit
(Flandrijos mokesčių kodeksas) 2.7.6.0.3 straipsniu, numatyta, kad nekilnojamasis turtas, kuris pagal Belgijos teisės aktus laikomas „mišku“, atleidžiamas nuo paveldimo turto mokesčio, jei jis įtrauktas į tvaraus valdymo planą, atitinkantį Flandrijos teisės aktuose nustatytus kriterijus ir patvirtintą Flandrijos miškų administracijos.
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikomos redakcijos 1990 m. birželio 13 d.
Bosdecreet
(Miškų dekretas) 13bis straipsnio numatyta:
„Paveldimo turto mokesčio suma, apskaičiuota remiantis turto, kuris pagal Flandrijos mokesčių kodekso 2.7.6.0.3 straipsnį atleistas nuo minėto mokesčio, verte, yra subsidija. Ši subsidija suteikiama 30 metų pagal proporciją 1/30 per metus, skaičiuojant nuo paveldėjimo atsiradimo momento, kuris yra atleidimo nuo mokesčio pagrindas.
Ši subsidija suteikiama, jei per visą pirmoje pastraipoje nurodytą 30 metų laikotarpį laikomasi šių sąlygų:
1)
turtas turi išlikti mišku, kaip tai suprantama pagal šio dekreto 3 straipsnį,
2)
turtas turi atitikti Flandrijos mokesčių kodekso 2.7.6.0.3 straipsnio antroje pastraipoje nurodytas sąlygas,
3)
realus valdymas tyri atitikti patvirtintą valdymo planą.
Jei nesilaikoma šių sąlygų miško savininkas arba uzufruktorius turi grąžinti subsidiją už likusį laikotarpį, už kurį ši subsidija buvo suteikta <…>“
Minėto Miškų dekreto 41 straipsnio antroje pastraipoje numatyta, kad Flandrijos vyriausybė nustato „tvaraus miškų valdymo kriterijus“ ir, remdamasi to paties dekreto 7 straipsnio nuostatomis, apibrėžia „vadovaujantis šiais kriterijais valdomus miškus“.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2012 m. gegužės 24 d. testamentu Thérèse Marie Louise Marcelle Oyen, kuri gyveno Belgijoje, paskyrė J. Huijbrechts, gyvenantį Nyderlanduose, išskirtiniu nuosavybės teisės į ūkį „Klein Zundertse Heide“, esantį Klein Zunderte (Nyderlandai), paveldėtoju. Šis apie 156 ha ūkis apima miško zoną, kurioje taikomi Nyderlandų teisės aktai dėl gamtos apsaugos ir tvaraus valdymo reikalavimai, įtvirtinti Nyderlandų valdžios institucijų parengtame plane.
Mirus Thérèse Marie Louise Marcelle Oyen 2013 m. balandžio 1 d. J. Huijbrechts priėmė šį palikimą; neginčijama, kad pačiam palikimui taikoma Belgijos teisė.
J. Huijbrechts paprašė Belgijos administracijos, kad būtų atleistas nuo nagrinėjamo paveldimo turto mokesčio pagal paveldimo turto mokesčio kodekso 55quater straipsnį, pagal kurį nuo paveldimo turto mokesčio atleidžiamas „miškas“, kuris valdomas pagal Flandrijos miškų administracijos patvirtintą tvaraus valdymo planą.
Šis prašymas buvo atmestas, nes minėtas turtas yra kitoje valstybėje narėje (ne Belgijos Karalystėje).
J. Huijbrechts kreipėsi į
rechtbank van eerste aanleg van Antwerpen
(Antverpeno pirmosios instancijos teismas, Belgija), pateikdamas ieškinį dėl sprendimo atmesti jo prašymą, remdamasis tuo, kad Paveldimo turto mokesčio kodekso 55quater straipsnis pažeidžia kapitalo judėjimo laisvę, nes ši nuostata netaikoma tvariai valdomiems miškams, esantiems kitoje nei Belgijos Karalystė valstybėje narėje.
