CELEX: 62021CJ0731
Predhodno odločanje
Prosto gibanje oseb
Člen 45 PDEU
Delavci
Uredba (EU) št. 492/2011
Člen 7(1) in (2)
Enako obravnavanje
Socialne ugodnosti
Vdovska pokojnina
Člana registrirane partnerske skupnosti
Nacionalna ureditev, ki dodelitev vdovske pokojnine pogojuje s tem, da se partnerska skupnost, ki je bila veljavno sklenjena in vpisana v drugi državi članici, vpiše v nacionalni register

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 18, 45 in 48 PDEU ter člena 7(2) Uredbe (EU) št 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (
UL 2011, L 141, str. 1
), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2016/589 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2016 (
UL 2016, L 107, str. 1
) (v nadaljevanju: Uredba št. 492/2011).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med GV, francosko državljanko, in caisse nationale d’assurance pension (nacionalni sklad za pokojninsko zavarovanje, Luksemburg) (v nadaljevanju: CNAP), ker je ta sklad GV zavrnil dodelitev vdovske pokojnine po smrti njenega partnerja.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 883/2004
Člen 3 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1372/2013 z dne 19. decembra 2013 (
UL 2013, L 346, str. 27
) (v nadaljevanju: Uredba št. 883/2004), naslovljen „Stvarna veljavnost“, v odstavku 1(e) določa, da se Uredba št. 883/2004 uporablja za zakonodajo o socialni varnosti v zvezi z dajatvami za preživele osebe.
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Enako obravnavanje“, določa:
„Če v tej uredbi ni določeno drugače, imajo osebe, za katere se uporablja ta uredba, enake pravice in obveznosti po zakonodaji vsake države članice, kot državljani te države članice.“
Člen 5(b) navedene uredbe, naslovljen „Enako obravnavanje dajatev, dohodka, dejstev ali dogodkov“, določa:
„Če v tej uredbi ni določeno drugače in glede na posebne predpisane izvedbene določbe velja naslednje:
[…]
(b)
kadar se po zakonodaji pristojne države članice nekaterim dejstvom ali dogodkom pripišejo pravni učinki, ta država članica upošteva podobna dejstva ali dogodke, ki nastopijo v kateri koli državi članici, kot da so nastopili na njenem ozemlju.“
Uredba št. 492/2011
Člen 7(1) in (2) Uredbe št. 492/2011 določa:
„1.   Delavec, ki je državljan države članice, na ozemlju drugih držav članic zaradi njegovega državljanstva ne sme biti obravnavan drugače kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, predvsem glede plačila, odpustitve in, če postane brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve.
2.   Delavec uživa enake socialne in davčne ugodnosti kot domači delavci.“
Uredba (EU) št. 2016/1104
Uredba Sveta (EU) 2016/1104 z dne 24. junija 2016 o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju pristojnosti, prava, ki se uporablja, ter priznavanja in izvrševanja odločb na področju premoženjskopravnih posledic registriranih partnerskih skupnosti (
UL 2016, L 183, str. 30
) partnerjema dovoljuje, da določita ali spremenita pravo, ki se uporablja za premoženjskopravne posledice njune registrirane partnerske skupnosti.
Člen 1 te uredbe, naslovljen „Področje uporabe“, določa:
„1.   Ta uredba se uporablja za premoženjskopravne posledice registriranih partnerskih skupnosti.
Ne uporablja se v davčnih, carinskih ali upravnih zadevah.
