CELEX: 62021CJ0392
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė politika
Darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga
Direktyva 90/270/EEB
9 straipsnio 3 dalis
Darbas su displėjaus ekrano įrenginiais
Darbuotojų akių ir regos apsauga
Specialūs koregavimo prietaisai
Akiniai
Darbuotojo vykdomas įsigijimas
Darbdavio vykdoma išlaidų kompensavimo tvarka

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1990 m. gegužės 29 d. Tarybos direktyvos 90/270/EEB dėl saugos ir sveikatos apsaugos būtiniausių reikalavimų dirbant su displėjaus ekrano įrenginiais (penktoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (
OL L 156, 1990, p. 14
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 391; klaidų ištaisymas
OL L 109, 2019, p. 29
), 9 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant TJ ir
Inspectoratul General pentru Imigrări
(Generalinė imigracijos inspekcija, Rumunija) (toliau – generalinė inspekcija) ginčą dėl to, kad ši atmetė TJ prašymą kompensuoti su akinių įsigijimu susijusias išlaidas.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 89/391/EEB
1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo (
OL L 183, 1989, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 349), iš dalies pakeistos 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1137/2008 (
OL L 311, 2008, p. 1
), 16 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu pagal [SESV 153] straipsnį, priima atskiras direktyvas,
inter alia
, priede nurodytose srityse.“
Direktyva 90/270
Direktyvos 90/270 ketvirta konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„[K]adangi būtiniausių reikalavimų, kad būtų užtikrinta geresnė sauga darbo vietose, kuriose įrengti displėjaus ekranai, laikymasis yra esminis dalykas užtikrinant darbuotojų saugą ir sveikatos apsaugą[.]“
Šios direktyvos 1 straipsnio „Objektas [Dalykas]“ 1 dalyje numatyta:
„Ši direktyva, kuri yra penktoji atskiroji direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje, nustato būtiniausius darbuotų saugos ir sveikatos apsaugos reikalavimus dirbant su displėjaus ekrano įrenginiais, apibrėžtais 2 straipsnyje.“
Minėtos direktyvos 9 straipsnyje „Darbuotojų akių ir regos apsauga“ nustatyta:
„1.   Darbuotojai turi teisę pasitikrinti akis ir regą pas reikalingos kvalifikacijos specialistą:
–
prieš pradėdami dirbti su displėjaus ekrano įrenginiais,
–
reguliariai po to,
ir
–
jeigu jie turi regėjimo sutrikimų, kurie galėjo atsirasti dėl darbo su displėjaus ekrano įrenginiais.
2.   Darbuotojai turi teisę pasitikrinti pas oftalmologą, jeigu tai būtina dėl 1 dalyje nurodyto patikrinimo rezultatų.
3.   Jeigu dėl 1 arba 2 dalyje nurodyto patikrinimo rezultatų nustatoma, kad to reikia ir jeigu negali būti naudojami įprastiniai koreguojantys prietaisai, darbuotojai turi būti aprūpinami specialiais koreguojančiais prietaisais, tinkančiais jų konkrečiam darbui.
4.   Visos šiame straipsnyje numatytos priemonės turi būti įgyvendinamos ne darbuotojų sąskaita.
5.   Darbuotojų akių ir regos apsauga gali būti teikiama kaip valstybės sveikatos apsaugos sistemos dalis.“
Rumunijos teisė
2017 m. birželio 28 d.
