CELEX: 62019CJ0450
Begäran om förhandsavgörande
Konkurrens
Artikel 101 TFUE
Konkurrensbegränsande samverkan
Anbudsuppgörelser
Fastställande av överträdelseperioden
Omfattar den period under vilken kartelldeltagarna genomförde det konkurrensbegränsande avtalet
De ekonomiska verkningarna av det konkurrensbegränsande beteendet
Överträdelsen upphörde vid den tidpunkt då kontraktet slutgiltigt tilldelades

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 101 FEUF.
Begäran har framställts i ett mål som inletts av Kilpailu- ja kuluttajavirasto (Konkurrens- och konsumentverket, Finland) angående lagenligheten av beslutet från Marknadsdomstolen (Finland) att avslå myndighetens framställning om att Eltel Group Oy och Eltel Networks Oy (nedan tillsammans kallade Eltel) skulle åläggas att solidariskt betala böter på grund av att de åsidosatt den finländska konkurrensrätten och unionsrätten.
Finländsk rätt
Enligt 22 § i kilpailunrajoituksista annettu laki 480/1992 (lag 480/1992 om konkurrensbegränsningar), i ändrad lydelse enligt lag 318/2004 (nedan kallad lagen om konkurrensbegränsningar) får påföljdsavgift inte bestämmas för överträdelse av bland annat bestämmelserna i 4 § i denna lag eller artikel 101 FEUF, om inte framställning till marknadsdomstolen har gjorts inom fem år från det att konkurrensbegränsningen upphörde att gälla eller konkurrensverket fick vetskap om den.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Den 16 april 2007 offentliggjorde Fingrid Oyj, ett företag som äger och ansvarar för utbyggnaden av systemet för överföring av högspänningsström och är den största kunden av överföringstjänster avseende sådan el i Finland, en anbudsinfordran riktad till företagen inom sektorn, avfattad på engelska, avseende byggnadsarbeten av en högspänningsledning (400 kV) för överföring av el mellan de finländska enheterna i Keminmaa och Petäjäskoski (nedan kallad den aktuella högspänningsledningen). I anbudsinfordran angavs att anbud, till fast pris, skulle lämnas senast den 5 juni 2007. Tidpunkten då arbetena skulle vara färdiga angavs i anbudsinfordran till den 12 november 2009.
Eltel lämnade sitt anbud den 4 juni 2007 och tilldelades därefter kontraktet.
Den 19 juni 2007 undertecknade Eltel och Fingrid avtalet om byggandet av den aktuella högspänningsledningen. Byggnadsarbetena avslutades den 12 november 2009. Fingrid betalade den sista delen av priset för dessa arbeten till Eltel den 7 januari 2010.
Empower Oy ingav den 31 januari 2013 en ansökan om förmånlig behandling till konkurrens- och konsumentverket. Detta ledde till att myndigheten inledde en utredning angående en eventuell konkurrensbegränsande samverkan mellan detta bolag och Eltel.
Den 31 oktober 2014 beviljade denna myndighet Empower förmånlig behandling och befriade bolaget från alla påföljder.
Genom beslut av den 31 oktober 2014 gjorde samma myndighet en framställning till marknadsdomstolen om att den skulle ålägga Eltel Group och Eltel Networks att solidariskt betala böter på 35000000 euro för att ha åsidosatt 4 § i lagen om konkurrensbegränsningar och artikel 101 FEUF genom att ha kommit överens med Empower om priser, marginaler och uppdelning av marknaderna för projektering och uppförande av elöverföringsledningar i Finland.
I detta beslut fann konkurrens- och konsumentverket dessutom att det rörde sig om en enda, fortlöpande överträdelse som genomfördes i samband med möten mellan företrädare för Empower och Eltel, då dessa behandlade och ibland gemensamt utarbetade de uppskattningar som presenterats i form av tabeller över framtida offentliga upphandlingar av elöverföringsledningar, deras priser, uppnåbara marginaler och uppdelning av vissa marknader. Kartellen inleddes senast i oktober 2004 och fortsatte oavbrutet åtminstone fram till mars 2011. Överträdelsen avser hela Finlands territorium och kan påverka handeln mellan medlemsstater i den mening som avses i artikel 101.1 FEUF.
