CELEX: 62021CJ0127
Обжалване
Регламент (ЕО) № 139/2004
Концентрации между предприятия
Пазар на въздушния транспорт
Концентрация, обявена за съвместима с вътрешния пазар
Ангажименти, поети от страните по концентрацията
Решение, с което се признават предходни права
Понятие „подходящо използване

С жалбата си American Airlines Inc. иска отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 16 декември 2020 г., American Airlines/Комисия (
T‑430/18
, наричано по-нататък обжалваното съдебно решение,
EU:T:2020:603
), с което посоченият съд отхвърля жалбата му за отмяна на Решение C(2018) 2788 final на Комисията от 30 април 2018 година за признаване на предходни права на Delta Air Lines (дело M.6607 — US Airways/American Airlines, наричано по-нататък „спорното решение“).
Правна уредба
Член 10 от Регламент (ЕИО) № 95/93 на Съвета от 18 януари 1993 година относно общите правила за разпределяне на слотовете на летищата в Общността (
ОВ L 14, 1993 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 204), изменен с Регламент (ЕО) № 793/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. (
ОВ L 138, 2004 г., стр. 50
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 14, стр. 14) (наричан по-нататък „Регламентът за слотовете“), озаглавен „Пул от слотове“, предвижда в параграфи 2 и 3:
„2.   Предоставянето на серия от слотове на даден въздушен превозвач за извършване на въздушни услуги по график или на програмирани услуги извън графика не дава право на този въздушен превозвач върху същата серия от слотове през следващия еквивалентен период от графика, ако въздушният превозвач не може да докаже убедително на координатора, че същите са били използвани от съответния въздушен превозвач при освобождаването им от координатора поне през 80 % от времето на периода от графика, за който са били предоставени.
3.   Слотовете, предоставени на даден въздушен превозвач до 31 януари за следващия летен сезон или до 31 август за следващия зимен сезон, но които са върнати на координатора за преразпределение преди тези дати, не се вземат предвид при пресмятане на използването“.
Съображение 30 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (
ОВ L 24, 2004 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201, наричан по-нататък „Регламентът за концентрациите“) гласи следното:
„Когато засегнато предприятие измени концентрацията, за която е постъпил[а] нотификация, в частност с предлагане на ангажименти с цел концентрацията да се превърне в съвместима с общия пазар, Комисията следва да може да обяви концентрацията, както е изменена, за съвместима с общия пазар. Такива ангажименти следва да бъдат пропорционални на проблема с конкуренцията и да го отстраняват изцяло. Освен това е подходящо поемането на ангажименти да бъде направено преди образуване на производството, в момент, когато проблемът с конкуренцията е вече установен и може да бъде лесно отстранен. Следва да бъде изрично предвидено, че Комисията в решението си може да постави условия и задължения с цел да гарантира, че засегнатите предприятия изпълняват задълженията си своевременно и ефективно, за да превърнат концентрацията в съвместима с общия пазар. По време на процедурата следва да бъдат осигурени прозрачност и ефективни консултации за съответните държави членки, както и за заинтересованите трети страни“.
Съгласно член 20, параграф 1а от Регламент (ЕО) № 802/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 139/2004 (
ОВ L 133, 2004 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 2, стр. 3), изменен с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1269/2013 на Комисията от 5 декември 2013 г. (
ОВ L 336, 2013 г., стр. 1
) (наричан по-нататък „Регламентът за прилагане“):
„В допълнение към изискванията, посочени в параграф 1, засегнатите предприятия, едновременно с предлагането на ангажименти съгласно член 6, параграф 2 или член 8, параграф 2 от [Регламента за концентрациите], представят един оригинал на информацията и документите, изисквани съгласно формуляра „RM“ относно средства за правна защита (формуляр „RM“), както е определено в приложение IV към настоящия регламент, както и броя копия, който Комисията периодично посочва в Официален вестник на Европейския съюз. Предоставената информация трябва да бъде точна и пълна“.
Точки 5, 7 и 9 от Известие на Комисията относно приемливите средства за защита съгласно Регламент № 139/2004 и Регламент № 802/2004 (
ОВ C 267, 2008 г., стр. 1
, наричано по-нататък „Известие на Комисията относно средствата за защита“) гласят следното:
„5. В случаите, когато дадена концентрация поражда съмнения относно конкуренцията, поради това че би могла да възпрепятства значително ефективната конкуренция, по-специално в резултат на установяване или засилване на господстващо положение, страните имат право да се опитат да преобразуват сливането с цел да бъдат разрешени въпросите, поставени от страна на Комисията, и по този начин да бъде предоставено разрешение за сливане. Тези преобразувания могат да бъдат предложени и изпълнени преди получаването на такова разрешение. Независимо от това обикновено страните представят ангажименти, които се ангажират да изпълнят, с цел концентрацията да бъде обявена за съвместима с общия пазар в определен срок след изпълнението на ангажиментите.
[…]
7. Комисията трябва да прецени дали предложените средства за защита, след като бъдат приложени, ще отстранят установените съмнения относно конкуренцията. Единствено страните притежават цялата съществена информация, която е необходима за тази преценка, по-специално по отношение на приложимостта на предлаганите ангажименти и жизнеспособността и конкурентоспособността на активите, предлагани за продажба. Поради това отговорност на страните е да предоставят цялата тази налична информация, която е необходима за преценката на Комисията на предложението за средства за защита. За тази цел Регламентът за прилагане задължава нотифициращите страни, заедно с предложените ангажименти, да предоставят подробна информация относно съдържанието на предложените ангажименти, условията за тяхното изпълнение и да докажат тяхната пригодност да отстранят всяко значително възпрепятстване на ефективната конкуренция, както е установено в приложението към Регламента за прилагане (форма „RM“). За ангажиментите, които се състоят в продажба на предприятие, страните трябва да опишат подробно как се управлява понастоящем предприятието, което следва да бъде продадено. Тази информация позволява на Комисията да оцени жизнеспособността, конкурентоспособността и търсенето на пазара на предприятието, като сравни настоящата му дейност с предлагания му обхват, според ангажиментите. Комисията може да приспособи точните изисквания за необходимата информация в отделния разглеждан случай и е на разположение да обсъди обхвата на изискваната информация със страните преди подаването на форма „RM“.
[…]
9. Съгласно Регламента за сливанията, Комисията има единствено правомощия да приеме ангажименти, счетени за способни да превърнат концентрацията в съвместима с общия пазар, така че да предотвратят значителното възпрепятстване на ефективната конкуренция. Ангажиментите следва да отстраняват съмненията относно конкуренцията изцяло […] и да бъдат последователни и ефективни от всяка гледна точка […]. В допълнение към това ангажиментите следва да могат да бъдат приложени ефективно в рамките на кратък период от време, тъй като условията на конкуренция на пазара няма да бъдат запазени, докато ангажиментите не се изпълнят“.
Обстоятелствата по спора и спорното решение
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—69 от обжалваното съдебно решение и за целите на настоящото производство могат да бъдат обобщени по следния начин.
Решението за допускане
Административното производство, по което е прието решението за допускане
На 18 юни 2013 г. US Airways Group, Inc. и AMR Corporation (наричани по-нататък заедно „страните по сливането“), като втората е дружество майка на American Airlines, нотифицират Европейската комисия за намерението си да извършат сливане.
Комисията счита, че тази концентрация поражда сериозни съмнения относно нейната съвместимост с вътрешния пазар, що се отнася до маршрута между летищата London Heathrow (Обединено кралство) (наричано по-нататък „LHR“) и Philadelphia International Airport (Съединени щати) (наричано по-нататък „PHL“) (наричани по-нататък „двойка летища LHR—PHL“).
За да отговорят на сериозните съмнения, изразени от Комисията по отношение на посочената концентрация, страните по сливането предлагат на 10 и 14 юли 2013 г. да поемат ангажименти. На 12 и 15 юли 2013 г. Комисията отхвърля двете предложения и изисква в посочените ангажименти да бъдат включени предходни права (grandfathering rights) „като тези“, предложени по делото COMP/M.6447 — IAG/bmi (наричано по-нататък „дело IAG/bmi“), за да се разсее всяко сериозно съмнение, породено от операцията по концентрация. На 16 юли 2013 г. страните по сливането представят трето предложение за ангажименти, включващи по-специално предходни права.
След като са разменени няколко писма, по-специално относно предходните права, на 25 юли 2013 г. страните по сливането представят на Комисията предложението за окончателни ангажименти относно слотовете (наричани по-нататък „окончателните ангажименти“). Клаузи 1.9—1.11 от окончателните ангажименти са формулирани по същия начин като клаузи 1.9—1.11 от предложението за ангажименти от 16 юли 2013 г.
На 30 юли 2013 г. страните по сливането изпращат на Комисията формуляр RM относно окончателните ангажименти. В такъв формуляр, чието съдържание е уточнено в приложение IV към Регламента за прилагане, предприятията следва да посочат информацията и документите, които се представят от тях, когато предлагат ангажименти в съответствие с член 6, параграф 2 от Регламента за концентрациите.
В това отношение в раздел 1, точка 1.1, буква и) от формуляра RM относно окончателните ангажименти страните по сливането посочват следното:
„Ангажиментът във връзка със слотовете се основава главно на практиката на Комисията по най-новите дела относно сливанията на авиокомпании като [делото] IAG/bmi. По-специално, за да се направи средството за защита по-привлекателно, предложените ангажименти включват разпоредби относно предходните права във връзка със слотовете, освободени от [страните по сливането], след като новият участник е експлоатирал услуга без междинно кацане на двойката летища в продължение на шест последователни сезона“.
В раздел 3, озаглавен „Отклонение от текстовете образци“, от посочения формуляр се очаква страните по сливането да отбележат всяко отклонение между предложените ангажименти и образците на ангажименти, публикувани и периодично ревизирани от службите на Комисията, и да обяснят причините за него. Страните по сливането посочват следното:
„Ангажиментите, предложени от [страните по сливането], се отклоняват от текстовете на образците на ангажименти, публикувани от службите на Комисията, доколкото това е необходимо, за да се изпълнят специфичните изисквания във връзка със структурно средство за защита в особения контекст на въздушния транспорт.