2.   Iz področja uporabe te uredbe so izključeni:
[…]
(b)
obstoj, veljavnost in priznanje registrirane partnerske skupnosti;
[…]
(e)
socialna varnost;
[…]“
Luksemburško pravo
Zakonik o socialni varnosti
Člen 195 zakonika o socialni varnosti določa:
„Brez poseganja v katere koli druge predpisane pogoje ima pravico do vdovske pokojnine zakonec ali partner v smislu člena 2 loi du 9 juillet 2004 relative aux effets légaux de certains partenariats [(zakon z dne 9. julija 2004 o pravnih učinkih nekaterih partnerskih skupnosti;
Mémorial
A 2004, str. 2020)], ki preživi upravičenca do starostne ali invalidske pokojnine, dodeljene v skladu s to knjigo, ali zavarovanca, če je ta ob svoji smrti dopolnil zavarovalno dobo najmanj dvanajst mesecev na podlagi členov 171, 173 in 173a v treh letih pred nastopom zavarovalnega primera. […] Vendar se ta zavarovalna doba ne zahteva v primeru smrti zavarovanca, ki je posledica kakršne koli nesreče ali poklicne bolezni, priznane v skladu z določbami tega zakonika, do katere je prišlo med zavarovanostjo.“
Člen 196 tega zakonika določa:
„1.   Vdovska pokojnina zakoncu ali partnerju v smislu člena 2 zakona z dne 9. julija 2004 o pravnih učinkih nekaterih partnerskih skupnosti ni dolgovana:
–
če sta zakonska zveza ali partnerska skupnost sklenjeni manj kot eno leto bodisi pred smrtjo bodisi pred upokojitvijo zaradi invalidnosti ali starosti zavarovanca;
–
če sta bili zakonska zveza ali partnerska skupnost sklenjeni z upravičencem do starostne ali invalidske pokojnine.
2.   Vendar se [odstavek] 1 ne uporablja, če je izpolnjen vsaj eden od naslednjih pogojev:
(a)
če je smrt zavarovanca ali njegova upokojitev zaradi invalidnosti neposredna posledica nesreče, ki se je zgodila po sklenitvi zakonske zveze ali partnerske skupnosti;
(b)
če ob smrti obstaja otrok, rojen ali spočet v zakonski zvezi ali partnerski skupnosti, ali otrok, ki je z zakonsko zvezo postal zakonski otrok;
(c)
če pokojni upravičenec do pokojnine od svojega zakonca ali partnerja ni bil starejši več kot petnajst let in sta zakonska zveza ali partnerska skupnost ob smrti trajali vsaj eno leto;
(d)
če sta zakonska zveza ali partnerska skupnost ob smrti upravičenca do pokojnine trajali najmanj deset let.“
Zakon z dne 9. julija 2004
Člen 2 zakona z dne 9. julija 2004 o pravnih učinkih nekaterih partnerskih skupnosti, kakor je bil spremenjen z zakonom z dne 3. avgusta 2010 (
Mémorial
A 2010, str. 2190) (v nadaljevanju: zakon z dne 9. julija 2004), določa:
„Partnerska skupnost v skladu s tem zakonom pomeni življenjsko skupnost dveh oseb različnega ali istega spola (v nadaljevanju: partnerja), ki živita kot par in sta predložila izjavo v skladu s spodnjim členom 3.“
Člen 3 tega zakona določa:
„Partnerja, ki želita predložiti izjavo o partnerski skupnosti, pri matičarju občine skupnega stalnega ali običajnega prebivališča osebno in skupaj predložita pisno izjavo o svojem partnerstvu in obstoju sporazuma o premoženjskopravnih posledicah svoje partnerske skupnosti, če sta sklenila takšen sporazum.
Matičar preveri, ali stranki izpolnjujeta pogoje iz tega zakona, in če jih izpolnjujeta, partnerjema izda potrdilo o tem, da je bila njuna partnerska skupnost prijavljena.
Za osebe, katerih rojstni list je bil sestavljen ali prepisan v Luksemburgu, je izjava o partnerstvu navedena na robu rojstnega lista vsakega partnerja.
Matičar poskrbi, da se v treh delovnih dneh generalnemu državnemu tožilstvu pošlje izjava, ki po potrebi vsebuje navedbo sporazuma, da se shrani v matičnem registru in vpiše v evidenco iz člena 1126 in naslednjih Nouveau code de procédure civile (novi zakonik o civilnem postopku).
Registrirana partnerska skupnost začne med strankama veljati od trenutka, ko izjavo prejme matičar, s čimer se ji točno določi datum. V razmerju do tretjih oseb jo je mogoče uveljavljati šele od dneva vpisa izjave v matični register.