Genom beslut av den 30 mars 2016 avslog marknadsdomstolen, med tillämpning av 22 § i lagen om konkurrensbegränsningar, framställningen om böter med motiveringen att Eltels deltagande i konkurrensbegränsningen hade upphört före den 31 oktober 2009 och att överträdelsen i samband därmed var preskriberad vid den tidpunkt då framställningen gjordes till marknadsdomstolen, det vill säga den 31 oktober 2014. Enligt den hänskjutande domstolen avsåg den konkurrensbegränsande samverkan visserligen de projekteringsarbeten som föregick byggandet av den aktuella högspänningsledningen, vilka genomfördes separat och avslutades i januari 2007. Dessa arbeten utsträcktes inte till att omfatta byggandet av högspänningsledningen.
Konkurrens- och konsumentverket överklagade beslutet från marknadsdomstolen till den hänskjutande domstolen, Högsta förvaltningsdomstolen (Finland) och yrkade att det skulle upphävas och att Eltel skulle påföras de föreslagna böterna. Myndigheten har gjort gällande att dess framställning om böter inkom till marknadsdomstolen inom den frist på fem år som föreskrivs i 22 § i lagen om konkurrensbegränsningar. Fram till den 7 januari 2010, då Fingrid betalade Eltel den sista delen av priset för byggandet av den aktuella högspänningsledningen, var nämligen avtalet mellan dessa bolag fortfarande i kraft och den rättsstridiga prissättningen till följd av kartellen tillämpades. I andra hand har myndigheten gjort gällande att konkurrensbegränsningen upphörde tidigast den 12 november 2009, då arbetena avslutades. Konkurrens- och konsumentverket anser att ett byggentreprenadkontrakt som tilldelats en aktör som deltar i en kartell har mycket konkreta och långvariga verkningar för den avtalspart som är skyldig att betala ett högre pris än det som skulle ha gällt om kartellen inte hade förelegat, eftersom betalningen av detta pris sträckte sig över flera år, i takt med att projektet fortskred. För en sådan avtalspart skulle således, vid varje årlig förfallodag för betalning av en del av de arbeten som omfattades av kartellen, de skadliga verkningarna av avtalet direkt påverka avtalspartens verksamhetskostnader för det aktuella året och följaktligen påverka dess ekonomiska resultat och, därutöver, dess konkurrenskraft på den berörda marknaden. Eftersom Fingrid i förevarande fall betalade ett högre pris för byggandet av högspänningsledningen än det pris som skulle ha tillämpats om kartellen inte förelegat, övervältrades även denna merkostnad på det pris för överföring av el som slutanvändarna betalar.
Eltel har bestridit, av skäl hänförliga till bevisvärderingen, att det förelåg någon konkurrensbegränsande samverkan mellan detta bolag och Empower avseende den aktuella högspänningsledningen. Bolaget har vidare gjort gällande att den tid som överträdelsen av unionens konkurrensregler pågick ska fastställas med beaktande av den tidsperiod under vilken de företag som gjort sig skyldig till överträdelse agerade på ett otillåtet sätt. När det gäller arbeten som varit föremål för en anbudsinfordran börjar preskriptionsfristen löpa den dag då anbudet inges, i förevarande fall den 4 juni 2007. Eltel har i andra hand gjort gällande att när priset fortfarande kan förhandlas efter det att anbudet har lämnats, börjar preskriptionsfristen löpa från och med den dag då det slutliga avtalet ingicks, i förevarande fall den 19 juni 2007. Efter det att anbudet lämnats, eller senast efter det att kontraktet undertecknats, har det erbjudna eller överenskomna priset inte någon inverkan på marknaden, även om genomförandet av det aktuella projektet eller erläggandet av överenskomna delbetalningar fortfarande pågår under flera år. Varken arbetets fortskridande eller tidsplanen för anknutna betalningar har någon inverkan på konkurrensen på den berörda marknaden, eftersom dessa faktorer inte längre påverkar det avtalade priset.
Den hänskjutande domstolen anser att EU-domstolen ännu inte har prövat frågan om fastställandet av de ekonomiska verkningarna av en överträdelse av artikel 101 FEUF och överträdelsens varaktighet i en situation där, för det första, en kartelldeltagare har ingått ett byggentreprenadkontrakt med tredje part till det pris som överenskommits inom ramen för denna kartell, för det andra, arbetena slutförs flera år efter det att kontraktet ingicks och, för det tredje, betalningen av priset sker genom delbetalningar, varav vissa betalningar görs efter det att arbetena slutförts.
