CELEX: 62020CJ0129
Predhodno odločanje
Socialna politika
Direktiva 2010/18/EU
Revidirani okvirni sporazum o starševskem dopustu
Nacionalna ureditev, ki priznanje pravice do starševskega dopusta pogojuje z zaposlitvijo in posledično obvezno vključitvijo v zadevni sistem socialne varnosti na datum rojstva otroka

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago klavzul 1.1, 1.2, 2.1 in 2.3(b) Okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, ki je bil sklenjen 14. decembra 1995 in je v prilogi k Direktivi Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 2, str. 285), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/75/ES z dne 15. decembra 1997 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 263) (v nadaljevanju: Direktiva 96/34).
Predlog je bil vložen v okviru spora med osebo XI in Caisse pour l’avenir des enfants (sklad za prihodnost otrok, Luxembourg), ker je ta sklad osebi XI zavrnil priznanje pravice do starševskega dopusta za nego njenih dvojčkov z obrazložitvijo, da na dan njunega rojstva ni imela plačane zaposlitve.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 96/34
Namen Direktive 96/34 je bil uveljaviti okvirni sporazum o starševskem dopustu, sklenjen med Združenjem evropskih industrijskih in delodajalskih konfederacij (UNICE), Evropskim centrom za podjetja z javno udeležbo (CEEP) in Evropsko konfederacijo sindikatov (ETUC).
Klavzula 1 tega okvirnega sporazuma, naslovljena „Namen in področje uporabe“, je določala:
„1. Ta sporazum določa minimalne zahteve, ki so namenjene lažjemu usklajevanju starševskih in poklicnih obveznosti zaposlenih staršev.
2. Ta sporazum velja za vse delavce – moške in ženske, ki imajo [sklenjeno] pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje [so v delovnem razmerju], kot ga definira zakon [zakonodaja], kolektivne pogodbe ali prakse, ki veljajo v vsaki državi članici.“
Klavzula 2 navedenega okvirnega sporazuma, naslovljena „Starševski dopust“, je določala:
„1. V okviru drugega odstavka klavzule 2.2 ta sporazum podeljuje moškim in ženskim delavcem individualno pravico do starševskega dopusta v primeru [zaradi] rojstva ali posvojitve otroka, da bodo lahko skrbeli za tega otroka, in sicer za najmanj tri mesece in do določene starosti do največ 8 let, ki jo določi država članica in/ali uprava in delavci [socialni partnerji].
[…]
3. Pogoji za dostop in podrobna pravila za način izrabe starševskega dopusta se opredelijo z zakonom in/ali kolektivno pogodbo v državi članici, kolikor se minimalne zahteve tega sporazuma spoštujejo. Države članice in/ali uprava in delavci [socialni partnerji] lahko še posebej:
[…]
(b)
dodelijo pravico do starševskega dopusta na podlagi obdobja delovne kvalifikacije in/ali dolžine delovne dobe, ki ne presega obdobja enega leta;
[…]“.
Direktiva 2010/18/EU
V uvodni izjavi 1 Direktive Sveta 2010/18/EU z dne 8. marca 2010 o izvajanju revidiranega okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, sklenjenega med BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP in ETUC, ter o razveljavitvi Direktive 96/34 (
UL 2010, L 68, str. 13
) je navedeno:
„Člen 153 Pogodbe [DEU] omogoča [Evropski u]niji, da podpira in dopolnjuje dejavnosti držav članic med drugim na področju enakosti moških in žensk glede priložnosti na trgu dela in obravnave pri delu.“
Člen 3(1) te direktive določa:
„Države članice uveljavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, oziroma zagotovijo, da socialni partnerji uvedejo zahtevane ukrepe s sporazumom najpozneje do 8. marca 2012. […]“.
Člen 4 navedene direktive določa:
„Direktiva 96/34/ES se razveljavi z učinkom od 8. marca 2012. […]“.
Okvirni sporazum o starševskem dopustu (revidirano) z dne 18. junija 2009, ki je v prilogi k Direktivi 2010/18 (v nadaljevanju: revidirani okvirni sporazum), v točki I.8 določa:
„ker bi morale družinske politike prispevati k doseganju enakosti spolov in ker bi bilo treba te politike obravnavati v okviru demografskih sprememb, učinkov staranja prebivalstva, zmanjšanja razlik med generacijami, spodbujanja sodelovanja žensk na trgu dela ter delitve obveznosti glede varstva otrok med ženskami in moškimi“.