Šis teismas, konstatavęs, kad, pirma, aptariamas ūkis valdomas pagal tvaraus valdymo planą, kuris atitinka Belgijos teisės reikalavimus norint, kad būtų taikomas Paveldimo turto mokesčio kodekso 55quater straipsnyje numatytas atleidimas nuo mokesčio, ir antra, J. Huijbrechts pateikė šią nuostatą atitinkantį liudijimą, patenkino šį ieškinį. Minėtas teismas nusprendė, kad skirtingas miškų, esančių kitų valstybių narių, ne Belgijos Karalystės teritorijoje, apmokestinimas yra kapitalo judėjimo laisvės apribojimas ir kad šis apribojimas nepagrįstas, nes galima prašyti Nyderlandų valdžios institucijų pagalbos užtikrinant tvaraus valdymo kriterijų laikymąsi.
Belgijos administracija dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą
hof van beroep te Antwerpen
(Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija), o šis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)
Ar laisvas kapitalo judėjimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 63 straipsnį, pažeidžiamas, kai [asmuo], paveldintis užsienyje esantį tvariai valdomą miško plotą pagal [Paveldimo turto mokesčio kodekso] 55quater straipsnį, neatleidžiamas nuo paveldimo turto mokesčio už šį miško plotą, bet [asmuo], paveldintis nacionalinėje teritorijoje esantį tvariai valdomą miško plotą, pagal [Paveldimo turto mokesčio kodekso] 55quater straipsnį atleidžiamas nuo paveldimo turto mokesčio už miško plotą?
2)
Ar Flandrijos miškų ūkio interesas pagal [Paveldimo turto mokesčio kodekso] 55quater straipsnį yra privalomasis bendrojo intereso pagrindas, pagrindžiantis teisės normą, pagal kurią atleidimas nuo paveldimo turto mokesčio taikomas tik už Flandrijoje esančius tvariai valdomus miško plotus?“
Dėl prejudicinių klausimų
Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 63 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis tokį reglamentavimą valstybėje narėje, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai mokestinė lengvata už paveldėtus miškus suteikiama tik jei šie miškai valdomi tvariai, kaip tai suprantama pagal nacionalinę teisę, ir jei jie yra šios valstybės narės teritorijoje.
Pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį uždraudžiami visi kapitalo judėjimo tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių apribojimai.
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad paveldėjimo apmokestinimui taikomos SESV nuostatos dėl kapitalo judėjimo, išskyrus tuos atvejus, kai šių sandorių sudedamosios dalys apsiriboja viena valstybe nare (2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger,
C‑256/06
,
EU:C:2008:20
,
punktas ir 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas turto perleidimas yra Belgijoje gyvenusio asmens miškų ūkio, esančio Nyderlandų teritorijoje, palikimas pastarojoje valstybėje narėje gyvenančiam apmokestinamajam asmeniui.
Todėl ši situacija patenka į SESV 63 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
Paveldimo turto mokesčių srityje iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad mokesčių lengvatų suteikimas su sąlyga, kad perleidžiamas turtas būtų nacionalinėje teritorijoje, reiškia pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį draudžiamą laisvo kapitalo judėjimo apribojimą (2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger,
C‑256/06
,
EU:C:2008:20
,
punktas ir 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Q,
C‑133/13
,
EU:C:2014:2460
,
punktas).
Be to, reikia priminti, kad pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktą „63 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės <…> taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos padėties <…> kapitalo investavimo vietos atžvilgiu“. SESV 65 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad 1 dalyje nurodytos nacionalinės nuostatos „neturi sudaryti laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų, kaip nustatyta SESV 63 straipsnyje, savavališko diskriminavimo ar užslėpto apribojimo“.