Det följer av dom av den 15 juni 1976, EMI Records (
51/75
,
EU:C:1976:85
), dom av den 3 juli 1985, Binon (
243/83
,
EU:C:1985:284
) och dom av den 30 maj 2013, Quinn Barlo m.fl./kommissionen (
C‑70/12 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:351
), att det är de ekonomiska effekterna av det konkurrensbegränsande beteendet, och inte dess juridiska form, som är av betydelse för bedömningen av beteendets varaktighet. De ekonomiska verkningarna av en konkurrensbegränsning kan fortsätta även efter det att en enda, fortlöpande överträdelse formellt har upphört, exempelvis fram till slutet av den period under vilken de samordnade priserna var i kraft.
Enligt den hänskjutande domstolen ger denna rättspraxis stöd för uppfattningen att en överträdelse av artikel 101 FEUF, såsom den överträdelse som konstaterats av konkurrens- och konsumentverket i det nationella målet, pågår fram till dess att den avtalspart som lidit skada av kartellen har betalat hela det samordnade priset. Detta pris får nämligen ekonomiska konsekvenser för avtalspartens verksamhet under hela den period då kontraktet fullgörs. Nämnda rättspraxis kan emellertid även indirekt utgöra stöd för uppfattningen att det samordnade prisets inverkan på konkurrensen fortgår fram till den dag då anbudet lämnas eller det slutliga kontraktet ingås, eftersom nämnda pris inte längre har någon verkan på marknaden efter detta datum.
Högsta förvaltningsdomstolen beslutade mot denna bakgrund att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Kan det konkurrensrättsliga systemet enligt artikel 101 FEUF tolkas så att en överträdelse av konkurrensreglerna, i en situation där en kartelldeltagare har ingått ett entreprenadkontrakt i överensstämmelse med det samordnade förfarandet i kartellen med en aktör som inte är delaktig i kartellen – på grund av de ekonomiska verkningar som överträdelsen orsakar – ska anses pågå under hela tidsperioden då avtalsförpliktelserna som följer av kontraktet fullgörs eller så länge betalningar för arbetena görs till avtalsparterna, det vill säga fram till tidpunkten då den sista delbetalningen för arbetena gjorts, eller åtminstone till den tidpunkt då de aktuella arbetena färdigställts,
eller ska överträdelsen av konkurrensreglerna endast anses pågå fram till tidpunkten då företaget som har gjort sig skyldigt till överträdelsen har lämnat ett anbud för de berörda arbetena eller har ingått ett avtal om utförande av arbetena?”
Tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i tidpunkten för upphörandet av ett företags påstådda deltagande i en överträdelse av artikel 101.1 FEUF, som består i deltagande i en anbudsinfordran med ett anbud som samordnats med dess konkurrenter, när detta företag har tilldelats upphandlingen och ingått ett bygg- och anläggningskontrakt med den upphandlande myndigheten där arbetets utförande och betalning är uppdelat i tiden.
Enligt den hänskjutande domstolen finns det, för att fastställa vid vilken tidpunkt ett företags påstådda deltagande i en överträdelse av artikel 101.1 FEUF upphörde, fyra möjliga tidpunkter. Det vill säga då företaget lämnade sitt anbud, då avtalet ingicks, då den sista delbetalningen av det avtalade priset gjordes och då den byggentreprenad som var föremål för kontraktet fullgjordes.
Enligt artikel 101.1 FEUF är följande oförenligt med den inre marknaden och förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den inre marknaden.
Enligt domstolens fasta praxis är det, för att det ska vara fråga om ”avtal” i den mening som avses i artikel 101.1 FEUF, tillräckligt att de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 juli 1970, ACF Chemiefarma/kommissionen,
41/69
,
EU:C:1970:71
, punkt
, och dom av den 29 oktober 1980, van Landewyck m.fl./kommissionen,
209/78–215/78 och 218/78
, ej publicerad,
EU:C:1980:248
, punkt
).