Както бе посочено по време на предходните обсъждания, предложените ангажименти се основават на приемани от Комисията ангажименти по други дела за концентрация между авиокомпании. В частност повечето от тях се основават на ангажиментите, предложени по [делото] IAG/bmi.
За да улеснят оценката на предложените ангажименти, [страните по сливането] посочват по-долу точките, в които предложените ангажименти се отклоняват от приетите ангажименти по [делото] IAG/bmi. Тези точки не включват незначителните езикови отклонения или разясненията, които се изискват с оглед на конкретните обстоятелства в настоящия случай, по-специално в раздела относно определенията“.
Що се отнася до разпоредбите относно предходните права, във формуляра RM относно окончателните ангажименти не е посочено никакво отклонение от приетите по делото IAG/bmi окончателни ангажименти.
Решението за допускане
С решение C(2013) 5232 окончателен от 5 август 2013 г. (дело COMP/M.6607 — US Airways/American Airlines) (
ОВ C 279, 2013 г., стр. 6
, наричано по-нататък „решението за допускане“), прието в приложение на член 6, параграф 1, буква б) от Регламента за концентрациите във връзка с член 6, параграф 2 от същия регламент, Комисията обявява сливането за съвместимо с вътрешния пазар при определени условия и задължения, които трябва да се спазват.
В параграф 160 от решението за допускане съдържанието на окончателните ангажименти във връзка с предходните права е обобщено по следния начин:
„Като общо правило слотовете, получени от евентуалния нов участник по силата на окончателните ангажименти, трябва да бъдат използвани за извършване на редовна услуга по въздушен превоз на пътници без междинно кацане на двойката летища [LHR—PHL] и могат да бъдат използвани на друга двойка градове само ако евентуалният нов участник е експлоатирал тази услуга през периода на използване (шест [последователни сезона по смисъла, установен от Международната асоциация за въздушен транспорт] IATA). След изтичането на периода на използване евентуалният нов участник ще има право да използва слотовете за която и да е двойка градове („предходни права“). Признаването на предходни права обаче подлежи на одобрение от Комисията по съвет на независимия довереник“.
В параграфи 176, 178—181, 186 и 197—199 от решението за допускане, в рамките на своя анализ на окончателните ангажименти, Комисията прави следните констатации:
„(176) Съгласно практиката на съдилищата на Европейския съюз ангажиментите трябва да могат да отстранят установените проблеми, свързани с конкуренцията, и да осигурят конкурентни пазарни структури. По-специално, за разлика от ангажиментите, поети в хода на производството на фаза II, ангажиментите, предложени в хода на фаза I, нямат за цел да предотвратят значително възпрепятстване на ефективната конкуренция, а по-скоро да разсеят ясно всички сериозни съмнения в това отношение. Комисията разполага с широко право на преценка, за да прецени дали тези средства за защита представляват пряк и достатъчен отговор, който може да разсее тези съмнения.
[…]
(178) Според преценката на Комисията окончателните ангажименти отстраняват всички сериозни съмнения, установени в хода на производството. Поради това Комисията заключава, че […] окончателните ангажименти са достатъчни, за да отпаднат сериозните съмнения относно съвместимостта на операцията с вътрешния пазар.
(179) В случаите, свързани с авиокомпаниите, ангажиментите за освобождаване на слотове са приемливи за Комисията, когато е достатъчно ясно, че ще се осъществи действително навлизане на нови конкуренти, което ще премахне всяко съществено възпрепятстване на ефективната конкуренция […].
(180) Ангажиментът във връзка със слотовете се основава на факта, че наличността на слотовете на [LHR] е основната бариера за навлизане по маршрута [LHR—PHL], по отношение на който са установени сериозни съмнения. Следователно той цели да премахне (или поне да намали чувствително) тази бариера и да позволи достатъчно, своевременно и вероятно навлизане по маршрута [LHR—PHL].
(181) Важно е също да се отбележи, че слотовете на [LHR] сами по себе си имат много голяма стойност, което прави ангажимента във връзка със слотовете много привлекателен за кандидатите за навлизане на този пазар. В пакета от ангажиментите присъщата привлекателност на слотовете се подсилва от перспективата за придобиване на предходни права след шест сезона на IATA.
[…]
(186) С оглед на гореизложеното и на другите налични доказателства, и по-специално на интереса и на сведенията относно вероятното и своевременно навлизане на пазара, получени по време на консултациите с участниците на пазара, Комисията заключава, че ангажиментът във връзка със слотовете е ключов елемент за вероятното и своевременно навлизане по маршрута [LHR—PHL]. Обхватът на навлизането по този маршрут е достатъчен, за да се отстранят сериозните съмнения, които са били установени на този пазар (във всички възможни сегменти на пътниците).
[…]
(197) Съгласно член 6, параграф 2, втора алинея, първо изречение от Регламента за концентрациите Комисията може да приложи към решението си условия и задължения, предназначени да гарантират, че засегнатите предприятия изпълняват поетите от тях спрямо Комисията ангажименти, с оглед на превръщането на концентрацията в съвместима с общия пазар.
(198) […] Когато едно условие не бъде изпълнено, решението на Комисията губи валидност. Когато съответните предприятия не изпълнят задължение, Комисията може да оттегли [въпросното] решение за допускане в съответствие с член 8, параграф 6 от Регламента за концентрациите […].
(199) […] [Р]ешението [за допускане] зависи от пълното спазване на изискванията по раздели 1, 2, 3 и 4 от окончателните ангажименти (условия), докато останалите раздели от окончателните ангажименти представляват задължения за страните“.
В параграф 200 от решението за допускане се уточнява, че окончателните ангажименти са приложени към това решение и са неразделна част от него. Накрая, в точка 201 от решението за допускане Комисията заключава, че е решила да обяви нотифицираната сделка, изменена с окончателните ангажименти, за съвместима с вътрешния пазар, „при условие че бъдат спазени всички условия и задължения, предвидени в окончателните ангажименти, приложени към настоящото решение“.
Окончателните ангажименти
В първа алинея от преамбюла на окончателните ангажименти страните по сливането припомнят, че са поели тези ангажименти, за да може Комисията да обяви сливането за съвместимо с вътрешния пазар.
В трета алинея от този преамбюл се уточнява следното:
„Настоящият текст трябва да се тълкува в светлината на решението [за допускане], доколкото ангажиментите представляват условия и задължения, свързани с него, в общата рамка на правото на Европейския съюз, и по-конкретно в светлината на Регламента за концентрациите и с оглед на Известието на Комисията относно средствата за защита“.
В раздела за окончателните ангажименти, озаглавен „Определения“, е дадено определение на няколко понятия, както следва:
–
понятието „предходни права“ се определя чрез препращане към клауза 1.10,
–
понятието „злоупотреба“ се определя чрез препращане към клауза 1.13,
–
понятието „период на използване“ се определя чрез препращане към клауза 1.9 с уточнението, че този период би трябвало да бъде шест последователни сезона на IATA.
Клаузи 1.9—1.11 от окончателните ангажименти предвиждат следното:
„1.9 По правило слотовете, получени от евентуален нов участник след процедурата за освобождаване на слотове, се използват единствено за предоставяне на конкурентна въздухоплавателна услуга на двойката летища. Слотовете не могат да бъдат използвани за друга двойка градове, освен ако евентуалният нов участник е експлоатирал услуга без междинно кацане на двойката летища в съответствие с офертата, представена в приложение на клауза 1.24 през определен брой пълни последователни сезони на IATA („период на използване“).
1.10 Счита се, че евентуалният нов участник притежава предходни права върху получените слотове, когато по време на периода на използване е било извършено подходящо използване на слотовете на двойката летища. В това отношение след изтичане на периода на ползване евентуалният нов участник има право на използване на слотовете, получени въз основа на настоящите ангажименти, за всяка двойка градове („предходни права“).
1.11 Предходните права подлежат на одобрение от Комисията по съвет на независимия довереник в края на периода на използване […]“.
Клауза 1.13 от окончателните ангажименти гласи следното:
„По време на периода на използване се счита, че е налице злоупотреба, когато евентуален нов участник, който е получил освободените от страните [по сливането] слотове, реши:
[…]
б)
да експлоатира по-малък брой честоти от този, за който е поел ангажимент в офертата в съответствие с клауза 1.24, или да преустанови експлоатацията на двойката летища, освен ако това решение е съвместимо с принципа „използвани слотове или загубени слотове“ по член 10, параграф 2 от [Регламента за слотовете] (или всяко негово спиране);
[…]“.
Клауза 1.24 от окончателните ангажименти се отнася до броя на честотите, които новият участник е решил да експлоатира, докато клаузи 1.26 и 1.27 от тях са свързани с критериите за оценка на офертата на новия участник.
Решението на Комисията за предоставяне на слотове на Delta
На 9 октомври 2014 г. Delta Air Lines Inc. (наричано по-нататък „Delta“) представя официална оферта за предоставяне на слотове в съответствие с клауза 1.24 от окончателните ангажименти. Според документите му за кандидатстване то възнамерява да експлоатира ежедневна честота по маршрута между летищата LHR и PHL (наричан по-нататък „маршрутът LHR—PHL“), в продължение на шест последователни сезона на IATA, считано от лятото на 2015 г.
Delta е единствената авиокомпания, която е представила оферта за предоставянето на слотове съгласно окончателните ангажименти.
С решение от 6 ноември 2014 г. Комисията, след като оценява жизнеспособността на Delta и неговата официална оферта в приложение на клаузи 1.21 и 1.26 от окончателните ангажименти, обявява, че то е, първо, независимо от страните и без връзка с тях и че е изчерпало собствения си портфейл от слотове на LHR по смисъла на клауза 1.21 от окончателните ангажименти, и второ, потенциален жизнеспособен конкурент на страните по сливането за двойката летища, за която е поискало слотове въз основа на посочените ангажименти, тъй като има капацитет, ресурси и воля за експлоатация на услугата по маршрута LHR—PHL в дългосрочен план като жизнеспособна конкурентна сила.