Z uredbo Velikega vojvodstva se lahko določijo vsebina in formalnosti prijave in dokumentov, ki jih je treba priložiti.“
Člen 4 navedenega zakona določa:
„Da lahko stranki predložita izjavo iz člena 3:
1.
morata imeti poslovno sposobnost v skladu s členoma 1123 in 1124 Code civil (civilni zakonik);
2.
ne smeta biti v zakonski zvezi ali drugi partnerski skupnosti;
3.
ne smeta biti v sorodu ali svaštvu v ravni črti, ki je prepovedana v skladu s členi od 161 do 163 in členom 358, drugi odstavek, civilnega zakonika;
4.
morata zakonito prebivati na luksemburškem ozemlju.
Točka 4 zgoraj se uporablja le za državljane držav, ki niso članice Skupnosti.“
Člen 4‑1 istega zakona določa:
„Partnerja, ki sta svojo partnersko skupnost registrirala v tujini, lahko pri generalnem državnem tožilstvu vložita prošnjo za vpis v matični register in evidenco iz člena 1126 in naslednjih novega zakonika o civilnem postopku, če sta ob sklenitvi partnerske skupnosti izpolnjevala pogoje iz člena 4.“
Z uredbo Velikega vojvodstva se lahko določijo formalnosti prošnje in dokumentov, ki jih je treba priložiti.“
Novi zakonik o civilnem postopku
Člen 1126 novega zakonika o civilnem postopku določa:
„Izpiski aktov in sodb, ki jih je treba hraniti v matičnem registru, se hranijo pri generalnem državnem tožilstvu.
[…]“
Člen 1127 tega zakonika določa:
„Javnost aktov in sodb, ki se hranijo v matičnem registru, se zagotovi z vpisom v fizično ali elektronsko evidenco pod imenom varovane osebe. V tem vpisu je navedena številka, pod katero sta bila akt ali sodba vpisana v register iz odstavka 2 prejšnjega člena.
[…]“
Člen 1129 navedenega zakonika določa:
„Kopije izpiskov, shranjenih v matičnem registru, se lahko izdajo vsakemu prosilcu. Če je bil v evidenco vpisan zaznamek o izbrisu, se kopije izpiskov, shranjenih v matičnem registru, lahko izdajo samo z dovoljenjem državnega tožilca.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Pritožnica iz postopku v glavni stvari in njen partner, ki sta bila francoska državljana in ki sta prebivala v Franciji, sta 22. decembra 2015 pri tribunal d’instance de Metz (okrajno sodišče v Metzu, Francija) v predpisani obliki registrirala skupno izjavo o civilnopravni pogodbi o solidarnosti (v nadaljevanju: PACS). Oba sta bila zaposlena v Luksemburgu.
Partner pritožnice iz postopka v glavni stvari je umrl 24. oktobra 2016 zaradi nesreče pri delu. Ta pritožnica je 8. decembra 2016 pri CNAP zaprosila za dodelitev vdovske pokojnine.
Ta prošnja je bila 27. novembra 2017 zavrnjena, ker PACS, registrirana v Franciji, ni bila vpisana v luksemburški matični register v zvezi z življenjem obeh pogodbenih strank, zaradi česar je ni bilo mogoče uveljavljati v razmerju do tretjih oseb.
Conseil arbitral de la sécurité sociale (Luxembourg) (sodni svet za socialno varnost, Luksemburg) je s sodbo z dne 18. marca 2020 zavrnil tožbo pritožnice iz postopka v glavni stvari zoper odločbo CNAP z dne 27. novembra 2017, s katero ji je bila zavrnjena dodelitev vdovske pokojnine.
Conseil supérieur de la sécurité sociale (višji svet za socialno varnost, Luksemburg) je s sodbo z dne 25. junija 2020 to sodbo potrdil.
Pritožnica iz postopka v glavni stvari je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Luksemburg). V utemeljitev te pritožbe navaja zlasti pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev členov 18 in 45 PDEU, ki se nanašata na prepoved diskriminacije zaradi državljanstva in prosto gibanje delavcev, ter na kršitev člena 7(2) Uredbe št. 492/2011.