Legea-cadru Nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice
(Pagrindų įstatymas Nr. 153/2017 dėl iš valstybės lėšų mokamų darbuotojų atlyginimo) (
Monitorul Oficial al României
, I dalis, Nr. 492, 2017 m. birželio 28 d.) 7 straipsnio i punktas suformuluotas taip:
„Šiame įstatyme:
<…>
i)
„priemoka“ – tai mėnesinio darbo užmokesčio priedas, skiriamas įstatyme nustatytomis sąlygomis kiekvienai personalo kategorijai kaip bazinio darbo užmokesčio, darbo užmokesčio, vadovo išmokos procentinė dalis.“
Šio įstatymo VI priedo II skyriaus „Biudžetinių pareigų „Gynyba, viešoji tvarka ir nacionalinis saugumas“ profesinė grupė“ 12 straipsnyje nustatyta:
„<…>
2.   Kariai, policijos pareigūnai, specialų statusą turintys kalėjimų administracijos valstybės tarnautojai ir civiliai darbuotojai, atsižvelgiant į jų darbo sąlygas, turi teisę gauti šias priemokas:
<…>
b)
už sunkias darbo sąlygas – iki 15 % atlyginimo arba bazinio darbo užmokesčio pagal atitinkamose darbo vietose išdirbtą laiką;
<…>
3.   Darbo vietos ir darbo sąlygos bei užduotys, taip pat mokėtina procentinė dalis nustatomi vyriausiojo leidimus duodančio pareigūno įsakymu, neviršijant pagal šį įstatymą parengtų darbo tvarkos nuostatų, remiantis tuo tikslu įgaliotų institucijų sudarytomis faktinėmis arba, jei reikia, ekspertų ataskaitomis.“
2006 m. rugpjūčio 9 d.
Hotărârea Guvernului Nr. 1028/2006 privind cerinţele minime de securitate şi sănătate în muncă referitoare la utilizarea echipamentelor cu ecran de vizualizare
(Vyriausybės sprendimas Nr. 1028/2006 dėl darbo saugos ir sveikatos būtiniausių reikalavimų, taikomų dirbant su displėjaus ekrano įrenginiais) (
Monitorul Oficial al României
, I dalis, Nr. 710, 2006 m. rugpjūčio 18 d.) (toliau – Vyriausybės sprendimas Nr. 1028/2006) 12 straipsnyje nustatyta:
„Darbuotojai turi teisę pasitikrinti akis ir regą pas reikalingos kvalifikacijos specialistą:
a)
prieš pradėdami dirbti su displėjaus ekrano įrenginiais per dėl įsidarbinimo atliekamą medicininį patikrinimą;
b)
reguliariai po to;
c)
arba jeigu jie turi regėjimo sutrikimų, kurių galėjo atsirasti dėl darbo su displėjaus ekrano įrenginiais.“
Vyriausybės sprendimo Nr. 1028/2006 13 straipsnyje nustatyta:
„Darbuotojai turi teisę pasitikrinti pas oftalmologą, jeigu tai būtina dėl 12 straipsnyje nurodyto patikrinimo rezultatų.“
Vyriausybės sprendimo Nr. 1028/2006 14 straipsnyje nustatyta:
„Jeigu dėl 12 arba 13 straipsnyje nurodyto patikrinimo rezultatų nustatoma, kad to reikia, ir jeigu negali būti naudojami įprastiniai koreguojantys prietaisai, darbuotojai turi būti aprūpinami specialiais koreguojančiais prietaisais, tinkančiais jų konkrečiam darbui.“
Vyriausybės sprendimo Nr. 1028/2006 15 straipsnyje numatyta:
„Priemonės, kurių imamasi pagal 12–14 straipsnius, turi būti įgyvendinamos ne darbuotojų sąskaita.“
Vyriausybės sprendimo Nr. 1028/2006 16 straipsnyje nustatyta:
„Išlaidos, patirtos dėl darbuotojų akių ir regos apsaugos, gali būti atlyginamos pagal nacionalinę sveikatos draudimo sistemą galiojančių teisės aktų numatyta tvarka.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
TJ dirba Klužo (Rumunija) generalinėje imigracijos inspekcijoje. Savo veiklą jis vykdo dirbdamas su displėjaus ekrano įrenginiais.
TJ teigia, kad dėl tokių darbo su ekranu ir kitų rizikos veiksnių, kaip kintamas apšvietimas, natūralios šviesos trūkumas ir neuropsichologinė perkrova, labai pablogėjo jo rega. Todėl, gydytojui rekomendavus, jis turėjo pasikeisti akinius, kad koreguotų sumažėjusį regėjimo aštrumą.