На 17 декември 2014 г. American Airlines и Delta представят на Комисията споразумението за освобождаване на слотове, което двете дружества трябва да сключат с оглед предоставянето на Delta на слотове, които последното е поискало по маршрута LHR—PHL съгласно окончателните ангажименти.
С решение от 19 декември 2014 г. в съответствие с доклада на независимия довереник от 17 декември 2014 г. Комисията одобрява споразумението за освобождаване на слотове. Това решение предвижда, че Delta е длъжно да използва слотовете на US Airways Group, за да предоставя услуга за полети без междинно кацане по маршрута LHR—PHL. Освен това посоченото решение предвижда, че със съгласие на Комисията ще се счита, че Delta има предходни права, когато през периода на използване е било извършено подходящо използване на тези слотове, и че когато Комисията одобри предходните права, Delta ще запази предоставените слотове и ще има право да ги използва за всички двойки градове.
Delta започва да експлоатира маршрута LHR—PHL в началото на графика за летния сезон на IATA за 2015 г.
На 28 септември 2015 г. American Airlines изпраща писмо до независимия довереник, в което му посочва, че тъй като Delta не е експлоатирало коригиращите слотове в съответствие с офертата си, то не е извършило „подходящо използване“ на слотовете през летния сезон на 2015 г. и зимния сезон на 2015/2016 г. и че поради това тези сезони не е трябвало да бъдат отчитани за придобиването на предходни права.
След това са разменени няколко писма, по-специално между American Airlines и Комисията, в които American Airlines посочва, че Delta продължава да не спазва условията на своята оферта и следователно не може да претендира за придобиването на предходни права.
Спорното решение
На 30 април 2018 г. Комисията приема спорното решение, с което установява, че Delta е извършило подходящо използване на слотовете през периода на използване, и одобрява предоставянето на предходни права на същото в приложение на клауза 1.10 от окончателните ангажименти.
Като се основава на тълкуване на текста, контекста и целите на окончателните ангажименти, в спорното решение Комисията заключава, че изразът „подходящо използване“ не следва да се разбира като „използване в съответствие с офертата“, а трябва да се тълкува като „липса на злоупотреба“ със слотовете по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти.
По-специално, след като констатира най-напред, че изразът „подходящо използване“ не е определен в окончателните ангажименти, Комисията уточнява в спорното решение, че този израз следва да се тълкува „с оглед на предмета и контекста на [окончателните] ангажименти“.
Що се отнася до предмета на окончателните ангажименти, Комисията приема, че с тях се цели да се разсеят сериозните съмнения относно съвместимостта на сливането с вътрешния пазар и че клауза 1.9 от тези ангажименти е насочена към възстановяване на конкуренцията по маршрута LHR—PHL чрез създаване на конкурентна въздухоплавателна услуга.
Що се отнася до контекста на окончателните ангажименти, Комисията припомня, че предходните права имат за цел да насърчат евентуален нов участник да експлоатира маршрута LHR—PHL. За да бъде насърчен да навлезе обаче, евентуалният нов участник се нуждаел от ясни и проверими критерии, които да изключват всякакви произволни съображения.
Като се има предвид, че в обикновения език „злоупотребата“ може да се приравни на „неподходящо“ използване и че окончателните ангажименти определят израза „злоупотреба“, докато изразът „подходящо използване“ не е дефиниран, Комисията заключава, че за да се дадат на евентуалния нов участник ясни и проверими указания, изразът „подходящо използване“ следва да се тълкува като „липса на злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти.
По-нататък, в спорното решение Комисията отхвърля тезата, че изразът „подходящо използване“ следва да се разбира като „използване в съответствие с офертата“.
В това отношение съгласно спорното решение, първо, приравняването на „подходящо използване“ на „използване в съответствие с офертата“ предполагало изискване, което е почти невъзможно за изпълнение.
Второ, Комисията смята, че не може да се приеме тезата, че само „отмяната поради извънредни оперативни причини“ е съвместима с „използване в съответствие с офертата“. От една страна, този критерий бил твърде неясен, за да се гарантира правна сигурност за евентуалния нов участник. От друга страна, този критерий не намирал подкрепа в текста на окончателните ангажименти.
Трето, тълкуването на понятието „подходящо използване“ в смисъла на „използване в съответствие с офертата“ щяло да направи окончателните ангажименти много по-малко привлекателни за нов участник.
Четвърто, тъй като равнището на използване на слотовете в размер на 80 % фактически е правило в сектора на въздухоплаването и с член 10, параграф 2 от Регламента за слотовете се установява принципа „използвани слотове или загубени слотове“, според който, за да може даден въздушен превозвач да използва предоставените слотове през следващия период, той трябва да докаже, че е използвал тези слотове през поне 80 % от времето на периода от графика, за който посочените слотове са били предоставени (наричано по-нататък „правилото 80/20“), би било неразумно от евентуалния нов участник да се изисква използване в размер на 100 %.
Пето, от формуляра RM относно окончателните ангажименти следвало, че що се отнася до предходните права, тези ангажименти са до голяма степен сходни, с изключение на някои „незначителни пояснения и езикови отклонения“, с разглежданите по делото IAG/bmi. В разглежданите по това дело ангажименти обаче „използването в съответствие с офертата“ не било условие за придобиване на предходните права. Следователно изразът „в съответствие с офертата“ в окончателните ангажименти представлявал само „незначително езиково отклонение“ спрямо разглежданите ангажименти по делото IAG/bmi.
Шесто, би било в противоречие със структурата на разглежданите разпоредби понятието „подходящо използване“, посочено в клауза 1.10 от окончателните ангажименти, да се тълкува в светлината на клауза 1.9 от посочените ангажименти, тъй като последната има за цел да установи целта на ангажимента, а именно да се предостави конкурентна въздухоплавателна услуга по маршрута, докато предходните права са определени в клауза 1.10.
Накрая, в спорното решение Комисията проверява дали Delta е допуснало злоупотреба със слотовете по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти, за да определи дали трябва да му бъдат предоставени предходни права. В това отношение Комисията приема, че използването на тези слотове, въпреки че то е непълно, е било в съответствие с правилото 80/20. Като констатира, че Delta не е допуснало злоупотреба със слотовете съгласно клауза 1.13 от окончателните ангажименти, Комисията заключава, че в съответствие с писмената препоръка на независимия довереник Delta е извършило подходящо използване на слотовете през периода на използване, и одобрява да му бъдат предоставени предходни права в съответствие с клауза 1.10 от окончателните ангажименти.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 10 юли 2018 г., American Airlines иска отмяна на спорното решение, като посочва две основания за това. Първото основание е изведено от грешки при прилагане на правото, допуснати от Комисията при тълкуването на съдържащия се в окончателните ангажименти израз „подходящо използване“. С второто основание American Airlines твърди, че Комисията не е взела предвид всички релевантни обстоятелства за предоставянето на предходни права на Delta.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля изцяло жалбата на American Airlines и го осъжда да заплати наред със собствените си съдебни разноски и тези на Комисията.
Що се отнася до първото основание, на първо място, относно буквалното тълкуване на понятието „подходящо използване“, в точки 103 и 104 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че приравняването на „подходящо използване“ с „липса на злоупотреба“ е съвместимо с текста на съответните разпоредби. В точки 105 и 106 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд констатира, че предложеното от American Airlines тълкуване, според което „подходящото използване“ следва да се разбира като „използване в съответствие с офертата“, като същевременно на Комисията се предоставя определена свобода на преценка в това отношение, също е съвместимо с буквално тълкуване на понятието „подходящо използване“. Въз основа на това в точка 107 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до извода, че тълкуването на последно посоченото понятие единствено въз основа на текста на окончателните ангажименти не е решаващо.
В точки 109—125 от обжалваното съдебно решение Общият съд уточнява принципите, които следва да се приложат за целите на тълкуването на понятието „подходящо използване“ и на израза „в съответствие с офертата“ по смисъла на окончателните ангажименти. Общият съд най-напред отбелязва, че следва да се вземат предвид не само текстът на окончателните ангажименти, но и техният контекст и целите на правната уредба, от която те са част. По-нататък, той припомня, че следва да се вземат предвид и специфичните правила за тълкуване, уточнени в самите окончателни ангажименти, които се позовават на решението за допускане, на общата рамка, очертана от правото на Съюза, и по-конкретно на Регламента за концентрациите и на Известието на Комисията относно средствата за защита. Освен това според Общия съд окончателните ангажименти трябва да се тълкуват и с оглед на формуляра RM относно окончателните ангажименти, тъй като този формуляр съдържа информацията и документите, необходими на Комисията, за да може да провери дали поетите от страните по сливане ангажименти могат да направят концентрацията съвместима с вътрешния пазар. Накрая, Общият съд приема, че тъй като Регламентът за разпределяне на слотовете е част от „общата рамка, очертана от правото на Съюза“, той следва да бъде взет предвид при тълкуването на понятието „подходящо използване“.
На второ място, що се отнася до систематичното тълкуване на израза „подходящо използване“, съдържащо се в клауза 1.10 от окончателните ангажименти, в точки 201—249 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че това понятие може да се разбира като съответстващо на липса на „злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от посочените ангажименти.
В това отношение в точка 209 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че доколкото се предполага, че от страните по сливането се е очаквало да въведат предходни права „като тези“, предложени по делото IAG/bmi, в съответствие с начина, по който са структурирани тези ангажименти, разпоредбите относно „злоупотребата“ са релевантни за предоставянето на предходни права. Освен това в точка 220 от това решение Общият съд приема, че добавянето на израза „в съответствие с офертата“, който според American Airlines следва да се разбира като „фактическа“ дефиниция на предходността, текстуално се отклонява съществено от начина, по който са структурирани съответните разпоредби от разглежданите ангажименти по делото IAG/bmi. Въз основа на това в точки 232 и 233 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до извода, че от проверката относно релевантността на индикациите, съдържащи се във формуляра RM относно окончателните ангажименти, следва, че изразът „в съответствие с офертата“ е само „незначително езиково отклонение“ и че следователно подходът на American Airlines, според който тази формулировка представлява материалноправно условие за предоставянето на предходни права, не може да бъде възприет.