Klavzula 1 revidiranega okvirnega sporazuma, naslovljena „Namen in področje uporabe“, določa:
„1. Ta sporazum določa minimalne zahteve, ki so namenjene lažjemu usklajevanju starševskih in poklicnih obveznosti zaposlenih staršev, pri čemer je treba upoštevati vedno večjo raznolikost družinskih struktur ter nacionalne zakonodaje, kolektivnih pogodb in/ali prakse.
2. Ta sporazum se uporablja za vse delavce moške in ženske, ki imajo [sklenjeno] pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje,[so v delovnem razmerju], kot ga definira zakon [zakonodaja], kolektivne pogodbe ali prakse, ki veljajo v vsaki državi članici.“
Klavzula 2 tega revidiranega okvirnega sporazuma, naslovljena „Starševski dopust“, določa:
„1. Ta sporazum podeljuje moškim in ženskim delavcem individualno pravico do starševskega dopusta v primeru [zaradi] rojstva ali posvojitve otroka, da bodo lahko skrbeli za tega otroka do starosti največ osem let, kar določi država članica in/ali socialni partnerji.
2. Dopust se odobri vsaj za štiri mesece, pri čemer bi se za spodbujanje enakih priložnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk načelno dodelil na neprenosljivi podlagi. Za spodbujanje enakopravnejše izrabe dopusta med obema staršema se vsaj eden od štirih mesecev starševskega dopusta dodeli na neprenosljivi podlagi. […]“.
Klavzula 3 navedenega revidiranega okvirnega sporazuma, naslovljena „Načini uporabe [izrabe]“, določa:
„1.
Pogoji za dostop in podrobna pravila za način njegove izrabe se določijo z zakonodajo in/ali kolektivnimi pogodbami v državi članici, vendar le v primeru, da se upoštevajo minimalne zahteve tega sporazuma. Države članice in/ali socialni partnerji lahko zlasti:
[…]
(b)
dodelijo pravico do starševskega dopusta na podlagi obdobja delovne kvalifikacije in/ali dolžine delovne dobe, ki ne presega obdobja enega leta; države članice in/ali socialni partnerji pri uporabi te določbe zagotovijo, da se v primeru zaporednih pogodb za določen čas z istim delodajalcem, kot je določeno v Direktivi Sveta 1999/70/ES [z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu] o delu za določen čas[, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368)], upošteva skupno trajanje teh pogodb, tako da se lahko izračuna obdobje delovne kvalifikacije;
[…]“.
Klavzula 8.4 tega revidiranega okvirnega sporazuma določa:
„Države članice sprejmejo v dveh letih po sprejetju sklepa Sveta[, s katerim so postale obvezne zahteve iz revidiranega okvirnega sporazuma,] zakone in druge predpise, ki so potrebni za uskladitev s tem sklepom, ali zagotovijo, da socialni partnerji sporazumno uvedejo potrebne ukrepe do konca tega obdobja. […]“.
Luksemburško pravo
Direktiva 96/34 je bila v luksemburško pravo prenesena z loi du 12 février 1999 concernant la mise en œuvre du plan d’action national en faveur de l’emploi (zakon z dne 12. februarja 1999 o izvajanju nacionalnega akcijskega načrta za zaposlovanje) (
Mémorial
A 1999, str. 190). S tem zakonom je bil med drugim v loi modifiée du 16 avril 1979 fixant le statut général des fonctionnaires de l’État (spremenjeni zakon z dne 16. aprila 1979 o določitvi splošnih kadrovskih predpisov za državne uradnike) (
Mémorial
A 1979, str. 622, v nadaljevanju: spremenjeni zakon z dne 16. aprila 1979) vstavljen člen 29a o starševskem dopustu. Ta člen v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„Uvede se posebni dopust, imenovan ‚starševski dopust‘, ki se odobri zaradi rojstva ali posvojitve enega ali več otrok, za katere se izplačujejo družinski dodatki in ki v zvezi z osebo, ki zaprosi za starševski dopust, izpolnjujejo pogoje iz člena 2, odstavka 2 in 3, loi modifiée du 19 juin 1985 concernant les allocations familiales et portant création de la caisse nationale des prestations familiales (spremenjeni zakon z dne 19. junija 1985 o družinskih prejemkih in ustanovitvi nacionalnega sklada za družinske dajatve (
Mémorial
A 1985, str. 680)), do vključno petega leta starosti teh otrok.