Cour de cassation (kasacijsko sodišče) je s sodbo z dne 25. novembra 2021 presodilo, da se z luksemburško zakonodajo ne ustvarja neposredna diskriminacija med luksemburškimi partnerji in partnerji, ki so državljani druge države članice, ne glede na to, ali je bila skupnost sklenjena v Luksemburgu ali v tujini.
Vendar se predložitveno sodišče sprašuje, ali obstaja morebitna posredna diskriminacija, ker obveznost – ki je s členom 4‑1 zakona z dne 9. julija 2004 naložena partnerjema, ki sta svojo partnersko skupnost že registrirala v drugi državi članici, in sicer da uredita, da se vpiše tudi v luksemburški matični register, da bi bila med drugim upravičena do vdovske pokojnine – vpliva zlasti na obmejne delavce, to je delavce, ki opravljajo poklicno dejavnost v Luksemburgu, prebivajo pa v sosednjih državah.
V teh okoliščinah je Cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali pravo Evropske unije, zlasti členi 18, 45 in 48 PDEU ter člen 7(2) Uredbe […] št. 492/2011 […], nasprotuje določbam prava države članice, kot so člen 195 […] zakonika o socialni varnosti ter členi 3, 4 in 4‑1 […] zakona z dne 9. julija 2004 […], ki za to, da se preživelemu partnerju iz partnerske skupnosti, ki je bila veljavno sklenjena in vpisana v matični državi članici, dodeli vdovska pokojnina, ki mu pripada, ker je pokojni partner opravljal poklicno dejavnost v državi članici gostiteljici, določajo pogoj, da je partnerska skupnost vpisana v register, ki ga vodi navedena država za preverjanje izpolnjevanja vsebinskih pogojev, zahtevanih s pravom te države članice za priznanje partnerske skupnosti in zagotovitev njenega uveljavljanja v razmerju do tretjih oseb, medtem ko je edini pogoj za dodelitev vdovske pokojnine preživelemu partnerju iz partnerske skupnosti, sklenjene v državi članici gostiteljici, ta, da je bila partnerska skupnost veljavno sklenjena in vpisana v tej državi?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Najprej je treba navesti, da čeprav se predložitveno sodišče v svojem vprašanju sklicuje na člena 18 in 48 PDEU, ta člena v okviru spora o glavni stvari nista upoštevna.
V zvezi s členom 18 PDEU namreč iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se ta določba Pogodbe samostojno uporablja le v položajih, ki jih ureja pravo Unije in za katere Pogodbi ne določata posebnih pravil o prepovedi diskriminacije. Načelo prepovedi diskriminacije pa je bilo na področju prostega gibanja delavcev urejeno s členom 45 PDEU in Uredbo št. 492/2011 (glej v tem smislu sodbi z dne 30. maja 1989, Komisija/Grčija,
305/87
,
EU:C:1989:218
, točki
in
, ter z dne 25. oktobra 2012, Prete,
C‑367/11
,
EU:C:2012:668
, točki
in
).
V zvezi s členom 48 PDEU pa iz sodne prakse Sodišča izhaja, da namen te določbe ni določitev neposredno veljavnega pravnega pravila, temveč da pomeni pravno podlago za sprejemanje ukrepov na področju socialne varnosti, kakršni so potrebni za zagotovitev prostega gibanja delavcev (glej v zvezi s tem sodbo z dne 10. marca 2011, Casteels,
C‑379/09
,
EU:C:2011:131
, točka
). Take ukrepe zdaj vsebuje Uredba št. 883/2004.
Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče z edinim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 45 PDEU in člen 7(2) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice gostiteljice, s katero je za to, da se preživelemu partnerju iz partnerske skupnosti, ki je bila veljavno sklenjena in registrirana v drugi državi članici, dodeli vdovska pokojnina, ki mu pripada, ker je pokojni partner opravljal poklicno dejavnost v prvonavedeni državi članici, določen pogoj predhodnega vpisa partnerske skupnosti v evidenco, ki jo vodi navedena država.