TJ teigė, kad Rumunijos nacionalinė sveikatos draudimo sistema nenumato galimybės kompensuoti 2629 Rumunijos lėjų (RON) (maždaug 530 EUR) sumos, kuri atitinka akinių kainą, t. y. lęšių, rėmelio ir darbo kainą, ir prašė generalinės inspekcijos ją kompensuoti. Šis prašymas buvo atmestas.
Tada TJ kreipėsi į
Tribunalul Cluj
(Klužo apylinkės teismas, Rumunija), prašydamas priteisti iš generalinės inspekcijos jam sumokėti minėtą sumą. Teismas atmetė šį ieškinį, motyvuodamas tuo, kad nebuvo įvykdytos prašomos kompensacijos gavimo sąlygos, nes pagal Vyriausybės sprendimo Nr. 1028/2006 14 straipsnį suteikiama teisė ne į specialaus koreguojančio prietaiso įsigijimo išlaidų kompensaciją, o tik į tokio prietaiso suteikimą, jeigu jo naudojimas pripažįstamas būtinu.
TJ dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą
Curtea de Apel Cluj
(Klužo apeliacinis teismas, Rumunija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, prašydamas jį panaikinti ir iš naujo išnagrinėti bylą iš esmės.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, norint priimti sprendimą dėl jo nagrinėjamo ginčo, reikia išaiškinti Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą sąvoką „specialūs koreguojantys prietaisai“, kuri šioje direktyvoje nėra apibrėžta. Teismas mano, kad ši sąvoka turėtų būti aiškinama kaip apimanti akinius, jeigu jie būtini darbuotojui, kurio regėjimas pablogėjo dėl darbo sąlygų.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar 9 straipsnio 3 dalyje nurodyti specialūs koreguojantys prietaisai reiškia prietaisus, naudojamus tik darbo vietoje, ar jie gali būti ir prietaisai, kurie gali būti naudojami ne darbo vietoje. Šiuo klausimu jis linkęs manyti, kad siekiant nustatyti, ar ši nuostata taikytina, svarbus tik specialaus koreguojančio prietaiso naudojimo darbo vietoje faktas, o klausimas, ar toks prietaisas naudojamas ir ne darbo vietoje, yra nesvarbus.
Dėl specialių koreguojančių prietaisų tiekimo tvarkos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad nors Direktyvoje 90/270 iš tiesų aiškiai kalbama tik apie darbdavio vykdomą tokių prietaisų tiekimą, panašus rezultatas būtų pasiektas, jei darbdavys kompensuotų darbuotojo tokių prietaisų įsigijimo išlaidas. Toks sprendimas taip pat būtų naudingas tuo, kad darbuotojas galėtų laiku imtis veiksmų savo regos korekcijai.
Galiausiai minėtam teismui kyla klausimas, ar pareiga suteikti darbuotojams specialių koreguojančių prietaisų, kurių jiems reikia, įvykdoma, jei skiriama priemoka prie darbo užmokesčio už sunkias darbo sąlygas.
Šiomis aplinkybėmis
Curtea de Apel Cluj
(Klužo apeliacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos [90/270] 9 straipsnyje vartojamas terminas „specialus koreguojantis prietaisas“ turi būti aiškinamas taip, kad jis negali apimti korekcinių akinių?
2.
Ar Direktyvos 90/270 9 straipsnyje vartojamas terminas „specialus koreguojantis prietaisas“ turi būti suprantamas tik kaip prietaisas, naudojamas vien darbo vietoje ir (arba) atliekant darbo užduotis?
3.
Ar Direktyvos 90/270 9 straipsnyje numatyta pareiga suteikti specialų koreguojantį prietaisą susijusi tik su tuo, kad prietaisą turi nupirkti darbdavys, ar ją galima aiškinti plačiai, t. y. apimant ir atvejus, kai darbdavys padengia būtinąsias išlaidas, kurių darbuotojas patyrė siekdamas įsigyti prietaisą?
4.