Za starševski dopust lahko zaprosi oseba, v nadaljevanju ‚eden od staršev‘, če:
[…]
–
je zakonito zaposlen na delovnem mestu na ozemlju Velikega vojvodstva Luksemburg ob rojstvu ali sprejemu enega ali več otrok v posvojitev ter je najmanj dvanajst zaporednih mesecev neposredno pred začetkom starševskega dopusta neprekinjeno zaposlen pri isti javni upravi ali isti javni ustanovi za mesečni obseg dela, ki ustreza vsaj polovici običajnega obsega dela po zakonu, in je v takem pogodbenem razmerju med celotnim trajanjem starševskega dopusta;
–
je iz enega od teh naslovov neprekinjeno vključen v obvezno socialno zavarovanje na podlagi člena 1(1), (2) in (10) Code de la sécurité sociale (zakonik o socialni varnosti);
[…]“.
Člen 29b spremenjenega zakona z dne 16. aprila 1979 določa:
„Vsak od staršev, ki izpolnjuje pogoje iz člena 29a, je na podlagi svoje prošnje upravičen do šestmesečnega starševskega dopusta na otroka. […]“.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Oseba XI je 15. septembra 2011 z Velikim vojvodstvom Luksemburg sklenila pogodbo za določen čas za opravljanje izobraževalnih storitev na področju srednješolskega izobraževanja, ki se je iztekla 26. januarja 2012.
Oseba XI je bila 26. januarja 2012, ko je ta pogodba o zaposlitvi za določen čas potekla, odjavljena iz sistema socialne varnosti in njen partner jo je kot državni uradnik vključil v sistem sozavarovanja.
Oseba XI je 4. marca 2012 – v času, ko ni bila zaposlena – rodila dvojčka.
Osebi XI je bilo 14. junija 2012 priznano nadomestilo za brezposelnost in je bila zato ponovno vključena v sistem socialne varnosti.
Oseba XI je po tem, ko je 15. septembra 2012 in 1. avgusta 2013 z Velikim vojvodstvom Luksemburg sklenila pogodbi o zaposlitvi za določen čas za opravljanje izobraževalnih storitev na področju srednješolskega izobraževanja, 15. septembra 2014 s to državo članico podpisala pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za iste dejavnosti.
Oseba XI je 11. marca 2015 vložila prošnjo za starševski dopust z želenim začetnim datumom 15. september 2015.
Predsednik Caisse nationale des prestations familiales (nacionalni sklad za družinske dajatve), zdaj Caisse pour l’avenir des enfants (sklad za prihodnost otrok), je z odločbo z dne 20. marca 2015 to prošnjo zavrnil na podlagi člena 29a spremenjenega zakona z dne 16. aprila 1979, ki za odobritev starševskega dopusta določa pogoj, da je delavec zakonito zaposlen na delovnem mestu in je na tej podlagi ob rojstvu otroka vključen v zadevni sistem socialne varnosti, kar je pogoj, ki pri osebi XI ni bil izpolnjen.
Oseba XI je to odločbo izpodbijala pred upravnim odborom Caisse nationale des prestations familiales (nacionalni sklad za družinske dajatve), ker člen 29a spremenjenega zakona z dne 16. aprila 1979 ni v skladu z okvirnim sporazumom o starševskem dopustu iz priloge k Direktivi 96/34.
Upravni odbor Caisse nationale des prestations familiales (nacionalni sklad za družinske dajatve) je z odločbo z dne 19. maja 2015 potrdil odločbo z dne 20. marca 2015 in v bistvu zavzel stališče, da oseba XI nima pravice do starševskega dopusta, ker ob rojstvu otrok ni bila zakonito zaposlena na delovnem mestu in ni bila na tej podlagi vključena v zadevni sistem socialne varnosti.