На трето място, що се отнася до тълкуването на израза „подходящо използване“, съдържащ се в клауза 1.10 от окончателните ангажименти, с оглед на контекста на тази разпоредба и на целите, преследвани от правната уредба, от която тя е част, в точки 250—292 от обжалваното съдебно решение Общият съд потвърждава тълкуването, възприето от Комисията в спорното решение, че понятието „подходящо използване“ съответства на „липса на злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти.
От една страна, в точки 253—278 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че предоставянето на предходни права е имало за цел да направи слотовете по-привлекателни, като по този начин се насърчи новият участник да поеме слотовете, за да се направи по този начин достатъчно вероятно действителното прилагане на ангажиментите. Така Общият съд отхвърля тезата на American Airlines относно „максималния конкурентен натиск“, с мотива че тя не се подкрепя нито от решението за допускане, нито от разпоредбите на окончателните ангажименти и че е несъвместима със самото естество на предходните права.
От друга страна, в точки 279 и 280 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че Регламентът за слотовете предоставя общия контекст за тълкуването на понятието „подходящо използване“ като съответстващо на „липса на злоупотреба“. Той счита, че освен това използването от Delta на слотовете му през периода на използване е било в съответствие с изискванията по член 10, параграфи 2 и 3 от посочения регламент.
В точка 293 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че изразът „подходящо използване“, съдържащ се в клауза 1.10 от окончателните ангажименти, е тълкуван правилно от Комисията като означаващо „липса на злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от посочените ангажименти.
Що се отнася до второто основание на жалбата, в точка 303 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че доколкото преценката на различните обстоятелства, изтъкнати в подкрепа на това основание, е ирелевантна за преценката дали е налице „злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти, посоченото основание трябва да се отхвърли.
Производството пред Съда и исканията на страните
На 26 февруари 2021 г. American Airlines подава жалба срещу обжалваното съдебно решение в секретариата на Съда.
С жалбата си American Airlines иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отмени спорното решение,
–
при условията на евентуалност, ако счете за необходимо, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане в съответствие с решението на Съда, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в това производство, както и в производството пред Общия съд.
Комисията иска Съдът да отхвърли жалбата и да осъди American Airlines да заплати съдебните разноски.
Delta иска от Съда да отхвърли изцяло жалбата и да осъди American Airlines да заплати съдебните разноски по настоящото производство, както и по производството пред Общия съд.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си American Airlines изтъква едно-единствено основание, изведено от грешка при прилагане на правото, допусната от Общия съд, когато той е приел, че понятието „подходящо използване“ по смисъла на клауза 1.10 от окончателните ангажименти трябва да се тълкува като означаващо „липса на злоупотреба“. Освен това Общият съд неправилно е потвърдил решението за признаване на предходни права на Delta, като се има предвид, че то не е експлоатирало предоставените слотове.
Това основание съдържа три части. В първата част American Airlines поддържа, че при тълкуването на израза „подходящо използване“ Общият съд не е взел предвид целите съответно на Регламента за концентрациите, Известието на Комисията относно средствата за защита и на самите ангажименти, поети между страните по сливането. Във втората част то изтъква, че Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че понятието „подходящо използване“ трябва да се тълкува като означаващо „липса на злоупотреба“. В третата част American Airlines твърди, че Общият съд е допуснал грешка при тълкуването на формуляра RM относно окончателните ангажименти и на клауза 1.9 от посочените ангажименти, по-специално що се отнася до правните последици, които следва да се изведат от израза „в съответствие с офертата“.
По първата част от единственото основание
Доводи на страните
С първата част от единственото си основание American Airlines по същество оспорва телеологическото и контекстуалното тълкуване, възприето от Общия съд в точки 250—292 от обжалваното съдебно решение, на понятието „подходящо използване“ по смисъла на клауза 1.10 от окончателните ангажименти. В това отношение American Airlines поддържа, че при тълкуването на израза „подходящо използване“ Общият съд не е взел предвид, първо, целите на Регламента за концентрациите и на приложените съгласно този регламент средства за защита, второ, специфичните цели на окончателните ангажименти и трето, цялостната корективна рамка, създадена с тези ангажименти.
На първо място, American Airlines твърди, че за да се определи дали е било извършено „подходящо използване“ на коригиращите слотове, е необходимо да се прецени дали конкретното използване на слотовете е съвместимо с целта на ангажиментите, предвидена в съображение 30 от Регламента за концентрациите и в точка 9 от Известието на Комисията относно средствата за защита, която е да се „отстранят […] изцяло“ проблемите в областта на конкуренцията. Според него, тъй като в обжалваното съдебно решение при извършването на анализа не са взети предвид тези елементи, то е опорочено от явна грешка в тълкуването.
На второ място, American Airlines твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на понятието „подходящо използване“, като не е взел предвид преследваната с окончателните ангажименти специфична цел и като е поставил акцента върху целта във връзка с предходните права. В това отношение American Airlines най-напред упреква Общия съд, че в точка 30 от обжалваното съдебно решение не се е позовал на съществените елементи от изводите на Комисията относно посочените ангажименти, споменати в параграфи 176, 178—181, 186 и 197—199 от спорното решение.
По-нататък, American Airlines упреква Общия съд, че не е приложил критерия за ефективност на средството за защита при тълкуването на понятието „подходящо използване“, въпреки че Delta не е използвало 470 коригиращи слота. Всъщност, както следвало от съдебната практика, цитирана в точка 120 от обжалваното съдебно решение, ангажиментите трябва да представляват пряк и достатъчен отговор, който може да разсее убедително всички сериозни съмнения относно разглежданата операция.
Освен това American Airlines поддържа, че в точки 250—278 от обжалваното съдебно решение Общият съд е взел предвид единствено целта на предходните права да подобрят присъщата привлекателност на слотовете, без да прецени самата цел на окончателните ангажименти, а именно да се компенсира загубата на конкуренция, произтичаща от прекратяването на ежедневната услуга от една от страните по сливането, като така се гарантира в достатъчна степен навлизането на пазара на конкуренти по маршрута LHR—PHL. American Airlines отбелязва във връзка с това, че въпросът дали ефективното използване на времевите слотове отговаря на тази цел, представлява един от основните елементи за всяко решение в областта на предходните права.
Накрая, American Airlines изтъква, че в точки 266 и 267 от обжалваното съдебно решение Общият съд е смесил предмета и целта на предходните права с условието за „подходящо използване“, за да могат да се ползват тези права. Според него, доколкото целта на страните по окончателните ангажименти за слотовете е била да се възстанови предоставянето на ежедневната услуга на една от страните по сливането, за да се отстранят изцяло проблемите в областта на конкуренцията, конкретното използване на тези слотове за постигането на тази цел е не само напълно съвместимо с определянето на „подходящото използване“ и решението за предоставяне или не на предходни права, но представлява съществен аспект на този анализ.
На трето място, American Airlines упреква Общия съд, че при контекстуалното тълкуване на понятието „подходящо използване“ не е взел предвид всички релевантни разпоредби от окончателните ангажименти, които са необходими за правилното правно тълкуване на това понятие. В това отношение то се позовава по-специално на клаузи 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 и 1.27 от посочените ангажименти. Разгледани заедно, тези разпоредби представлявали съгласувана система, позволяваща да се постигне основната цел, преследвана с установеното средство за защита, която е да се „отстранят […] изцяло“ проблемите в областта на конкуренцията. По-специално то оспорва анализа, направен от Общия съд в точки 245—248 от обжалваното съдебно решение, на тези съображения, които според него са изложени непълно в решението.
Освен това American Airlines твърди, че непълно отчитане на релевантния вътрешен контекст на окончателните ангажименти би оказало значително отражение върху равнището на експлоатация на изискваните слотове. В това отношение то поддържа, че когато нов участник се отклонява, какъвто е настоящият случай, от условията на офертата си, въз основа на които са му били предоставени слотове, за да определи дали новият участник е осъществил „подходящо използване“ на коригиращите слотове, Комисията трябва да разгледа причините, поради които новият участник се е отклонил от офертата си, и да определи дали тези отклонения са основателни с оглед на целта и съдържанието на ангажиментите, но също така и с оглед на относимите данни за анализа и за икономическата преценка. Ако Комисията бе възприела този подход, Delta би се стремяло да избегне всяко необосновано отклонение от условията на офертата си при спазване на принципа pacta sunt servanda, което би допринесло за разрешаването на проблемите в областта на конкуренцията, произтичащи от сливането. Според него тези съображения се подкрепят от точка 54 от доклада от 13 април 2018 г. на независимия довереник, изпратен до Комисията по повод на предоставянето на предходни права на Delta.
Накрая, American Airlines твърди, че в точки 279—292 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал явна грешка в тълкуването, като е приел, че „контекстуалното тълкуване“ на окончателните ангажименти трябва да се извърши с оглед на Регламента за слотовете.
Комисията оспорва тези твърдения на American Airlines и изтъква, че в обжалваното съдебно решение Общият съд е разгледал изчерпателно както целите на Регламента за концентрациите и приложените съгласно този регламент средства за защита, така и окончателните ангажименти.
От своя страна, Delta твърди, че тази част от основанието е недопустима, тъй като American Airlines единствено повтаряло вече изложените в първоинстанционното производство доводи, без да направи точен анализ на обжалваното съдебно решение.
Съображения на Съда
Що се отнася до допустимостта на първата част от единственото основание, оспорено от Delta, следва да се припомни, че по-специално от член 168, параграф 1, буква г) и член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда следва, че жалбата трябва точно да посочва пороците на решението, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които по специфичен начин се подкрепя това искане. Съдът многократно е постановявал в това отношение, че дадена жалба е недопустима, ако не съдържа доводи, насочени конкретно към установяване на грешка при прилагане на правото, опорочаваща решението на Общия съд, а само повтаря вече изложени пред този съд основания и доводи, включително такива, които се основават на изрично отхвърлени от него факти. Всъщност подобна жалба реално представлява просто искане за преразглеждане на подадената пред Общия съд искова молба или жалба, което е извън компетентността на Съда в производството по обжалване (решение от 20 януари 2022 г., Румъния/Комисия,
C‑899/19 P
,
EU:C:2022:41
, т.
).