Begreppet samordnat förfarande i den mening som avses i artikel 101.1 FEUF avser en form av samordning mellan företag som, utan att ha gått så långt att ett avtal i egentlig mening slutits, ändå medvetet byter ut de risker som konkurrensen innebär mot ett praktiskt samarbete (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 januari 2017, Duravit m.fl./kommissionen,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Dessa kriterier som avser samordning och samarbete, som avgör vad som är ett ”samordnat förfarande” i den mening som avses i nämnda bestämmelse, ska således uppfattas mot bakgrund av grundtanken bakom EUF-fördragets konkurrensregler, nämligen att varje ekonomisk aktör självständigt ska bestämma den politik aktören avser att följa på den inre marknaden (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 januari 2017, Duravit m.fl./kommissionen,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
, punkt
).
Artikel 101.1 FEUF utgör hinder för att det förekommer direkta eller indirekta kontakter mellan ekonomiska aktörer som antingen kan påverka en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller avslöja för en sådan konkurrent det beteende som man själv har beslutat eller som man överväger att själv tillämpa på marknaden, när dessa kontakter har till syfte eller resultat att begränsa konkurrensen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 januari 2017, Duravit m.fl./kommissionen,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
, punkt
).
Det framgår vidare av rättspraxis att avtal om uppdelning av kunder liksom prisavtal tillhör den allvarligaste formen av konkurrensbegränsningar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 2015, ING Pensii,
C‑172/14
,
EU:C:2015:484
, punkt
och där angiven rättspraxis).
EU-domstolen erinrar även om att begreppet ”en enda, fortlöpande överträdelse”, såsom det har erkänts i domstolens praxis, förutsätter att det finns en ”samlad plan” i vilken flera olika handlanden ingår på grund av att de har ett identiskt syfte som snedvrider konkurrensen på den inre marknaden, och detta gäller oberoende av om en eller flera av dessa handlanden även i sig och helt isolerat skulle kunna utgöra en överträdelse av artikel 101 FEUF (dom av den 22 oktober 2020, Silver Plastics och Johannes Reifenhäuser/kommissionen,
C‑702/19 P
,
EU:C:2020:857
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall framgår det av begäran om förhandsavgörande att de beteendena hos de företag som berördes av konkurrens- och konsumentverkets utredning – vilka beteenden fastställts av myndigheten – bestod i att möten hållits mellan företrädare för dessa företag, vid vilka dessa företrädare behandlade, och ibland gemensamt utarbetade, de uppskattningar som presenterades i form av tabeller över framtida offentliga anbudsinfordringar avseende uppförandet av elöverföringsledningar, deras priser, genomförbara marginaler och fördelningen av dessa anbudsinfordringar samt att inge samordnade anbud i dessa anbudsinfordringar. Denna myndighet betecknade dessa beteenden som en enda, fortlöpande överträdelse av artikel 101.1 FEUF.
Vad gäller Eltels sista beteenden, som nämnda myndighet ansåg omfattades av denna överträdelse, framgår det av handlingarna i målet att myndigheten ansåg att Eltel – innan anbuden lämnades inom ramen för anbudsinfordran avseende byggandet av den aktuella högspänningsledningen, enligt vilken anbudsgivare skulle lämna ett anbud till fast pris – hade kommit överens med sin konkurrent Empower om priset på deras respektive anbud. Därefter lämnade dessa bolag sina anbud och Eltel tilldelades kontraktet på grundval av sitt anbud. Anbudet gällde till och med den 19 juni 2007, då ett avtal ingicks mellan Eltel och Fingrid till det pris som angavs i anbudet.
Det följer av övervägandena i punkterna 20–26 ovan att sådana beteenden, om de faktiska omständigheterna har fastställts, i princip kan utgöra en överträdelse av artikel 101.1 FEUF.