Oseba XI je zoper odločbo z dne 19. maja 2015 vložila tožbo pri Conseil arbitral de la sécurité sociale (sodišče za socialno varnost, Luksemburg), ki je z odločbo z dne 27. oktobra 2017 tej tožbi ugodilo. Med drugim je to sodišče menilo, da okvirni sporazum iz priloge k Direktivi 96/34 pravico do starševskega dopusta pogojuje s statusom delavca in rojstvom otroka, vendar ne določa pogoja o zaposlitvi in obvezni vključitvi v zadevni sistem socialne varnosti na tej podlagi ob rojstvu tega otroka, in da dodatna zahteva po vključenosti v ta sistem socialne varnosti ob rojstvu otroka med drugim ni v skladu z zahtevo iz tega okvirnega sporazuma o obdobju delovne kvalifikacije oziroma dolžini delovne dobe, ki ne presega enega leta, in s ciljem lažjega usklajevanja poklicnega in družinskega življenja. Caisse pour l’avenir des enfants (sklad za prihodnost otrok) je zoper odločbo z dne 27. oktobra 2017 vložil pritožbo pri conseil supérieur de la sécurité sociale (višji svet za socialno varnost, Luksemburg).
Conseil supérieur de la sécurité sociale (višji svet za socialno varnost) je s sodbo z dne 17. decembra 2018 spremenil odločbo z dne 27. oktobra 2017, pri čemer je med drugim odločil, da je, ker klavzula 2.1 okvirnega sporazuma iz priloge k Direktivi 96/34 uvaja individualno pravico do starševskega dopusta zaradi rojstva ali posvojitve otroka, pravica do tega dopusta pridržana delavcem, ki so ta status lahko upravičili ob rojstvu ali posvojitvi otroka, za katerega je bila vložena prošnja za navedeni dopust.
Oseba XI je zoper sodbo z dne 17. decembra 2018 vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču, ki je menilo, da je glede na razloge, ki sta jih navedli stranki v postopku v glavni stvari, rešitev spora, o katerem odloča, odvisna od vprašanja, ali klavzule okvirnega sporazuma iz priloge k Direktivi 96/34 nasprotujejo uporabi člena 29a spremenjenega zakona z dne 16. aprila 1979.
V teh okoliščinah je Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (kasacijsko sodišče Velikega vojvodstva Luksemburg, Luksemburg) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba klavzule 1.1, 1.2, 2.1 in 2.3(b) okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, sklenjenega 14. decembra 1995 med splošnimi medpanožnimi organizacijami UNICE, CEEP in ETUC ter izvajanega z [Direktivo 96/34], razlagati tako, da nasprotujejo uporabi določbe nacionalnega prava, kot je člen 29a spremenjenega zakona z dne 16. aprila 1979 o določitvi splošnih kadrovskih predpisov za državne uslužbence v različici, ki izhaja iz zakona z dne 22. decembra 2006 (
Mémorial
A 2006, str. 4838), v skladu s katerim za priznanje starševskega dopusta velja dvojni pogoj, da je delavec zakonito zaposlen na delovnem mestu in iz tega naslova vključen v socialno varnost, prvič, neprekinjeno najmanj 12 zaporednih mesecev neposredno pred začetkom starševskega dopusta in, drugič, ob rojstvu ali sprejemu enega ali več otrok v posvojitev, pri čemer se izpolnjevanje tega drugega pogoja zahteva tudi, če je do rojstva ali sprejema prišlo več kot 12 mesecev pred začetkom starševskega dopusta?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče želi z vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba klavzule 1.1, 1.2, 2.1 in 2.3(b) okvirnega sporazuma o starševskem dopustu iz priloge k Direktivi 96/34 razlagati tako, da nasprotujejo temu, da bi bil za priznanje starševskega dopusta določen dvojni pogoj, in sicer da je delavec zakonito zaposlen na delovnem mestu in je na podlagi tega vključen v zadevni sistem socialne varnosti, prvič, neprekinjeno v obdobju najmanj dvanajst mesecev neposredno pred začetkom tega starševskega dopusta, in drugič, ob rojstvu ali sprejemu enega ali več otrok v posvojitev.