Ar su Direktyvos 90/270 9 straipsniu suderinama tai, kad darbdavys tokias išlaidas padengia mokėdamas bendrą darbo užmokesčio priemoką, kuri mokama nuolat kaip „priedas už sunkias darbo sąlygas“?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
Generalinė inspekcija ginčija antrojo–ketvirtojo klausimų priimtinumą, motyvuodama tuo, kad teisingas Sąjungos teisės taikymas akivaizdus, ir dėl to nekyla jokių pagrįstų abejonių.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, jei pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimu arba galiojimu. Vadinasi, nacionalinių teismų pateiktiems klausimams taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu prašomas išaiškinimas visiškai nesusijęs su ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į tuos klausimus (2022 m. vasario 24 d. Sprendimo Viva Telecom Bulgaria,
C‑257/20
,
EU:C:2022:125
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję su antrajame–ketvirtajame klausimuose pateiktais teiginiais dėl Direktyvos 90/270 nuostatų aiškumo, reikia pabrėžti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nedraudžiama kreiptis į Teisingumo Teismą su klausimais, dėl kurių atsakymo, vienos iš pagrindinės bylos šalių nuomone, nekyla pagrįstų abejonių. Taigi, net darant prielaidą, kad taip yra, prašymas priimti prejudicinį sprendimą, kuriame pateikti tokie klausimai, netampa nepriimtinas (2022 m. vasario 24 d. Sprendimo Viva Telecom Bulgaria,
C‑257/20
,
EU:C:2022:125
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi antrasis–ketvirtasis klausimai yra priimtini.
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad „specialūs koreguojantys prietaisai“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, apima akinius, be to, ar jie apsiriboja priemonėmis, naudojamomis tik profesinėje veikloje.
Pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį darbuotojai turi būti aprūpinami specialiais koreguojančiais prietaisais, jei tai būtina dėl tos direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje nurodyto atitinkamo akių ir regos patikrinimo rezultatų arba 9 straipsnio 2 dalyje nurodyto oftalmologinio patikrinimo ir jei negalima naudoti įprastų koreguojančių prietaisų.
Reikia konstatuoti, kad Direktyvoje 90/270 nepateikta specialių koreguojančių prietaisų, apie kuriuos kalbama jos 9 straipsnio 3 dalyje, apibrėžties.
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (2022 m. vasario 24 d. Sprendimo Airhelp (Kitu maršrutu nukreiptą skrydį vykdančio lėktuvo vėlavimas),
C‑451/20
,
EU:C:2022:123
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Pirma, reikėtų pabrėžti, kad Direktyva 90/270, kaip matyti iš jos pavadinimo, buvo priimta kaip Penktoji atskira direktyva, kaip apibrėžta Direktyvos 89/391 16 straipsnio 1 dalyje, nes pastaroji buvo priimta remiantis EEB sutarties 118A straipsniu (dabar, po pakeitimo, SESV 153 straipsnis), siekiant gerinti darbuotojų saugą ir sveikatą darbe.
Antra, iš Direktyvos 90/270 pavadinimo ir 1 straipsnio aišku, kad jos tikslas – nustatyti būtiniausius saugos ir sveikatos reikalavimus, taikomus dirbant su displėjaus ekrano įrenginiais. Be to, pagal jos ketvirtą konstatuojamąją dalį būtiniausių reikalavimų, kad būtų užtikrinta geresnė sauga darbo vietose, kuriose įrengti displėjaus ekranai, laikymasis yra esminis dalykas užtikrinant darbuotojų saugą ir sveikatos apsaugą.
Trečia, galiausiai reikia pažymėti, kad Direktyvos 90/270 9 straipsnyje konkrečiai išreiškiamas šios direktyvos tikslas, susijęs su būtinybe apsaugoti darbuotojų akis ir regą, visų pirma darbuotojų teisė būti aprūpintiems su atitinkamu darbu susijusiais specialiais koreguojančiais prietaisais, jei tai būtina dėl 9 straipsnio 1 dalyje arba 9 straipsnio 2 dalyje nurodyto patikrinimo rezultatų.
Šiuo klausimu svarbu pabrėžti, kad Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalyje išskiriami, viena vertus, įprasti koreguojantys prietaisai ir, kita vertus, specialūs koreguojantys prietaisai, tinkantys konkrečiam darbui, t. y. darbui su displėjaus ekrano įrenginiais.