V zvezi z razlago člena 45 PDEU in člena 7 Uredbe št. 492/2011 iz ustaljene sodne prakse izhaja, da pravilo enakega obravnavanja iz teh določb ne prepoveduje zgolj očitne diskriminacije na podlagi državljanstva, ampak tudi vse prikrite oblike diskriminacije, ki z uporabo drugih razlikovalnih meril dejansko povzročijo enak rezultat (glej v tem smislu sodbi z dne 12. februarja 1974, Sotgiu,
152/73
,
EU:C:1974:13
, točka
, in z dne 13. marca 2019, Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach,
C‑437/17
,
EU:C:2019:193
, točka
).
Sodišče je v tem okviru pojasnilo, da je treba določbo nacionalnega prava, tudi če se uporablja brez razlikovanja glede na državljanstvo, šteti za posredno diskriminatorno, če lahko že sama po sebi bolj prizadene delavce, ki so državljani drugih držav članic, kot domače delavce in če so zato lahko prvonavedeni delavci še posebej oškodovani, razen če je ta določba objektivno upravičena in sorazmerna z zastavljenim ciljem (glej v tem smislu sodbi z dne 23. maja 1996, O’Flynn,
C‑237/94
,
EU:C:1996:206
, točka
, in z dne 13. marca 2019, Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach,
C‑437/17
,
EU:C:2019:193
, točka
).
Luksemburška zakonodaja, kot se uporablja v obravnavanem primeru, glede partnerske skupnosti, ki je bila sklenjena in registrirana v drugi državi članici v skladu z upoštevnimi pravili te države, določa pogoj, ki ne velja za partnersko skupnost, sklenjeno v Luksemburgu.
CNAP je namreč uporabil člen 4‑1 zakona z dne 9. julija 2004 tako, da je zahteval, da se partnerska skupnost, ki je že registrirana v drugi državi članici, vpiše tudi v luksemburški matični register, s čimer se zahteva, da partnerja v zvezi s tem vložita prošnjo pri luksemburškem generalnem državnem tožilstvu. Partnerska skupnost, ki se sklene in prijavi v Luksemburgu, se prav tako vpiše v luksemburški matični register, vendar za tak vpis na podlagi člena 3 tega zakona „[poskrbi] matičar“. Ta vpis se tako izvede samodejno in na pobudo matičarja, pred katerim je bila skupnost razglašena. Ker ta zakonodaja lahko postavi državljane drugih držav članic v slabši položaj, posledično uvaja neenako obravnavanje, ki posredno temelji na državljanstvu.
Preveriti je treba torej, ali je to neenako obravnavanje objektivno utemeljeno in sorazmerno.
V zvezi s tem je razvidno, prvič, da luksemburška zakonodaja iz postopka v glavni stvari organom te države članice omogoča preverjanje izpolnjevanja vsebinskih pogojev, zahtevanih z zakonikom o socialni varnosti za dodelitev vdovske pokojnine partnerju, in zagotavlja možnost uveljavljanja partnerske zveze v razmerju do tretjih oseb. Legitimno je, da se država članica prepriča, da se vdovska pokojnina, ki se financira iz javnih sredstev in izplačuje preživelemu partnerju zaradi smrti drugega partnerja, ki je posledica nesreče pri delu, izplačuje le osebi, ki lahko dokaže, da je bila dejansko partner umrlega delavca.
Vendar je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča nacionalna zakonodaja primerna za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja le, če resnično odraža namen doslednega in sistematičnega doseganja tega cilja (glej v tem smislu sodbi z dne 10. marca 2009, Hartlauer,
C‑169/07
,
EU:C:2009:141
, točka
, in z dne 11. julija 2019, A,
C‑716/17
,
EU:C:2019:598
, točka
).