När det gäller frågan när ett företags deltagande i en sådan överträdelse upphör, framgår det av fast rättspraxis att den konkurrenslagstiftning som införts genom artiklarna 101 FEUF och 102 FEUF är inriktat på avtalens ekonomiska resultat eller varje jämförbar form av samordning eller samarbete, snarare än avtalets juridiska form. När det gäller karteller som inte längre är i kraft räcker det följaktligen, för att artikel 101 FEUF ska vara tillämplig, att de fortsätter att ha verkningar även efter det att de rättsstridiga kontakterna formellt har upphört. Härav följer att överträdelseperioden kan bedömas i förhållande till den period under vilken de anklagade företagen genomförde ett beteende som var förbjudet enligt nämnda bestämmelse. Exempelvis kan överträdelsens varaktighet omfatta hela den period under vilken de rättsstridiga priserna var i kraft, även om kartellen formellt sett redan hade upphört att gälla (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 maj 2013, Quinn Barlo m.fl./kommissionen,
C‑70/12 P
, ej publicerad,
EU:C:2013:351
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall framgår det av begäran om förhandsavgörande, såsom det erinrats om i punkt 28 ovan, att det samordnade anbudet i anbudsförfarandet för uppförande av den aktuella högspänningsledningen utgjorde Eltels sista beteende som konkurrens- och konsumentverket ansåg omfattades av en enda, fortlöpande överträdelse av artikel 101.1 FEUF. Den hänskjutande domstolen har dessutom angett att enligt denna myndighet hade Eltel och Empower dels kommit överens om priserna i deras respektive anbud, dels genomfört detta avtal genom att lämna anbud som samordnats på detta sätt.
Under dessa omständigheter finner domstolen, med förbehåll för den hänskjutande domstolens slutliga bedömning mot bakgrund av samtliga relevanta omständigheter som lagts fram för den, att Eltels deltagande i den påstådda överträdelsen av artikel 101.1 FEUF tidsmässigt omfattar hela den period under vilken företaget genomförde det konkurrensbegränsande avtal som det hade ingått med sina konkurrenter, vilket inbegriper den period under vilken det anbud till fast pris som företaget lämnade var i kraft eller kunde omvandlas till ett slutligt avtal mellan Eltel och Fingrid.
I motsats till vad konkurrens- och konsumentverket samt den finländska, den tyska och den lettiska regeringen har hävdat i sina respektive skriftliga yttranden, kan Eltels deltagande i den påstådda överträdelsen av artikel 101.1 FEUF inte anses sträcka sig längre än det datum då kontraktets väsentliga innehåll avseende uppförandet av den aktuella högspänningsledningen fastställdes, däribland det sammanlagda pris som skulle betalas som vederlag för dessa arbeten.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 33–35 i sitt förslag till avgörande, kräver det mål som eftersträvas med unionens konkurrensregler som domstolen erinrat om i punkt 38 i dom av den 4 juni 2009, T‑Mobile Netherlands m.fl. (
C‑8/08
,
EU:C:2009:343
), vilket inte enbart är att skydda konkurrenternas eller konsumenternas direkta intressen, utan den aktuella marknadens struktur och därmed konkurrensen som sådan, att en överträdelse av artikel 101.1 FEUF ska anses ha pågått så länge som den begränsning av konkurrensen som följer av det aktuella beteendet består.
När det gäller de beteenden som är förbjudna enligt artikel 101.1 FEUF och som består i en uppgörelse rörande ett anbudsförfarande som organiserats inom ramen för en offentlig upphandling, genom ett avtal mellan konkurrenter om det pris som ska lämnas i anbudsinfordran och/eller om tilldelningen av kontrakt, upphör kartellens konkurrensbegränsande verkan i princip senast vid den tidpunkt då kontraktets väsentliga innehåll, och i synnerhet det sammanlagda pris som ska betalas i vederlag för varor, byggentreprenad eller tjänster som omfattas av upphandlingen, har slutgiltigt fastställts, i förekommande fall genom att ett avtal slutits mellan den som tilldelats kontraktet och den upphandlande myndigheten, eftersom det är vid den tidpunkten den upphandlande myndigheten slutgiltigt inte längre har möjlighet att erhålla varorna, byggentreprenaden eller tjänsterna i fråga till normala marknadsvillkor. Det ankommer i förevarande fall på den hänskjutande domstolen att kontrollera vid vilken tidpunkt det aktuella kontraktets väsentliga innehåll, och särskilt det sammanlagda pris som ska betalas som vederlag för uppförandet av den aktuella högspänningsledningen, slutgiltigt fastställdes.