Taigi reikia atskirti nevienodą vertinimą, leidžiamą pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktą, ir to paties straipsnio 3 dalyje draudžiamą savavališką diskriminaciją. Iš jurisprudencijos matyti, jog tam, kad tokie nacionalinės mokesčių teisės aktai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, pagal kuriuos apskaičiuojant paveldimo turto mokestį skiriamas kitoje valstybėje narėje ir vieno Belgijos Karalystės regiono teritorijoje esantis turtas, galėtų būti laikomi suderinamais su Sutarties nuostatomis dėl laisvo kapitalo judėjimo, būtina, kad nevienodas vertinimas būtų susijęs su objektyviai nepanašiomis aplinkybėmis arba kad jis būtų pateisinamas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu (2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger,
C‑256/06
,
EU:C:2008:20
,
punktas) ir neviršytų to, kas būtina norint pasiekti nagrinėjama priemone siekiamo tikslo (2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Centro di Musicologia Walter Stauffer,
C‑386/04
,
EU:C:2006:568
,
punktas; 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger,
C‑256/06
,
EU:C:2008:20
,
punktas ir 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktas).
Norint įvertinti, ar skirtingas vertinimas susijęs su objektyviai nepanašiomis situacijomis, reikia atsižvelgti į pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų tikslą ir turinį (2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Q,
C‑133/13
,
EU:C:2014:2460
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju iš Paveldimo turto mokesčio kodekso 55quater straipsnio, kuris tapo Flandrijos mokesčių kodekso 2.7.6.0.3 straipsniu, ir iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad minėtoje nuostatoje numatytu atleidimu nuo mokesčio siekiama saugoti aplinką, t. y. tvariai valdyti miškus ir medžiais apaugusius plotus, esančius Belgijos Karalystės Flandrijos regione.
Be to, kaip nurodė Belgijos vyriausybė, atleidimo nuo mokesčio tikslas yra išvengti miškų plotų skaidymo, galinčio atsirasti dėl plotų pardavimo, siekiant susimokėti paveldimo turto mokestį.
Toks tikslas saugoti aplinką tvariai valdant miškus ir medžiais apaugusius plotus iš principo neturėtų būti ribojamas tik vieno valstybės narės regiono teritorija ar vienos valstybės narės nacionaline teritorija, nes miško zona gali sudaryti vieną masyvą, net kai ši zona apima kelių valstybių narių teritorijas ir kai teisiniu bei administraciniu požiūriu ji priklauso minėtų valstybių jurisdikcijai.
Iš tikrųjų veiksminga tvaraus miškų valdymo apsauga paprastai yra tarpvalstybinė problema, už kurią valstybės narės atsakingos bendrai (pagal analogiją žr. 2007 m. liepos 12 d. Sprendimo Komisija / Austrija,
C‑507/04
,
EU:C:2007:427
,
punktą ir 2012 m. sausio 26 d. Sprendimo Komisija / Lenkija,
C‑192/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2012:44
,
punktą).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad dviejų besiribojančių miško dalių atskyrimas atsižvelgiant į tai, ar jos yra Belgijos Karalystės Flandrijos regiono teritorijoje, ar Nyderlandų Karalystės teritorijoje, būtų dirbtinis ir nepagrįstas jokiais objektyviais skirtumais.
Todėl apmokestinamasis asmuo, kuris paveldi miškus, esančius su Belgijos Karalystės Flandrijos regionu besiribojančioje valstybėje narėje, ir kuris gali įrodyti, kad šie miškai valdomi tvariai, laikantis Paveldimo turto mokesčio 55quater straipsnyje, kuris tapo Flandrijos mokesčių kodekso 2.7.6.0.3 straipsniu, nustatytų reikalavimų, kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamą atleidimą nuo mokesčio, yra panašioje padėtyje, kaip ir apmokestinamasis asmuo, kuris paveldi į tvaraus valdymo planą pagal minėtą nuostatą įtrauktus miškus, esančius minėto regiono teritorijoje (pagal analogiją žr. 2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Centro di Musicologia Walter Stauffer,
C‑386/04
,
EU:C:2006:568
,
punktą ir 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
–
punktus).