В случая, както следва от точки 64—72 от настоящото решение, доводите в подкрепа на първата част на единственото правно основание на American Airlines изрично се отнасят до грешката при прилагане на правото, за която се твърди, че е допусната от Общия съд при телеологическото и контекстуалното тълкуване на понятието „подходящо използване“, и в това отношение препращат ясно и точно към точките от обжалваното съдебно решение, които те възнамеряват да оспорят, а именно точки 245—278 от него, както и към правните доводи, с които по специфичен начин се подкрепя тази част.
Следователно повдигнатото от Delta възражение за недопустимост на настоящата част, с мотива че American Airlines само повтаря доводите, изложени пред Общия съд, трябва да се отхвърли.
По същество следва да се отбележи, че от съображение 30 от Регламента за концентрациите и от точки 5 и 9 от Известието на Комисията относно средствата за защита следва, че когато дадена операция по концентрация поражда съмнения относно конкуренцията, поради това че би могла да възпрепятства значително ефективната конкуренция, страните по сливането могат да предложат средства за защита, приети съгласно Регламента за концентрациите и наречени „ангажименти“, с цел отстраняване на установените от Комисията проблеми. Освен това в съображение 30 от Регламента за концентрациите се уточнява, че ангажиментите могат да бъдат приети в хода на предварителното разследване (фаза I), когато проблемът с конкуренцията е вече установен и може лесно да бъде отстранен.
Така ангажиментите, от една страна, имат за цел да отстранят изцяло констатираните от Комисията проблеми в областта на конкуренцията, така че въпросната операция по концентрация да не възпрепятства съществено упражняването на ефективна конкуренция. От друга страна, по-специално поетите в хода на предварителното разследване ангажименти, какъвто е случаят с окончателните ангажименти, имат за цел да разсеят всички сериозни съмнения относно това дали концентрацията ще навреди съществено на действителната конкуренция в рамките на вътрешния пазар или на съществена част от него.
На първо място, следва да се отбележи, че в обжалваното съдебно решение Общият съд надлежно е разгледал целите на Регламента за концентрациите и на приложените съгласно този регламент средства за защита.
В това отношение Общият съд най-напред отбелязва в точка 110 от обжалваното съдебно решение, що се отнася до тълкуването на разпоредбите на окончателните ангажименти, че следва да се вземе предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част. В точки 111 и 112 от обжалваното съдебно решение Общият съд уточнява, че следва да се вземат предвид и специфичните правила за тълкуване, посочени в трета алинея от окончателните ангажименти, съгласно които посочените ангажименти трябва да се тълкуват с оглед на решението за допускане, общата рамка, очертана от правото на Съюза, и по-конкретно с оглед на Регламента за концентрациите и с оглед на Известието на Комисията относно средствата за защита.
По-нататък, в точки 117 и 120 от обжалваното съдебно решение Общият съд припомня, че за да могат ангажиментите да бъдат приети от Комисията, те трябва да направят нотифицираната концентрация съвместима с общия пазар. Способите за защита, които произтичат от тези ангажименти, трябва да бъдат достатъчно надеждни и устойчиви, за да може създаването или засилването на господстващо положение или пречките пред ефективната конкуренция, които ангажиментите имат за цел да възпрепятстват, да не могат да възникнат в сравнително близко бъдеще. Общия съд пояснява, че поетите в хода на предварителната фаза ангажименти са, предвид обхвата и съдържанието им, от такова естество, че да позволят на Комисията да приеме решение за одобряване, без да започва фаза на задълбочено разследване, доколкото посочените ангажименти са позволили на Комисията да приеме, че те представляват пряк и достатъчен отговор, който може да разсее убедително всички сериозни съмнения.
Накрая, в рамките на направеното от него телеологическо тълкуване на понятието „подходящо използване“ Общият съд припомня в точка 255 от обжалваното съдебно решение, че страните по сливането поемат ангажименти, за да позволят на Комисията да установи, че те разсейват сериозните ѝ съмнения, и поради това да обяви сливането за съвместимо с вътрешния пазар.
От това следва, че American Airlines не може да твърди, че при тълкуването на израза „подходящо използване“, съдържащ се в клауза 1.10 от окончателните ангажименти, Общият съд не е взел предвид целите на Регламента за концентрациите и на приложените съгласно този регламент средства за защита. Всъщност фактът, че в обжалваното съдебно решение Общият съд не е споменал изрично съображение 30 от Регламента за концентрациите и точка 9 от Известието на Комисията относно средствата за защита, не означава, че той все пак не е взел предвид целите на ангажиментите, произтичащи от приложимата правна уредба. Следователно този довод трябва да бъде отхвърлен.
На второ място, American Airlines изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на понятието „подходящо използване“, тъй като не е взел предвид специфичната цел, преследвана с окончателните ангажименти, а именно да се отстранят изцяло породените от сливането проблеми в областта на конкуренцията.
В това отношение е достатъчно да се констатира, че American Airlines изхожда от погрешната предпоставка, че специфичната цел на окончателните ангажименти, установена, за да може разглежданата операция по концентрация да бъде съвместима с вътрешния пазар, се състои в това да се възстанови изцяло предоставянето на ежедневната услуга, осигурявана преди това от една от страните по сливането.
Всъщност, както следва от точка 79 от настоящото решение, целта на поетите от страните по сливането ангажименти, както е предвидено в Регламента за концентрациите, е да се разсеят сериозните съмнения, изразени от Комисията по отношение на съвместимостта на разглежданата операция по концентрация с вътрешния пазар.
Освен това, както посочва в точка 76 от заключението си генералният адвокат, предоставянето на предходни права в рамките на посочените ангажименти не преследва самостоятелна цел, а цели да подпомогне осъществяването на общата цел на ангажиментите, състояща се в това да се отстранят проблемите в областта на конкуренцията по маршрута LHR—PHL, като предлагането на разглежданите слотове се направи по-привлекателно за авиокомпаниите, които биха били стимулирани да влязат по този маршрут с конкурентна въздухоплавателна услуга.
В този контекст следва да се отбележи, първо, че както констатира Общият съд в точки 266 и 267 от обжалваното съдебно решение, самото естество на предходните права е несъвместимо с довода на жалбоподателя, че понятието „подходящо използване“ следва да се тълкува така, че да се осигури „максимален конкурентен натиск“. Всъщност предоставянето на предходни права предполага възможност за новия участник да използва слотовете по който и да е летищен маршрут след период на използване от шест сезона на IATA. Следователно включването на предходни права в окончателните ангажименти не може да преследва целта за създаване на максимален конкурентен натиск по маршрута LHR—PHL.
Второ, следва да се констатира, че в окончателните ангажименти не се уточнява определен брой честоти, които евентуалният нов участник е бил длъжен да експлоатира. Всъщност, от една страна, клауза 1.1 от окончателните ангажименти се ограничава с посочване на максималния брой освободени коригиращи слотове, но не и на броя на честотите, които евентуалният нов участник трябва да експлоатира. От друга страна, в клауза 1.13, буква б) от окончателните ангажименти относно „злоупотребата“ само се посочва броят на честотите, които трябва да се използват, за да може експлоатацията на по-малък брой честоти от този, който евентуалният нов участник е предложил да използва, да не се счита за „злоупотреба“. Също така в тази клауза се уточнява, че използването на слотовете трябва да бъде съвместимо с правилото 80/20.
Освен това, както по същество отбелязва генералният адвокат в точки 71 и 72 от заключението си, целта на тези ангажименти не е да се възстанови предоставянето на ежедневната услуга, осигурявана от страните по сливането преди тази операция, а конкурентният натиск, упражняван от тях преди посочената операция. Поемането на ежедневната услуга също не е предварително условие за предоставянето на предходни права на евентуалния нов участник или участници на пазара. Всъщност прехвърлянето на слотовете на нов предвиден в окончателните ангажименти участник има за цел този нов участник да може да ги използва при същите условия като приложимите към страните по сливането преди извършването му.
Освен това изискването за използването на всички слотове не би било в съответствие със специфичната цел на окончателните ангажименти, която, видно от точка 87 от настоящото решение, е да позволи достатъчно, своевременно и вероятно навлизане на евентуален нов участник по този маршрут.
Трето, както следва от параграф 180 от решението за допускане, наличността на времевите слотове е основната бариера за навлизане по маршрута, по отношение на който са установени сериозни съмнения, и поради това в решението се констатира, че окончателните ангажименти са имали за цел да премахнат или да намалят значително тази бариера за навлизане на пазара на LHR, за да се позволи достатъчно своевременно и вероятно навлизане на евентуален нов участник по този маршрут.
Ето защо трябва да се отхвърлят доводите на American Airlines, според които целта на окончателните ангажименти е да се гарантира, че проблемът със загубата на конкуренция, произтичаща от прекратяването на ежедневната услуга, експлоатирана преди това от една от страните по сливането, може да се „отстрани […] изцяло“ чрез поемане на тази ежедневна услуга.
Освен това American Airlines не може да упреква Общият съд, че е взел предвид единствено целта, преследвана с предоставянето на предходни права, състояща се в засилване на привлекателността на коригиращите слотове, като е пренебрегнал по-широката цел на окончателните ангажименти да се осигури въвеждането на действително разрешение на проблемите във връзка с конкуренцията, породени от нотифицираната концентрация.
Всъщност в това отношение е достатъчно да се отбележи, както е видно от точка 88 от настоящото решение, че предоставянето на предходни права не е преследвало самостоятелна цел, а цели да се подпомогне осъществяването на общата цел на окончателните ангажименти, състояща се в това да се отстранят изцяло проблемите в областта на конкуренцията по маршрута LHR—PHL.
Следователно Общият съд не е допуснал грешка, като е приел в точки 257—261 от обжалваното съдебно решение, че включването на предходните права в окончателните ангажименти е имало за цел да насърчи новия участник да поеме слотовете, за да направи по този начин достатъчно вероятно действителното прилагане на тези ангажименти по маршрута LHR—PHL, като така допринесе за постигането на общата цел на посочените ангажименти, а именно да се отстранят констатираните от Комисията проблеми в областта на конкуренцията. Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като при тълкуването на посоченото в клауза 1.10 от окончателните ангажименти понятие „подходящо използване“ е взел предвид по-конкретно целта, която се преследва с предоставянето на предходни права.