Pirma, kalbant apie „koreguojančių prietaisų“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį, reikia pažymėti, kad šia sąvoka buvo pakeista sąvoka „akiniai“ Pasiūlymo dėl Tarybos direktyvos dėl būtiniausių saugos ir sveikatos reikalavimų, taikomų darbui su displėjaus ekrano įrenginiais (
OL C 113, 1988, p. 7
), 9 straipsnio antroje pastraipoje. Taigi iš Direktyvos 90/270 parengiamųjų darbų matyti, kad „koreguojantys prietaisai“, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 9 straipsnio 3 dalį, turi būti suprantami plačiai, t. y. apima ne tik akinius, bet ir kitus prietaisus, galinčius koreguoti regos sutrikimus arba užkirsti jiems kelią.
Antra, dėl sąvokos „įprastiniai koreguojantys prietaisai“, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 9 straipsnio 3 dalį, kurie suprantami kaip prietaisai, kuriais neištaisomi regėjimo trūkumai, nustatyti atlikus 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus patikrinimus, reikia konstatuoti, kad, kaip generalinė advokatė nurodo savo išvados 30 punkte, jie apima prietaisus, kurie naudojami ne darbo vietoje, todėl nebūtinai yra susiję su darbo sąlygomis. Taigi, tokie prietaisai nėra skirti su darbu siejamiems regos sutrikimams koreguoti ir gali būti nesusiję su darbu su displėjaus ekrano įrenginiais.
Trečia, kalbant apie sąvoką „special[ūs] koreguojan[tys] prietai[sai], tinkan[tys] jų konkrečiam darbui“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį, reikia priminti, kad, viena vertus, darbuotojai turi būti aprūpinami tokiais specialiais koreguojančiais prietaisais, jei regos sutrikimų, nustatytų atlikus šio straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytus patikrinimus, negalima ištaisyti įprastais koreguojančiais prietaisais. Todėl specialus koreguojantis prietaisas būtinai turi būti skirtas regos sutrikimams, kurie negali būti koreguojami ar išvengiami panaudojus įprastą koreguojantį prietaisą.
Kita vertus, tai, kad koregavimo prietaisas yra specialus, reiškia, kad jis yra susijęs su darbu su displėjaus ekrano įrenginiais, nes skirtas koreguoti regos sutrikimams, konkrečiai susijusiems su tokiu darbu ir nustatytiems atlikus šios direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytus patikrinimus, arba užkirsti jiems kelią.
Šiuo klausimu iš 2002 m. spalio 24 d. Sprendimo Komisija / Italija (
C‑455/00
,
EU:C:2002:612
,
punktas) matyti, kad Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalyje numatyti „specialūs koreguojantys prietaisai“ susiję su „jau egzistuojančios žalos“ korekcija.
Vis dėlto, kaip iš esmės savo išvados 37 punkte nurodė generalinė advokatė, iš ankstesniame punkte minėto sprendimo negalima daryti išvados, kad, kaip teigė ieškovas pagrindinėje byloje ir Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo pateiktą rašytinį klausimą, minėta žala turėjo atsirasti dėl darbo su displėjaus ekrano įrenginiais. Nors regos sutrikimas turi būti nustatytas atlikus Direktyvos 90/270 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus patikrinimus tam, kad atsirastų teisė gauti specialų koreguojantį prietaisą pagal to straipsnio 3 dalį, darbas su displėjaus ekranu nebūtinai turi būti šio sutrikimo priežastis.
Iš Direktyvos 90/270 9 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos matyti, kad šioje dalyje nurodytas patikrinimas gali būti atliekamas prieš pradedant dirbti su displėjaus ekranu, o tai reiškia, kad regos sutrikimas, dėl kurio darbuotojas turi teisę į specialų koreguojantį prietaisą pagal šios direktyvos 9 straipsnio 3 dalį, nebūtinai turi būti susijęs su darbu su displėjaus ekranu.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kaip generalinė advokatė nurodo savo išvados 39 punkte, kad Direktyvos 90/270 9 straipsnis negali būti aiškinamas taip, kad pagal jį reikalaujama nustatyti priežastinį ryšį tarp darbo su displėjaus ekranu ir atsiradusio regos sutrikimo, nes kiekviena iš trijų šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies įtraukų gali lemti specialių koreguojančių prietaisų suteikimą pagal šios direktyvos 9 straipsnio 3 dalį.