Iz spisa, ki je na voljo Sodišču, pa je razvidno, da v postopku v glavni stvari izpolnitev vsebinskih pogojev, ki se z luksemburškim zakonikom o socialni varnosti zahteva, da bi lahko preživeli partner prejemal vdovsko pokojnino zaradi smrti svojega partnerja, ni sporna. CNAP je zavrnitev dodelitve take pokojnine pritožnici iz postopka v glavni stvari utemeljil zgolj s tem, da partnerska skupnost, ki jo povezuje s partnerjem, ni bila vpisana v luksemburški matični register.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da vpis partnerskih skupnosti, sklenjenih v drugi državi članici, v luksemburški matični register ni obveznost, ampak le možnost. Člen 4‑1 zakona z dne 9. julija 2004 namreč določa, da partnerja lahko pri generalnem državnem tožilstvu vložita prošnjo za vpis. Kot pa je Komisija navedla v svojem stališču, takega vpisa, ker ni obvezen, ni mogoče dosledno šteti za formalnost, ki je nujna za preverjanje, ali partnerska skupnost, registrirana v drugi državi članici, izpolnjuje vsebinske pogoje, ki se zahtevajo z zakonom z dne 9. julija 2004, in za zagotovitev možnosti uveljavljanja take partnerske skupnosti v razmerju do tretjih oseb.
Vsekakor zavrnitev dodelitve vdovske pokojnine z obrazložitvijo, da partnerska skupnost, na kateri temelji zahteva za pokojnino, ni bila registrirana v Luksemburgu, presega to, kar je potrebno za doseganje zastavljenega cilja, in tako krši načelo sorazmernosti, na katero je bilo opozorjeno v točki 32 te sodbe.
Po eni strani, kot namreč izhaja iz sodne prakse Sodišča, predložitev uradnega dokumenta, ki ga izda pristojni organ države članice, v kateri je bila partnerska skupnost sklenjena, očitno zadostuje za zagotovitev možnosti uveljavljanja te partnerske skupnosti v razmerju do organov druge države članice, ki so odgovorni za izplačilo vdovske pokojnine, razen če bi se na podlagi nekaterih indicev lahko dvomilo o pravilnosti tega dokumenta (glej po analogiji sodbo z dne 2. decembra 1997, Dafeki,
C‑336/94
,
EU:C:1997:579
, točka
). V takem primeru bi se lahko vsak morebiten dvom organov zadnjenavedene države članice odpravil z zahtevo po informacijah, naslovljeno na organe, ki so registrirali navedeno partnersko skupnost, da bi se prepričali o njeni pristnosti.
Po drugi strani, ker v nacionalni zakonodaji, ki se uporablja, ni pogoja glede roka za vpis zadevne partnerske skupnosti, nič ne nasprotuje temu, da se ta vpis, ki ga je treba razlikovati od registracije partnerske skupnosti s strani pristojnih organov države članice, v kateri je ta partnerska skupnost nastala, opravi na dan, ko se zahteva dodelitev družinske pokojnine, kar bi omogočilo tudi uresničitev cilja, ki mu ta zakonodaja sledi. Iz predložitvene odločbe pa ni razvidno, da bi bila ta možnost v postopku v glavni stvari uporabljena.
Glede na navedeno je treba torej na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 45 PDEU in člen 7(2) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice gostiteljice, s katero je za to, da se preživelemu partnerju iz partnerske skupnosti, ki je bila veljavno sklenjena in registrirana v drugi državi članici, dodeli vdovska pokojnina, ki mu pripada, ker je pokojni partner opravljal poklicno dejavnost v prvonavedeni državi članici, določen pogoj predhodnega vpisa partnerske skupnosti v evidenco, ki jo vodi navedena država.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

Člen 45 PDEU in člen 7 Uredbe (EU) št 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2016/589 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2016,

je treba razlagati tako, da

nasprotujeta ureditvi države članice gostiteljice, s katero je za to, da se preživelemu partnerju iz partnerske skupnosti, ki je bila veljavno sklenjena in registrirana v drugi državi članici, dodeli vdovska pokojnina, ki mu pripada, ker je pokojni partner opravljal poklicno dejavnost v prvonavedeni državi članici, določen pogoj predhodnega vpisa partnerske skupnosti v evidenco, ki jo vodi navedena država.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.