Taigi nustatytas skirtingas apmokestinimas riboja kapitalo judėjimą, kaip tai suprantama pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.
Vis dėlto toks ribojimas gali būti leidžiamas, jei jis pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais ir nepažeidžia proporcingumo principo, t. y. turi būti tinkamas juo siekiamo tikslo įgyvendinimui užtikrinti ir neviršyti to, kas būtina šiam tikslui pasiekti (2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktas).
Šiuo klausimu Belgijos vyriausybė tvirtina, kad atleidimas nuo mokesčio tik Flandrijos regione esančių miškų pateisinamas su aplinkos apsauga susijusiais argumentais, būtent poreikiu tvariai valdyti miškus ir aplinką Belgijos Karalystės Flandrijos regione, kur miško masyvas labai skatintinas dėl gyventojų tankio, industrializacijos ir gero dirvožemio.
Be to, reikia priminti, kad aplinkos apsauga yra vienas iš pagrindinių Europos Sąjungos tikslų (2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija / Austrija,
C‑524/07
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2008:717
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju Paveldimo turto mokesčio 55quater straipsnyje, kuris tapo Flandrijos mokesčių kodekso 2.7.6.0.3 straipsniu, numatyto atleidimo nuo mokesčio suteikimas ir išlaikymas iš tikrųjų siejamas su aplinkosaugos reikalavimų laikymusi visą 30 metų laikotarpį.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad kadangi šis atleidimas nuo mokesčio taip pat siejamas su sąlyga, kad paveldėtas miškas būtų Belgijos Karalystės Flandrijos regiono teritorijoje, minėtas atleidimas nuo mokesčio nėra tinkama priemonė įgyvendinant ja siekiamus tikslus, nes dviejose besiribojančiose valstybėse narėse esančios miško zonos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, tvarus valdymas yra tarptautinė aplinkosaugos problema, kurios negalima spręsti palankesnę tvarką taikant tik vienos valstybės narės ar tik jos dalies teritorijoje.
Belgijos vyriausybė taip pat tvirtina, kad Flandrijos regione esančių miškų atleidimas nuo mokesčio pateisinamas sunkumais tikrinant, ar kitose valstybėse narėse (ne Belgijos Karalystės) esantys miškai iš tikrųjų atitinka nacionalinės teisės aktuose numatytus reikalavimus, kad jie būtų atleisti nuo mokesčio ar išlaikomas šis atleidimas, ir galimybės užtikrinti šių reikalavimų laikymosi visus 30 metų kontrolę, kaip reikalaujama pagal minėtus teisės aktus, nebuvimu.
Žinoma, būtinybė užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą yra privalomasis bendrojo intereso pagrindas, galintis pateisinti naudojimosi Sutartimi garantuojamomis judėjimo laisvėmis apribojimą. Tačiau tokia ribojamoji priemonė turi nepažeisti proporcingumo principo, t. y. turi būti tinkama ja siekiamo tikslo įgyvendinimui užtikrinti ir neviršyti to, kas būtina šiam tikslui pasiekti (2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktas).
Šiuo klausimu ir suformuotos jurisprudencijos matyti, kad praktiniai sunkumai nustatant, ar tenkinamos sąlygos, kad būtų suteikta mokestinė lengvata, negali pateisinti atsisakymo ją suteikti. Iš tikrųjų valstybės narės kompetentingos mokesčių administravimo institucijos gali reikalauti, kad atitinkamas apmokestinamasis asmuo pateiktų reikšmingų įrodymų, leidžiančių joms patikrinti reikalavimų, susijusių su miškų, esančių kitos valstybės narės teritorijoje, tvariu valdymu, laikymąsi ir įvertinti, ar tenkinamos šioje byloje nagrinėjamo atleidimo nuo mokesčio taikymo sąlygos (pagal analogiją žr. 2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Centro di Musicologia Walter Stauffer,
C‑386/04
,
EU:C:2006:568
,
punktą; 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo Geurts ir Vogten,
C‑464/05
,
EU:C:2007:631
,
punktą; 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger,
C‑256/06
,
EU:C:2008:20
,
ir
punktus ir 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
–
punktus).