Denna slutsats påverkas inte av det argument som konkurrens- och konsumentverket samt den finländska, den tyska och den lettiska regeringen har framfört i sina skriftliga yttranden, nämligen att de skadliga ekonomiska verkningarna av kartellen på det pris som överenskommits i avtalet mellan Eltel och Fingrid var synliga fram till dess att den sista delen av priset betalades och kunde få skadliga ekonomiska återverkningar i efterföljande led, bland annat i form av högre eldistributionspriser för Fingrids kunder.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 39 i sitt förslag till avgörande, ska det nämligen göras åtskillnad mellan å ena sidan kartellens konkurrensbegränsande verkningar, vilka består i uteslutning av anbudsgivare och/eller en eventuellt konstlad begränsning av kundens val, och som förhindrar möjligheterna för den upphandlande myndigheten att erhålla de överenskomna varorna, byggentreprenaden eller tjänsterna på konkurrensmässiga villkor, och å andra sidan värre skadliga ekonomiska verkningar för övriga aktörer på marknaden till följd av detta, för vilka verkningar, såsom Europeiska kommissionen har understrukit i sina skriftliga yttranden, dessa aktörer kan begära skadestånd vid nationell domstol.
Dessutom utgör frågorna om preskriptionsfristen för en sådan skadeståndstalan, liksom frågan om en eventuell talan av den upphandlande myndigheten i syfte att ifrågasätta lagenligheten av anbudsinfordran eller att få kontraktet hävt, juridiska frågor som skiljer sig från frågan om när en överträdelse av konkurrensreglerna upphörde och den period under vilken en sanktionsåtgärd kan vidtas på grund av denna överträdelse innan preskription inträtt.
Domstolen kan inte heller godta det argument som konkurrens- och konsumentverket samt den finländska och den tyska regeringen har framfört i sina respektive skriftliga yttranden, nämligen att det strider mot kravet på effektivitet i artikel 101 FEUF att anse att överträdelsen pågått under en alltför kort tid i en sådan situation som den som är aktuell i det nationella målet, eftersom en tillämpning av preskriptionsreglerna leder till att påföljd uteblir för ett större antal överträdelser.
I likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkterna 45 och 46 i sitt förslag till avgörande följer själva principen om preskription av kommissionens och de nationella konkurrensmyndigheternas möjlighet att vidta åtgärder mot och ålägga sanktioner för överträdelser av artikel 101 FEUF – med tillämpning av principer som är utmärkande för en rättslig union – av unionsrätten, vilket innebär att det inte är motiverat för det faktiska genomförandet av denna bestämmelse att förlänga överträdelsens varaktighet på ett konstlat sätt för att göra det möjligt att ålägga påföljder.
Av det ovan anförda följer att tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artikel 101.1 FEUF ska tolkas så, att när ett företag, som antas ha deltagit i en enda, fortlöpande överträdelse av denna bestämmelse – varvid den sista delen av överträdelsen bestod i ett samordnat anbud med företagets konkurrenter i ett anbudsförfarande för tilldelning av ett offentligt byggentreprenadkontrakt – har tilldelats kontraktet och ingått ett byggentreprenadavtal med den upphandlande myndigheten som anger det väsentliga innehållet i detta kontrakt och särskilt det sammanlagda pris som ska betalas för nämnda entreprenad, varvid utförandet och betalningen av priset är uppdelat i tiden, motsvarar överträdelseperioden den tid som löper fram till undertecknandet av kontraktet mellan nämnda företag och den upphandlande myndigheten på grundval av det samordnade anbud som företaget lämnat. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera vid vilken tidpunkt det aktuella kontraktets väsentliga innehåll, och särskilt det sammanlagda pris som ska betalas som vederlag för byggentreprenaden, slutgiltigt fastställdes.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

Artikel 101.1 FEUF ska tolkas så, att när ett företag, som antas ha deltagit i en enda, fortlöpande överträdelse av denna bestämmelse – varvid den sista delen av överträdelsen bestod i ett samordnat anbud med företagets konkurrenter i ett anbudsförfarande för tilldelning av ett offentligt byggentreprenadkontrakt – har tilldelats kontraktet och ingått ett byggentreprenadavtal med den upphandlande myndigheten som anger det väsentliga innehållet i detta kontrakt och särskilt det sammanlagda pris som ska betalas för nämnda entreprenad, varvid utförandet och betalningen av priset är uppdelat i tiden, motsvarar överträdelseperioden den tid som löper fram till undertecknandet av kontraktet mellan nämnda företag och den upphandlande myndigheten på grundval av det samordnade anbud som företaget lämnat. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera vid vilken tidpunkt det aktuella kontraktets väsentliga innehåll, och särskilt det sammanlagda pris som ska betalas som vederlag för byggentreprenaden, slutgiltigt fastställdes.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: finska.