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, ki je uveden s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču podati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča (sodba z dne 21. oktobra 2020, Eco TLC,
C‑556/19
,
EU:C:2020:844
, točka
in navedena sodna praksa). V obravnavanem primeru mora Sodišče najprej ugotoviti, ali se za spor o glavni stvari uporablja Direktiva 96/34 ali Direktiva 2010/18, ki razveljavlja in nadomešča Direktivo 96/34, ter po potrebi preoblikovati postavljeno vprašanje.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da se novo pravno pravilo uporablja od začetka veljavnosti akta, v katerem je vsebovano, da pa se, čeprav se ne uporablja za pravne položaje, ki so nastali in se v celoti končali med veljavnostjo starega zakona, uporablja za njihove prihodnje učinke in nove pravne položaje. Ob upoštevanju načela prepovedi retroaktivnosti pravnih aktov je lahko drugače le, če so novemu pravilu dodane posebne določbe, ki izrecno določajo njegovo časovno veljavnost. Natančneje, na splošno se šteje, da se postopkovna pravila uporabljajo na dan začetka njihove veljavnosti, v nasprotju s pravili materialnega prava, ki se običajno razlagajo tako, da se nanašajo na položaje, ki so nastali pred začetkom njihove veljavnosti, samo če iz njihovega besedila, ciljev ali strukture jasno izhaja, da jim je treba pripisati tak učinek (sodba z dne 26. marca 2015, Komisija/Moravia Gas Storage,
C‑596/13 P
,
EU:C:2015:203
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru ni sporno, da so pogoji za priznanje pravice do starševskega dopusta vsebinska pravila, ki jih je treba uporabiti od začetka veljavnosti akta, ki jih vsebuje. Direktiva 96/14 je bila na podlagi člena 4 Direktive 2010/18 razveljavljena z učinkom od 8. marca 2012. Ta datum je na podlagi člena 3(1) Direktive 2010/18 in klavzule 8.4 revidiranega okvirnega sporazuma prav tako datum, ko so se morale države članice uskladiti z določbami Direktive 2010/18 in tega okvirnega sporazuma ali po potrebi zagotoviti, da so socialni partnerji sprejeli potrebne ukrepe v zvezi s tem. Zato za prošnjo za koriščenje starševskega dopusta, ker jo je oseba XI vložila 11. marca 2015 z želenim začetkom od 15. septembra 2015, veljajo določbe Direktive 2010/18. Dejstvo, da sta bila dvojčka osebe XI rojena 4. marca 2012, v zvezi s tem ni pomembno. Na ta datum namreč oseba XI ni vložila prošnje za starševski dopust v skladu s klavzulo 2.3(b) okvirnega sporazuma iz priloge k Direktivi 96/34, kakor je bila v luksemburško pravo prenesena s spremenjenim zakonom z dne 16. aprila 1979.
Ker se za spor o glavni stvari uporablja Direktiva 2010/18 in ker klavzule 1.1, 1.2, 2.1 in 2.3(b) okvirnega sporazuma iz priloge k Direktivi 96/34 v bistvu ustrezajo klavzulam 1.1, 1.2, 2.1 in 3.1(b) revidiranega okvirnega sporazuma, je treba postavljeno vprašanje preoblikovati tako, da se z njim želi doseči razlaga teh klavzul revidiranega okvirnega sporazuma.
Uvodoma je treba opozoriti, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pri razlagi določbe prava Unije upoštevajo ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilji, ki jih želi doseči ureditev, katere del je (sodbi z dne 16. julija 2015, Maïstrellis,
C‑222/14
,
EU:C:2015:473
, točka
, in z dne 3. oktobra 2019, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland in drugi,
C‑197/18
,
EU:C:2019:824
, točka
in navedena sodna praksa).
Na prvem mestu, glede vprašanja, ali navedene klavzule revidiranega okvirnega sporazuma nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki za priznanje pravice do starševskega dopusta določa pogoj, da je starš zaposlen neprekinjeno v obdobju najmanj dvanajst mesecev neposredno pred začetkom tega starševskega dopusta, je treba ugotoviti, da iz besedila klavzule 3.1(b) revidiranega okvirnega sporazuma izhaja, da lahko države članice pravico do starševskega dopusta pogojujejo s predhodno delovno dobo, ki ne presega obdobja enega leta. Ob upoštevanju uporabe besedne zveze „delovna doba“ v prvem stavku te določbe in dejstva, da ta določba v drugem stavku določa, da se pri izračunu tega obdobja upošteva skupno trajanje zaporednih pogodb o zaposlitvi za določen čas z istim delodajalcem, lahko države članice zahtevajo, da je navedeno obdobje neprekinjeno. Ker želi prosilec s prošnjo za starševski dopust doseči začasno prekinitev delovnega razmerja (glej v tem smislu sodbo z dne 19. septembra 2013, Hliddal in Bornand,
C‑216/12 in C‑217/12
,
EU:C:2013:568
, točka
), lahko države članice zahtevajo, da začetek starševskega dopusta sledi neposredno predhodni delovni dobi. Zato klavzule 1.2, 1.2, 2.1 in 3.1(b) revidiranega okvirnega sporazuma ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki za priznanje pravice do starševskega dopusta določa pogoj, da je zadevni starš zaposlen neprekinjeno najmanj dvanajst mesecev neposredno pred začetkom tega starševskega dopusta.