Накрая, доколкото в точки 87—96 от настоящото решение бе констатирано, че специфичната цел на окончателните ангажименти не е била да се гарантира максималната експлоатация на слотовете, така че да се осигури „максимален конкурентен натиск“, доводите на American Airlines, че в точка 30 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е взел предвид съществените елементи на окончателните ангажименти, произтичащи от решението за допускане, не могат да бъдат приети.
На трето място, American Airlines твърди, че Общият съд е допуснал грешка при контекстуалното тълкуване на понятието „подходящо използване“, тъй като се е ограничил да разгледа изолирано клауза 1.13 от окончателните ангажименти, без да вземе предвид цялостната корективна рамка на тези ангажименти, и по-специално клаузи 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 и 1.27 от тях.
В това отношение следва да се констатира, че от тези клаузи изрично следва, че те се отнасят до реда и условията за изпълнение на окончателните ангажименти, като от тях не може да се определи дали новият участник е използвал правилно слотовете, разпределени при предоставянето на предходни права. Всъщност максималният брой освободени коригиращи слотове (клауза 1.1), броят на честотите, които новият участник е решил да експлоатира (клауза 1.24), критериите за оценка на офертата на новия участник (клаузи 1.26 и 1.27) и фактът, че предоставянето на предходни права подлежи на одобрение от Комисията по съвет на независимия довереник в края на периода на използване (клауза 1.11), не предоставят релевантни критерии, за да се определи дали използването на офертата е било „подходящо“. Така, както правилно отбелязва Общият съд в точка 248 от обжалваното съдебно решение, разпоредбите, уреждащи офертата на новия участник и оценката на тази оферта, са релевантни не за предоставянето на предходни права, а за предоставянето на коригиращи слотове.
Освен това, както вече бе споменато в точка 90 от настоящото решение, единствената разпоредба от окончателните ангажименти, която действително се отнася до използването на слотовете, е клауза 1.13, буква б) от тези ангажименти, с която се определя броят на честотите, които трябва да се експлоатират, за да може по-малък брой честоти от този, който евентуалният нов участник е предложил да използва, да не се счита за „злоупотреба“. Това използване трябва да е съвместимо с правилото 80/20. Следователно от прочита на тази клауза е видно, че евентуалният нов участник не е бил длъжен да използва всички коригиращи слотове, чието използване е поискал, както твърди American Airlines.
Във всеки случай нито една от посочените от American Airlines клаузи на окончателните ангажименти не изисква евентуалният нов участник да поеме ангажимент да използва всички коригиращи слотове, чието използване е поискал, нито да обоснове каквото и да било отклонение от офертата си. Поради това следва да се отхвърли и доводът на American Airlines, че по-подробно тълкуване на разпоредбите на окончателните ангажименти би оказало отражение върху изискваното равнище на експлоатация на изискваните слотове.
Накрая, тъй като клауза 1.13, буква б) от окончателните ангажименти предвижда, че за да се определи дали новият участник е допуснал „злоупотреба“ с разпределените слотове, това използване трябва да е съвместимо с принципа „използвани слотове или загубени слотове“, посочен в член 10, параграф 2 от Регламента за слотовете, Общият съд също не е допуснал грешка, като е приел, че контекстуалното тълкуване на окончателните ангажименти трябва да се извърши с оглед на Регламента за слотовете.
Освен това контекстуалното тълкуване на понятието „подходящо използване“ с оглед на Регламента за слотовете е обосновано, доколкото в трета алинея от преамбюла на окончателните ангажименти се уточнява, че те трябва да се тълкуват по-специално в „общата рамка, очертана от правото на Съюза“. Така в точка 124 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно отбелязва, че Регламентът за слотовете следва да се вземе предвид, тъй като е част от „общата рамка, очертана от правото на Съюза“.
Що се отнася до доводите на American Airlines относно допуснатите от Общия съд грешки в точки 279—292 от обжалваното съдебно решение, те ще бъдат разгледани по-долу, тъй като са по-скоро част от твърденията, повдигнати в рамките на втората част на единственото основание.
С оглед на изложените по-горе съображения първата част от единственото основание за обжалване следва да се отхвърли.
По втората част от единственото основание
Доводи на страните
С втората част на единственото си основание American Airlines твърди, че Общият съд неправилно е приел, че понятието „подходящо използване“ трябва да се тълкува като еквивалентно на „липса на злоупотреба“.
В това отношение American Airlines изтъква, на първо място, че прилагането на критерия за „липса на злоупотреба“ при тълкуването на понятието „подходящо използване“ води до равнище на използване на слотовете, което е несъвместимо с целите на окончателните ангажименти, преследвани от страните по сливането.
По-специално American Airlines оспорва съображенията на Общия съд, изложени в точка 291 от обжалваното съдебно решение, според които фактът, че процентът на експлоатация на слотовете от Delta се движи в диапазона от 76,4 % до 81 %, не означава, че целта на окончателните ангажименти е била компрометирана. Всъщност според жалбоподателя всеки път когато не е използван коригиращ слот, целта на Регламента за концентрациите, насочена към това да се „отстранят […] изцяло“ проблемите в областта на конкуренцията, не се постига и е налице „значително възпрепятстване на ефективната конкуренция“. Доколкото Delta не е осигурило 470 услуги (общо отиване и връщане) по маршрута LHR—PHL, установената с окончателните ангажименти специфична цел не била постигната, тъй като тези слотове в крайна сметка не са били осигурени от никоя авиокомпания. Следователно този резултат представлявал важна насока за това, че понятието „липса на злоупотреба“ не е еквивалентно на понятието „подходящо използване“.
Според жалбоподателя, макар Комисията да разполага с широко право на преценка, за да прецени дали ангажиментите представляват достатъчен отговор, който може да разсее всички сериозни съмнения, тя не можела да измени тези обвързващи ангажименти чрез тълкуване на понятието „подходящо използване“, което не е съвместимо с техните цели и условия.
На второ място, American Airlines твърди, че Общият съд е допуснал други грешки в обжалваното съдебно решение, като е приел, че понятието „подходящо използване“ трябва да се разбира като „липса на злоупотреба“.
Първо, American Airlines поддържа, че в точки 95, 103, 104 и 207 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно се е основал на обичайното значение на термина „злоупотреба“, за да приеме, че той е съвместим с понятието „подходящо използване“. В това отношение American Airlines изтъква, че Общият съд е трябвало да признае, че обичайният смисъл на термина „злоупотреба“ обхваща всяко положение, при което обещанията, направени с цел получаване на правно предимство, по-специално на предходни права, не са били спазени без достатъчно обоснована причина, какъвто бил настоящият случай.
Второ, American Airlines изтъква, че в точки 209 и 210 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно се е основал на обстоятелството, че разпоредбите относно „злоупотребата“ се съдържат в раздела относно „[п]редоставяне на предходни права във връзка със слотовете“ в ангажиментите, разглеждани по дело IAG/bmi, като неправилно е приел, че този израз означава „неподходящо използване“. В това отношение жалбоподателят отбелязва, че в настоящото дело в окончателните ангажименти не се съдържа посоченото заглавие. Освен това според него този раздел от ангажиментите, разглеждани по дело IAG/bmi, за който се счита, че се отнася до „предходните права“, всъщност се отнасял до други аспекти, които са без значение за тълкуването на понятието „подходящо използване“.
Трето, American Airlines поддържа, че Общият съд не е анализирал последователно и цялостно съображението, че клауза 1.13 от окончателните ангажименти относно понятието „злоупотреба“ представлява критерий за определяне на това, което следва да се разбира под „подходящо използване“. American Airlines отбелязва, че мотивите, поради които Общият съд е приел, че тази разпоредба предоставя критерия за определяне на обхвата на понятието „подходящо използване“, се намират в различни части от обжалваното съдебно решение и следователно този процес бил показателен за погрешността на този анализ.
Четвърто, American Airlines изтъква, че в точка 279 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че Регламентът за слотовете предоставя „контекста“ за тълкуване на понятието „подходящо използване“ като означаващо „липса на злоупотреба“. На първо място, то поддържа, че това съображение е несъвместимо с текста на трета алинея от преамбюла на окончателните ангажименти, тъй като тази разпоредба не споменава посочения регламент сред нормите, съгласно които трябва да се тълкуват тези ангажименти, въпреки че той е цитиран в други части от посочените ангажименти. По-нататък, то изтъква, че целта на Регламента за слотовете не съответства на целите на средствата за защита от Регламента за концентрациите и на специалните средства за защита, приети по настоящото дело. Накрая, жалбоподателят поддържа, че в точка 281 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е обяснил защо с този регламент трябва да се определят условията за „подходящо използване“, нито по какъв начин.
Комисията, подкрепяна от Delta, оспорва твърденията на American Airlines.
Съображения на Съда
На първо място, American Airlines твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приложил критерия за „липса на злоупотреба“ при тълкуването на понятието „подходящо използване“. Това тълкуване би довело до приемането на равнище на използване на слотовете, което би било несъвместимо със самите цели на окончателните ангажименти. В това отношение в точки 86—94 от настоящото решение вече бе посочено, от една страна, че целта на установените в случая средства за защита е да се улесни навлизането на конкуренти по маршрута LHR—PHL, а не да се възстанови изцяло предоставянето на ежедневната услуга, осигурявана преди това от една от страните по сливането. От друга страна, в текста на окончателните ангажименти не се установява конкретен брой честоти, които трябва да се експлоатират от евентуалния нов участник, за да се осигури ефективна конкуренция.
Следва обаче да се констатира, че именно задължението за използване на слотовете, разпределени за целите на предоставянето на предходни права, както се поддържа от American Airlines, би било следователно в противоречие с разпоредбите и целите на окончателните ангажименти и би могло да застраши тяхната ефективност.