Taigi specialūs koreguojantys prietaisai, kaip jie suprantami pagal šią nuostatą, yra susiję su regos sutrikimų, susijusių su darbu, kuriame naudojama displėjaus ekrano įrenginiai, korekcija arba prevencija.
Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad ieškovas pagrindinėje byloje savo pareigas generalinėje inspekcijoje vykdė naudodamas displėjaus ekrano įrenginį. Jis teigė, kad minėtas pareigas turėjo vykdyti kintančio apšvietimo, natūralios šviesos trūkumo ir neuropsichologinės perkrovos sąlygomis, todėl jo regėjimo aštrumas smarkiai pablogėjo, o gydytojas specialistas nurodė pakeisti akinius, konkrečiau kalbant, korekcinius lęšius.
Nors ne Teisingumo Teismas, kuriam buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nuspręsti, ar akiniai, už kuriuos ieškovas prašo kompensacijos, turi būti laikomi „specialiais koreguojančiais prietaisais“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį, vis dėlto, viena vertus, reikia pažymėti, kad ieškovui pagrindinėje byloje dėl labai pablogėjusio regėjimo gydytojas specialistas atliko oftalmologinį patikrinimą, kuris, atrodo, atitinka Direktyvos 90/270 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus patikrinimus.
Kita vertus, tai, kad šis gydytojas specialistas rekomendavo ieškovui pagrindinėje byloje pakeisti akinius, tiksliau – korekcinius lęšius, kad būtų ištaisytas labai pablogėjęs regėjimas, taip pat matyti iš to, kad ankstesni korekciniai lęšiai nebegalėjo būti naudojami darbui su displėjaus ekrano įrenginiu, būtent dėl ieškovui nustatytų regėjimo aštrumo problemų. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar aptariami akiniai iš tikrųjų skirti su darbu susijusiems regos sutrikimams, o ne bendriems regos sutrikimams, nebūtinai susijusiems su darbo sąlygomis, šalinti.
Be to, tai, kad „specialūs koreguojantys prietaisai“, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį, pagal šią nuostatą turi būti „tinkan[tys] jų konkrečiam darbui“, nereiškia, kad jie turi būti naudojami tik darbo vietoje ar atliekant profesines užduotis, nes šioje nuostatoje nenumatyta jokių apribojimų, susijusių su šių prietaisų naudojimu.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje numatyti „specialūs koreguojantys prietaisai“ apima akinius, specialiai skirtus regos sutrikimams, susijusiems su darbu su displėjaus ekrano įrenginiu, koreguoti ir išvengti. Be to, šie „specialūs koreguojantys prietaisai“ neapsiriboja vien profesinėje veikloje naudojamais prietaisais.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos taip pat reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad šioje nuostatoje numatyta darbdavio pareiga aprūpinti atitinkamus darbuotojus specialiu koreguojančiu prietaisu gali būti įvykdyta tiesiogiai suteikiant šį prietaisą darbuotojui arba atlyginant būtinas darbuotojo dėl to patirtas išlaidas, arba mokant darbuotojui bendro pobūdžio darbo užmokesčio priemoką.
Kaip matyti iš šio sprendimo 29 punkto, pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį darbuotojai turi būti aprūpinami specialiais koreguojančiais prietaisais, tinkančiais jų konkrečiam darbui, jei tai būtina dėl 1 ir 2 punktuose nurodytų patikrinimų ir jei negalima naudoti įprastų koreguojančių prietaisų.
Reikia pažymėti, kad nors šioje nuostatoje darbdaviui nustatyta pareiga užtikrinti, kad atitinkami darbuotojai prireikus gautų specialų koreguojantį prietaisą, iš Direktyvos 90/270 9 straipsnio formuluotės neaišku, kaip darbdavys turi įvykdyti šią pareigą.
Reikia pažymėti, kad, viena vertus, pagal Direktyvos 90/270 1 straipsnio 1 dalį, kaip priminta šio sprendimo 33 punkte, joje nustatyti tik būtiniausi reikalavimai.