Na drugem mestu, glede vprašanja, ali te klavzule revidiranega okvirnega sporazuma nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki za priznanje pravice do starševskega dopusta določa pogoj, da je starš ob rojstvu enega ali več otrok ali ob sprejemu enega ali več otrok v posvojitev zaposlen, je treba ugotoviti, da je v skladu s klavzulo 2.1 tega okvirnega sporazuma pravica do starševskega dopusta individualna pravica, priznana moškim in ženskim delavcem zaradi rojstva ali posvojitve otroka, da bodo lahko skrbeli za tega otroka do starosti največ osem let, kar določi država članica in/ali socialni partnerji.
Poleg tega revidirani okvirni sporazum v skladu s svojima klavzulama 1.1 in 1.2 določa minimalne zahteve, ki so namenjene lažjemu usklajevanju starševskih in poklicnih obveznosti zaposlenih staršev, in se uporablja za vse moške ali ženske delavce, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi ali so v delovnem razmerju, kot ga opredeljujejo zakonodaja, kolektivne pogodbe in/ali prakse, ki veljajo v vsaki državi članici.
Kot je bilo navedeno v točki 35 te sodbe, klavzula 3.1(b) revidiranega okvirnega sporazuma državam članicam tudi omogoča, da pravico do starševskega dopusta pogojujejo z delovno kvalifikacijo in/ali dolžino delovne dobe, ki ne sme presegati enega leta.
Iz tega sledi, da sta rojstvo ali posvojitev otroka in status delavca, ki ga imajo njegovi starši, bistvena pogoja pravice do starševskega dopusta na podlagi revidiranega okvirnega sporazuma.
Vendar v nasprotju z ugotovitvijo Caisse pour l’avenir des enfants (sklad za prihodnost otrok) iz teh bistvenih pogojev za priznanje pravice do starševskega dopusta ni mogoče sklepati, da morajo biti starši otroka, za katerega je zaprošen ta dopust, delavci ob njegovem rojstvu ali posvojitvi.
Kontekst in cilji revidiranega okvirnega sporazuma namreč taki razlagi nasprotujejo.
Direktiva 2010/18, kot je navedeno v njeni uvodni izjavi 1, spada v okvir člena 153 PDEU, ki Uniji omogoča, da podpira in dopolnjuje dejavnosti držav članic med drugim na področju izboljšanja življenjskih in delovnih razmer ter na področju vzpostavitve ustrezne socialne zaščite delavcev.
Poleg tega, kot je razvidno iz uvodne izjave 8 Direktive 2010/18, prvega odstavka preambule revidiranega okvirnega sporazuma in točke 3 splošnih ugotovitev tega okvirnega sporazuma, ki napotuje na člena 23 in 33 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je cilj navedenega okvirnega sporazuma spodbujati enakost moških in žensk v zvezi z njihovimi možnostmi na trgu dela in obravnavo pri delu v celotni Uniji ter omogočiti staršem, ki delajo, boljšo uskladitev poklicnega, zasebnega in družinskega življenja. Ti cilji so dodatno potrjeni v klavzulah 1.1 in 2.2 revidiranega okvirnega sporazuma.
Ob upoštevanju tega konteksta in teh ciljev je treba individualno pravico vsakega starša, ki je delavec, do starševskega dopusta zaradi rojstva ali posvojitve otroka, določeno v klavzuli 2.1 revidiranega okvirnega sporazuma, razumeti tako, da odraža posebej pomembno socialno pravico Unije, ki je bila tudi vključena v člen 33(2) Listine o temeljnih pravicah. Iz tega sledi, da se te pravice ne sme razlagati ozko (glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2014, Lyreco Belgium,
C‑588/12
,
EU:C:2014:99
, točka
in navedena sodna praksa).
Tako je bilo razsojeno, da ne glede na to, da je rojstvo bistveni pogoj za pravico do starševskega dopusta, ta pravica ni vezana na datum rojstva otroka, tako da se ne zahteva, da je do tega rojstva prišlo po datumu začetka veljavnosti Direktive 96/34 v državi članici, da bi lahko starša tega otroka izkoristila pravico do starševskega dopusta na podlagi te direktive (glej v tem smislu sodbi z dne 14. aprila 2005, Komisija/Luksemburg,
C‑519/03
,
EU:C:2005:234
, točka
, in z dne 16. septembra 2010, Chatzi,
C‑149/10
,
EU:C:2010:534
, točka
).