Всъщност, първо, изискването за пълно използване на разпределените на новия участник слотове би било в противоречие с регламентиращата този сектор и приложима в областта на слотовете правна уредба, която е посочена в клауза 1.13 от окончателните ангажименти и в точка 89 от настоящото решение и по силата на която трябва да се спазва правилото 80/20. В този смисъл налагането по отношение на нов участник на процент на експлоатация, който е по-висок от това правило, би означавало, че спрямо Delta ще се прилагат по-строги условия на експлоатация от тези, които са се прилагали по отношение на страните по сливането, преди да бъде извършена концентрацията, и които са се прилагали към American Airlines след концентрацията.
Второ, изискването за максимална експлоатация на слотове, които са били разпределени на нов участник, нарушава приложимата правна уредба и целта на окончателните ангажименти, която е да се гарантира ефективна конкуренция по маршрута LHR—PHL. Всъщност, доколкото на новия участник се налага по-голям процент на експлоатация от този на неговите конкуренти, страни по сливането, които са се ползвали от правилото 80/20, Delta не би могло да упражнява дейността си при равни условия с основния си конкурент American Airlines.
Трето, както следва от точка 92 от настоящото решение, налагането на нов участник на такова изискване за експлоатация на слотове би противоречало на специфичната цел на окончателните ангажименти, която е да се улесни навлизането на конкуренти по маршрута LHR—PHL, като този маршрут се направи по-привлекателен чрез предоставянето на предходни права. Всъщност налагането на изискване за процент на използване, по-висок от правилото 80/20, би могло да доведе до възпиращ ефект, като се намали или дори се премахне ефективността на тази част от окончателните ангажименти, която е свързана със слотовете. При тези обстоятелства ангажиментите на страните по сливането не позволявали да се разсеят всички сериозни съмнения относно съвместимостта на дадена концентрация с вътрешния пазар по смисъла на параграф 179 от решението за допускане.
Четвърто, защитаваното от American Airlines тълкуване би нанесло вреди не само на новия участник, но и на третите лица, поемащи дейностите на страните по сливането, които, както правилно отбелязва Общият съд в точки 125 и 275 от обжалваното съдебно решение, до голяма степен се определят от окончателните ангажименти. Всъщност, доколкото условията за поемането на такива дейности са определени в ангажиментите, те биха имали отражение върху търговския им избор и могат да породят у тях оправдани очаквания.
Пето, American Airlines не може основателно да поддържа, че всеки път когато не е използван коригиращ слот, целта да се „отстранят […] изцяло“ проблемите в областта на конкуренцията, не би била постигната и че това би довело до „значителното възпрепятстване на ефективната конкуренция“. Всъщност, както правилно е постановил Общият съд в точка 250 от обжалваното съдебно решение, е важно критериите за предоставяне на предходни права да бъдат ясни и проверими и да гарантират правна сигурност на новия участник. В това отношение единствено тълкуване, според което „подходящо използване“ се разбира като съответстващо на липса на „злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти, гарантира необходимата правна сигурност, като установява точно и ясно правило, а именно правилото 80/20, за използването на слотовете.
От гореизложените съображения следва, че използването на слотовете от конкурент, различен от страните по сливането, при спазване на условията, предвидени в клауза 1.13 от окончателните ангажименти относно „злоупотребата“, гарантира с оглед на тези ангажименти ефективна конкуренция по смисъла на приложимата правна уредба.
Що се отнася до довода на American Airlines, че в точка 291 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че фактът, че процентът на експлоатираните от Delta слотове е бил между 76,4 % и 81 %, не би могъл да означава, че целта на окончателните ангажименти е била компрометирана, достатъчно е да се констатира, че с този довод American Airlines оспорва направените в точки 285—291 от обжалваното съдебно решение фактически преценки относно методологията, използвана от Комисията и възприета от Общия съд при изчисляване на процентите на използване на Delta, без да се позовава на изопачаване на фактите или на доказателствата. Във всеки случай, както следва от точка 294 от обжалваното съдебно решение, подобен довод е неотносим, доколкото American Airlines не оспорва направения от спорното решение извод, че използването на слотовете от Delta не представлява „злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти.
На второ място, American Airlines твърди, че Общият съд е допуснал други грешки в обжалваното съдебно решение, като е приел, че понятието „подходящо използване“ трябва да се разбира като „липса на злоупотреба“.
В това отношение следва да се отхвърлят, първо, твърденията, че Общият съд неправилно се е основал на обичайното значение на понятието „злоупотреба“, за да приеме, че то е съвместимо с понятието „подходящо използване“. От една страна, в точка 107 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че само буквалното тълкуване на разглежданите разпоредби не е решаващо за целите на тълкуването на понятието „подходящо използване“. От друга страна, в точка 249 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че съгласно систематично тълкуване на разглежданите разпоредби изразът „подходящо използване“, съдържащ се в клауза 1.10 от окончателните ангажименти, може да се разбира като равнозначен на липса на „злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от посочените ангажименти.
Второ, трябва да се отхвърлят доводите на American Airlines, че в точки 209 и 210 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно се основал на обстоятелството, че разпоредбите относно „злоупотребата“ се съдържат в раздела относно „предоставяне на предходни права във връзка със слотовете“ от разглежданите по дело IAG/bmi ангажименти.
Всъщност, от една страна, както следва от точка 9 от настоящото решение, разглежданите по дело IAG/bmi ангажименти са послужили за образец на окончателните ангажименти. Следователно фактът, че последните не съдържат заглавието „Предоставяне на предходни права във връзка със слотовете“, е ирелевантен, тъй като, ако страните по сливането са искали да се отклонят от този образец, това отклонение е трябвало да бъде направено в окончателните ангажименти, в съответствие с раздел 3 от формуляра RM, възпроизведен в точка 13 от настоящото решение. От друга страна, фактът, че в раздела „Предоставяне на предходни права във връзка със слотовете“ от разглежданите по дело IAG/bmi ангажименти фигурират и няколко разпоредби, които не се отнасят до предоставянето на тези права, също не поставя под въпрос съображението в точка 209 от обжалваното съдебно решение, че тези ангажименти представляват валидно основание за тълкуването на окончателните ангажименти.
Трето, не могат да се приемат и доводите на American Airlines, че фактът, че критерият за определяне на понятието „подходящо използване“ е изложен в различни части от обжалваното съдебно решение, е показателен за погрешността на този анализ. Всъщност с подобно съображение не може да докаже, че Общият съд е допуснал грешка при преценката си, че понятието „злоупотреба“ е релевантно за определяне на обхвата на понятието „подходящо използване“.
Четвърто, следва да се отхвърлят доводите, че в точка 279 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че Регламентът за слотовете предоставя „контекста“ за тълкуване на понятието „подходящо използване“ като означаващо „липса на злоупотреба“ по съображенията, изложени в точки 103 и 104 от настоящото решение.
Всъщност, доколкото разпоредбите на член 10, параграфи 2 и 3 от Регламента за слотовете представляват референтната правна рамка на равнището на правото на Съюза, впрочем посочена в клауза 1.13 от окончателните ангажименти, Общият съд правилно е взел предвид в точка 283 от обжалваното съдебно решение предвидения в този регламент процент на използване и е приел, че Delta е могло да очаква да упражнява дейността си в съответствие с посочената правна уредба.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 105 от заключението си, фактът, че Регламентът за слотовете преследва различни цели от Регламента за концентрациите, не е пречка той да се вземе предвид в рамките на контрола върху концентрациите. Всъщност прилагането на правилото 80/20 може да се мотивира не само със съображения, свързани с въздушния трафик, а е необходимо и за да се гарантират справедливи условия на конкуренция между Delta и основния му конкурент по маршрута LHR—PHL, а именно American Airlines, както следва от точка 120 от настоящото решение.
От това следва, че American Airlines не е доказало, че Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че изразът „подходящо използване“, съдържащ се в клауза 1.10 от окончателните ангажименти, трябва да се разбира като липса на „злоупотреба“ при използване на слотовете по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти.
С оглед на изложените по-горе съображения втората част на единственото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлена.
По третата част от единственото основание
Доводи на страните
С третата част от единственото си основание American Airlines поддържа по същество, че Общият съд е допуснал грешка при тълкуването на клауза 1.9 от окончателните ангажименти, и по-конкретно относно правните последици, които следва да се изведат от съдържащия се в нея израз „в съответствие с офертата“. Според жалбоподателя в обжалваното съдебно решение неправилно е придадено по-голямо значение на съдържанието на формуляра RM относно окончателните ангажименти.
На първо място, American Airlines твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е признал, че този формуляр RM е подготвителен документ, който не може да измени обхвата на окончателните ангажименти. Анализът, направен от Общия съд в обжалваното съдебно решение, бил несъвместим с практиката на Съюза, съгласно която „подготвителните работи“ не се считат за методи за тълкуване, които могат да изменят съдържанието или целта на разпоредба от правото на Съюза. Характерът на този документ като подготвителен произтичал ясно от разпоредбите на Регламента за прилагане, както и от Известието на Комисията относно средствата за защита.
Освен това American Airlines поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като се е основал на подготвителен документ, за да тълкува разглежданата разпоредба и да приеме, че изразът „в съответствие с офертата“, който представлява „незначително езиково отклонение“, е ирелевантен за анализа на понятието „подходящо използване“.
На второ място, American Airlines изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при тълкуването на формуляра RM относно окончателните ангажименти, тъй като изразът „в съответствие с офертата“, съдържащ се в клауза 1.9 от окончателните ангажименти, произтича от релевантния образец на ангажимента за летищните слотове на Комисията и следователно би трябвало да породи правно действие.
На трето място, American Airlines приема, че тълкуването от Общия съд на клауза 1.9 от окончателните ангажименти е неправилно. В това отношение то поддържа, че когато изразът „в съответствие с офертата“ и клауза 1.9 от окончателните ангажименти във връзка с клауза 1.10 от тях са тълкувани правилно, офертата на даден нов участник трябва да се счита за отправна точка при анализа на „подходящото използване“ и на решението за предоставяне или непредоставяне на предходни права. Според него това тълкуване било в съответствие с принципа pacta sunt servanda и съвместимо с целите, както и с цялостната корективна рамка на окончателните ангажименти.
Комисията, подкрепяна от Delta, оспорва твърденията на American Airlines. Освен това Комисията посочва, че доводите относно характера на формуляра RM относно окончателните ангажименти като подготвителен документ трябва да се отхвърлят като недопустими, тъй като този довод не е бил изтъкнат в първоинстанционното производство.