Kita vertus, tai, kad darbdavys kompensuoja specialaus koreguojančio prietaiso įsigijimo išlaidas, atitinka Direktyvos 90/270 tikslą, nes taip užtikrinama geresnė darbuotojų saugos ir sveikatos apsauga.
Be to, dėl Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalyje vartojamos sąvokos „turi būti aprūpinami“, atsižvelgiant į 9 straipsnio 4 dalį, kurioje numatyta, kad „[v]isos šiame [9] straipsnyje numatytos priemonės turi būti įgyvendinamos ne darbuotojų sąskaita“, nedraudžiama nacionalinėje teisėje numatyti, kad darbuotojas, užuot tiesiogiai iš darbdavio gavęs specialų koreguojantį prietaisą, gali pasirinkti, kad šio prietaiso įsigijimo išlaidos būtų padengiamos avansu ar kompensuojamos vėliau.
Iš to išplaukia, kad Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 ir 4 dalių tikslas tiek, kiek jomis siekiama užtikrinti, kad darbuotojai, esant poreikiui, be jokios finansinės naštos būtų aprūpinti specialiais koreguojančiais prietaisais, gali būti pasiektas tiesiogiai darbdaviui suteikus tokį prietaisą atitinkamam darbuotojui arba netiesiogiai jam atlyginus šio prietaiso įsigijimo išlaidas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, taip pat reikia konstatuoti, kad pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį iš esmės nedraudžiama nacionalinėje teisėje numatyti, kad darbdavys atitinkamus darbuotojus aprūpintų specialiais koreguojančiais prietaisais, kaip to reikalaujama pagal šią nuostatą, sumokėdamas priemoką, leidžiančią darbuotojui pačiam įsigyti tokį prietaisą.
Vis dėlto reikia pabrėžti, kad tokia priemoka būtinai turi apimti atitinkamo darbuotojo išlaidas, konkrečiai patirtas įsigyjant specialų koreguojantį prietaisą pagal Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 dalį.
Vadinasi, neatrodo, kad bendro pobūdžio darbo užmokesčio priemoka, nuolat mokama už sunkias darbo sąlygas, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, atitinka 9 straipsnio 3 dalyje darbdaviui nustatytas pareigas, nes nepanašu, kad ja siekiama padengti atitinkamo darbuotojo išlaidas, patirtas dėl tokio prietaiso įsigijimo; vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tai patikrinti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad šioje nuostatoje numatyta darbdavio pareiga aprūpinti atitinkamus darbuotojus specialiu koregavimo prietaisu gali būti įvykdyta darbdaviui tiesiogiai suteikiant šį prietaisą tokiems darbuotojams arba atlyginus būtinas darbuotojų dėl to patirtas išlaidas, bet ne išmokant jiems bendro pobūdžio darbo užmokesčio priemoką.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
1990 m. gegužės 29 d. Tarybos direktyvos 90/270/EEB dėl saugos ir sveikatos apsaugos būtiniausių reikalavimų dirbant su displėjaus ekrano įrenginiais (penktoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) 9 straipsnio 3 dalis
turi būti aiškinama taip:
šioje nuostatoje numatyti „specialūs koreguojantys prietaisai“ apima akinius, specialiai skirtus regos sutrikimams, susijusiems su darbu su displėjaus ekrano įrenginiu, koreguoti ir išvengti. Be to, šie „specialūs koreguojantys prietaisai“ neapsiriboja vien profesinėje veikloje naudojamais prietaisais.

2.
Direktyvos 90/270 9 straipsnio 3 ir 4 dalys
turi būti aiškinamos taip:
šioje nuostatoje numatyta darbdavio pareiga aprūpinti atitinkamus darbuotojus specialiu koregavimo prietaisu gali būti įvykdyta darbdaviui tiesiogiai suteikiant šį prietaisą tokiems darbuotojams arba atlyginus būtinas darbuotojų dėl to patirtas išlaidas, bet ne išmokant darbuotojams bendro pobūdžio darbo užmokesčio priemoką.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.