Izključitev staršev, ki niso delali ob rojstvu ali posvojitvi svojega otroka, bi omejila pravico teh staršev do možnosti, da bi starševski dopust izrabili pozneje, ko so ponovno zaposleni, in ki bi ga potrebovali za uskladitev svojih družinskih in poklicnih obveznosti. Taka izključitev bi bila zato v nasprotju z individualno pravico vsakega delavca do razpolaganja s starševskim dopustom.
Dalje je treba ugotoviti, da dvojni pogoj, ki ga nalaga luksemburška zakonodaja in ki zahteva, da je delavec zaposlen na delovnem mestu in je na tej podlagi zavarovan ne le neprekinjeno najmanj dvanajst mesecev neposredno pred začetkom starševskega dopusta, ampak tudi ob rojstvu ali sprejemu enega ali več otrok, v resnici vodi do tega, da se, če je do rojstva ali sprejema otroka ali otrok prišlo več kot dvanajst mesecev pred začetkom starševskega dopusta, podaljša pogoj v zvezi z obdobjem delovne kvalifikacije in/ali dolžine delovne dobe, ki pa v skladu s klavzulo 3.1.(b) okvirnega sporazuma o starševskem dopustu ne sme presegati enega leta.
Zato ob upoštevanju konteksta in ciljev revidiranega okvirnega sporazuma, na katere je bilo opozorjeno v točki 43 te sodbe, klavzul 1.1, 1.2, 2.1 in 3.1(b) tega okvirnega sporazuma ni mogoče razlagati tako, da lahko država članica za pravico starša do starševskega dopusta določi pogoj, da ta ob rojstvu ali posvojitvi svojega otroka dela.
Taka razlaga v nasprotju s tem, kar navaja Caisse pour l’avenir des enfants (sklad za prihodnost otrok), ne pomeni diskriminacije med starši, ki niso zaposleni, in starši, ki delajo, ob rojstvu svojega otroka, ker bi se lahko prvonavedeni organizirali, da bi skrbeli za svojega otroka, medtem ko drugi ob rojstvu zanj ne bi mogli skrbeti, ne da bi izkoristili starševski dopust.
Poleg dejstva, da v taki argumentaciji ni upoštevana okoliščina, da so matere ob rojstvu otroka upravičene do porodniškega dopusta, namen priznanja starševskega dopusta namreč ni omogočiti staršu, da skrbi za svojega otroka le ob njegovem rojstvu in malo po njem, ampak tudi pozneje med njegovim otroštvom, ki se ga lahko v skladu s klavzulo 2.1 revidiranega okvirnega sporazuma izkoristi do njegove starosti osem let. Iz tega sledi, da možnost, ki jo ima eden od staršev na voljo ob rojstvu otroka, da se organizira, da skrbi za svojega otroka, ni upoštevna za presojo obstoja pravice do starševskega dopusta in da na tej podlagi ni mogoče legitimno zatrjevati nikakršne diskriminacije.
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba klavzule 1.1, 1.2, 2.1 in 3.1(b) revidiranega okvirnega sporazuma razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki za priznanje pravice do starševskega dopusta določa pogoj, da je zadevni starš zaposlen neprekinjeno najmanj dvanajst mesecev neposredno pred začetkom starševskega dopusta. Nasprotno pa te klavzule nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki priznanje pravice do starševskega dopusta pogojuje s tem, da ima eden od staršev ob rojstvu ali posvojitvi svojega otroka status delavca.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

Klavzule 1.1, 1.2, 2.1 in 3.1(b) Okvirnega sporazuma o starševskem dopustu (revidirano) z dne 18. junija 2009, ki je v prilogi Direktive Sveta 2010/18/EU z dne 8. marca 2010 o izvajanju revidiranega okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, sklenjenega med BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP in ETUC, ter o razveljavitvi Direktive 96/34/ES, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki za priznanje pravice do starševskega dopusta določa pogoj, da je zadevni starš zaposlen neprekinjeno najmanj dvanajst mesecev neposredno pred začetkom starševskega dopusta. Nasprotno pa te klavzule nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki priznanje pravice do starševskega dopusta pogojuje s tem, da ima eden od staršev ob rojstvu ali posvojitvi svojega otroka status delavca.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.