Съображения на Съда
В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 256 ДФЕС и член 58 от Статута на Съда на Европейския съюз обжалването се ограничава само до правни въпроси, доколкото основанията за обжалване трябва да се основават на доводи, изведени от производството пред Общия съд. Следователно правомощията на Съда в производството по обжалване пред него се свеждат до преценка на правното решение, дадено във връзка с изложените и разискваните в първоинстанционното производство основания (решение от 21 декември 2021 г., Algebris (UK) и Anchorage Capital Group/ЕСП,
C‑934/19 P
,
EU:C:2021:1042
, т.
и цитираната съдебна практика).
Допустимо е обаче жалбоподателят да обжалва пред Съда решението на Общия съд на основания, произтичащи от самото обжалвано съдебно решение и насочени към оспорване, от правна гледна точка, на неговата правилност (вж. в този смисъл решение от 25 януари 2022 г., Комисия/European Food и др.,
C‑638/19 P
,
EU:C:2022:50
, т.
).
Комисията повдига възражение за недопустимост на доводите, изтъкнати от American Airlines в подкрепа на настоящата част, с мотива че те не са били представени пред Общия съд.
Достатъчно е обаче да се констатира, че с настоящата част от единственото основание на жалбата си American Airlines оспорва мотивите на обжалваното съдебно решение, според които информацията, произтичаща от формуляра RM, показва, че изразът „в съответствие с офертата“ не е релевантен за тълкуването на понятието „подходящо използване“, съдържащо се в клауза 1.10 от окончателните ангажименти. От това следва, че доводите на American Airlines са допустими.
По същество обаче тези доводи не могат да бъдат приети.
Всъщност, на първо място, що се отнася до довода на American Airlines, че тълкуването на Общия съд е неправилно, тъй като той е основал анализа си на подготвителен документ, докато съгласно практиката на Съда подготвителните работи не представляват инструменти за тълкуване, следва най-напред да се отбележи, че както правилно е приел Общият съд в точки 122 и 123 от обжалваното съдебно решение, наличието на формуляра RM произтича от Регламента за концентрациите и доколкото в трета алинея от преамбюла на окончателните ангажименти се предвижда, че условията на тези ангажименти трябва да се тълкуват с оглед на този регламент, формулярът RM относно окончателните ангажименти може да бъде взет предвид от Общия съд в неговия анализ.
На следващо място, член 20, параграф 1а от Регламента за прилагане, също посочен в трета алинея от преамбюла на окончателните ангажименти за целите на тяхното тълкуване, предвижда, че предприятията са длъжни да уточнят във формуляра RM информацията и документите, които те трябва да представят, когато предлагат ангажименти. Освен това приложение IV към посочения регламент гласи, че информацията във формуляра RM е необходима, за да даде възможност на Комисията да провери дали представените ангажименти са в състояние да направят концентрацията съвместима с вътрешния пазар, като предотвратят всяко значително възпрепятстване на ефективната конкуренция.
Освен това в точка 7 от Известието на Комисията относно средствата за защита се прави позоваване и на формуляра RM и се уточнява, че страните по концентрацията, които единствени са длъжни да разполагат с цялата съществена информация, по-специално по отношение на приложимостта на предлаганите ангажименти и жизнеспособността и конкурентоспособността на активите, предлагани за продажба, да предоставят цялата информация, която е необходима за преценката на Комисията на предложението за средства за защита.
При това положение от предходните разпоредби следва, че формулярът RM не е изцяло подготвителен документ, както твърди American Airlines, а допълнителен документ към ангажиментите, който събира релевантната информация, целяща да докаже, че предприетите с тези ангажименти мерки на защита могат да направят разглежданата операция по концентрация съвместима с вътрешния пазар. Следователно този документ има за цел да улесни проверката от страна на Комисията на посочените ангажименти, за да разреши евентуално разглежданата операция. Така, както правилно отбелязва Общият съд в точка 133 от обжалваното съдебно решение, този документ е от съществено значение, за да позволи на Комисията да оцени съдържанието, целта, жизнеспособността и ефикасността на предложените ангажименти.
Накрая, следва да се констатира, че както следва от точки 250—292 от обжалваното съдебно решение, анализът на формуляра RM относно окончателните ангажименти е само един от елементите, които Общият съд е взел предвид при тълкуването на разглежданите разпоредби. Всъщност в точка 292 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че понятието „подходящо използване“ може да се тълкува като липса на „злоупотреба“ по смисъла на клауза 1.13 от окончателните ангажименти в съответствие с целта на разглежданите разпоредби и техния контекст, а не само с оглед на този формуляр RM, както твърди American Airlines. Следователно, като процедира по този начин, Общият съд не може да бъде упрекнат, че е изменил съдържанието или целта на разпоредба от правото на Съюза по смисъла на съдебната практика, на която се позовава American Airlines.
С оглед на изложените по-горе съображения Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 123 от обжалваното съдебно решение, че условията на окончателните ангажименти трябва да се тълкуват с оглед на формуляра RM относно тези задължения.
На второ място, що се отнася до довода на American Airlines, че Общият съд е допуснал грешка, като при тълкуването на разглежданата разпоредба не е взел предвид израза „в съответствие с офертата“, както е посочен в клауза 1.9 от окончателните ангажименти, той също не може да бъде приет.
Всъщност, както следва от точка 9 от настоящото решение, Комисията изрично е изискала предложените от страните по сливането ангажименти да съдържат предходни права „като тези“, посочени по делото IAG/bmi, за да може операцията по концентрация да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар. В този контекст в раздел 3 от формуляра RM, който страните по сливането са предоставили на Комисията, изрично се посочва, че окончателните ангажименти се основават на ангажиментите, разглеждани по дело IAG/bmi, и че точките, в които страните се отклоняват от посочените ангажименти, ще бъдат посочени във формуляра RM относно окончателните ангажименти. Освен това страните по сливането уточняват, че тези точки не включват „незначителните езикови отклонения“ или пояснения, които се изискват от конкретните обстоятелства. Що се отнася до разпоредбите относно предходните права, във формуляра RM относно окончателните ангажименти не е посочено никакво отклонение от приетите по делото IAG/bmi окончателни ангажименти, както се посочва в точка 14 от настоящото решение.
Следователно, след като изразът „в съответствие с офертата“ не е бил включен в разглежданите по дело IAG/bmi ангажименти и тази разлика не е посочена във формуляра RM относно окончателните ангажименти, Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 139 от обжалваното съдебно решение, че този израз представлява „незначително езиково отклонение“ при окончателните ангажименти. Също така, както е видно от раздел 3 от формуляра RM относно окончателните ангажименти, Общият съд правилно е приел в точки 143 и 144 от обжалваното съдебно решение, че American Airlines е трябвало да посочи в този формуляр всяко съществено изменение спрямо текста на разглежданите по дело IAG/bmi ангажименти, които са послужили за образец в настоящото дело.
Освен това, що се отнася до твърденията на American Airlines относно използването на образци, различни от разглежданите по дело IAG/bmi ангажименти, с оглед на изготвянето на окончателните ангажименти, следва да се отбележи, че при предоставянето на предходни права във формуляр RM относно тези задължения се посочва само образецът, съответстващ на разглежданите по дело IAG/bmi ангажименти. Примерите за ангажименти, посочени от жалбоподателя, и по-специално тези, които са предмет на дело COMP/AT.39595 — A++, не се отнасят до предходни права, както правилно отбелязва Общият съд в точка 165 от обжалваното съдебно решение. Следователно трябва да се отхвърлят доводите на American Airlines, че изразът „в съответствие с офертата“ е трябвало да бъде взет предвид при тълкуването на понятието „подходящо използване“, доколкото този израз е използван в други образци на ангажименти.
На трето място, American Airlines твърди, че правилното тълкуване на понятието „подходящо използване“ може да се разбира само като съответстващо на израза „в съответствие с офертата“, съдържащ се в клауза 1.9 от окончателните ангажименти във връзка с клауза 1.10 от тях, доколкото офертата на даден нов участник се считала за отправна точка за анализа на „подходящото използване“ и на решението дали да се предоставят предходни права. Това тълкуване било в съответствие с принципа pacta sunt servanda и съвместимо с целите, както и с цялостната корективна рамка на окончателните ангажименти.
Тези доводи трябва да се отхвърлят по съображенията, изложени в точки 101 и 102 от настоящото решение.
Освен това следва да се припомни, както посочва Delta, че фактът, че формулировката „в съответствие с офертата“ вече е била включена в първоначалното предложение за ангажиментите, представени от страните по сливането, което не е предвиждало предходни права, показва, че тази клауза е имала различна цел от тази да се определят условията за предоставяне на предходните права.
От това следва, че Общият съд правилно е приел, че в с оглед на формуляра RM относно окончателните ангажименти значението на израза „в съответствие с офертата“, посочен в клауза 1.9 от окончателните ангажименти, представлява „незначително езиково отклонение“.
С оглед на изложените по-горе съображения третата част на единственото основание за обжалване трябва да се отхвърли, както и жалбата в нейната цялост.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
Съгласно член 138, параграф 1 от същия правилник, приложим в производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
След като American Airlines е загубило делото по единственото предявено от него основание и Комисията, както и Delta, са направили искане то да бъде осъдено да заплати съдебните разноски, American Airlines понася, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Комисията и на Delta.
Освен това следва да се отбележи, че Delta е поискало American Airlines да бъде осъдено да заплати съдебните разноски, направени от Delta както в рамките на настоящото производство, така и пред Общия съд.
В това отношение следва да се уточни, че тъй като Delta не е направило искане за съдебните разноски в първоинстанционното производство, Общият съд го е осъдил да понесе направените от него съдебни разноски съгласно член 134, параграф 1 и член 138, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд.
При тези условия следва да се отхвърли искането на Delta American Airlines да бъде осъдено да заплати направените от Delta съдебни разноски в производството пред Общия съд.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда American Airlines Inc. да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Европейската комисия и на Delta Air Lines Inc., направени в рамките на настоящото производство.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.