Taigi, tokie nacionalinės teisės aktai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, kurie visiškai neleidžia apmokestinamajam asmeniui pateikti įrodymų, kad paveldėti miškai valdomi pagal tvaraus valdymo planą, parengtą pagal tos valstybės narės, kurioje jie yra, teisės aktus, ir atitinka reikalavimus, kurie identiški nustatytiems Paveldimo turto mokesčio kodekso 55quater straipsnyje, negali būti pateisinami būtinybe užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo Laboratoires Fournier,
C‑39/04
,
EU:C:2005:161
,
punktą; 2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Centro di Musicologia Walter Stauffer,
C‑386/04
,
EU:C:2006:568
,
punktą ir 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktą).
Dėl Belgijos vyriausybės nurodomo galimybės visus 30 metų tikrinti, ar kitoje valstybėje narėje (ne Belgijos Karalystėje) laikomasi tokio plano, kaip tai pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus reikalaujama Flandrijos regiono teritorijoje esančių miškų atžvilgiu, nebuvimo iš to, kas išdėstyta, matyti, kad šiuo argumentu negalima remtis
in abstracto
ir kad jis leidžia manyti, jog apmokestinimo valstybės narės mokesčių administravimo institucijos įrodo, kad jos iš tikrųjų neturi galimybės visą minėtą laikotarpį gauti reikiamos informacijos iš valstybės narės, kurioje yra miškai, kompetentingų valdžios institucijų.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad tuo atveju, jei valstybė narė, kurioje yra miškai, suteiktų panašią mokestinę lengvatą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, siedama ją su panašių į Belgijos teisės aktuose numatytas sąlygų tenkinimu ir ypač su valdymu pagal tvaraus valdymo planą, apmokestinimo valstybė narė išlaikytų galimybę remdamasi Sąjungos teisėje įtvirtinta tarpusavio pagalba gauti reikalingą informaciją, kad galėtų patikrinti, ar tenkinamos sąlygos taikyti šiuose teisės aktuose numatytą mokestinę lengvatą (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktą).
Bet kokiu atveju niekas netrukdo atitinkamoms mokesčių administravimo institucijoms atsisakyti taikyti pagrindinėje byloje numatytą atleidimą nuo mokesčio, jei nepateikiami, jų manymu, reikalingi mokesčio tinkamo nustatymo įrodymai (šiuo klausimu žr. 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Dėl Belgijos vyriausybės rašytinėse pastabose nurodyto klausimo, ar šis vertinimas taikytinas ir trečiosiose valstybėse esantiems miškams, reikia pažymėti, kad norint išspręsti ginčą pagrindinėje byloje į tokį klausimą atsakyti nereikia, be to, valstybė narė pagrįstai gali atsisakyti suteikti tokią mokestinę lengvatą, jei dėl konvencijose nenumatytos šios trečiosios valstybės pareigos pateikti informacijos yra neįmanoma iš jos gauti reikiamos informacijos (2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo A,
C‑101/05
,
EU:C:2007:804
,
punktas ir 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo Persche,
C‑318/07
,
EU:C:2009:33
,
punktas).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: SESV 63 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis tokį reglamentavimą valstybėje narėje, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai mokestinė lengvata už paveldėtus miškus suteikiama tik jei šie miškai valdomi tvariai, kaip tai suprantama pagal nacionalinę teisę, ir jei jie yra šios valstybės narės teritorijoje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

SESV 63 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis tokį reglamentavimą valstybėje narėje, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai mokestinė lengvata už paveldėtus miškus suteikiama tik jei šie miškai valdomi tvariai, kaip tai suprantama pagal nacionalinę teisę, ir jei jie yra šios valstybės narės teritorijoje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.