CELEX: 62015CJ0134
Sodba Sodišča
30. junija 2016

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na veljavnost člena 5(4)(b) Uredbe Komisije (ES) št. 543/2008 z dne 16. junija
2008 o uvedbi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 glede tržnih standardov za perutninsko meso (UL L 157,
str. 46).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Lidl GmbH & Co. KG, ki je maloprodajno podjetje, in Freistaat Sachsen (dežela
Saška, Nemčija) zaradi obveznosti iz te določbe, da se pri maloprodaji svežega predpakiranega perutninskega mesa na embalaži
ali na etiketi, pritrjeni na embalažo, navedeta skupna cena in cena na enoto teže (v nadaljevanju: obveznost označevanja).

Pravni okvir

Pravo Unije
V členu 39 PDEU so navedeni cilji skupne kmetijske politike. V skladu s členom 41(b) PDEU se za omogočanje doseganja teh ciljev
lahko med drugim določijo skupni ukrepi za pospeševanje porabe nekaterih proizvodov.
Člen 2 Uredbe Sveta (EGS) št. 2777/75 z dne 29. oktobra 1975 o skupni tržni ureditvi za perutninsko meso (UL, posebna izdaja
v slovenščini, poglavje 3, zvezek 2, str. 138) je določal, da je mogoče sprejeti ukrepe Skupnosti med drugim za spodbuditev
trženja ali kvalitete nekaterih proizvodov. Tržni standardi so se lahko med drugim nanašali na pakiranje, predstavitev in
označevanje.
Z Uredbo Sveta (EGS) št. 1906/90 z dne 26. junija 1990 o določenih tržnih standardih za perutnino (UL, posebna izdaja v slovenščini,
poglavje 3, zvezek 10, str. 92) so bila določena posebna pravila za označevanje, ki zajemajo obveznost, da se na embalaži
ali na etiketi, pritrjeni na embalažo, navedeta skupna maloprodajna cena in maloprodajna cena na enoto teže svežega predpakiranega
perutninskega mesa.
V drugi uvodni izjavi te uredbe je bilo navedeno:
„ker lahko taki standardi prispevajo k izboljšanju kakovosti perutninskega mesa in zato pospešujejo prodajo takega mesa; ker
je torej v interesu proizvajalcev, trgovcev in potrošnikov, da naj bi se uporabljali tržni standardi glede perutninskega mesa,
primernega za prehrano ljudi“.
V skladu s členom 5(3)(b) navedene uredbe:
„V primeru predpakiranega perutninskega mesa so z njegove embalaže ali z nalepke, pritrjene na embalažo, razvidne naslednje
podrobnosti:
[…]
(b)      v primeru svežega perutninskega mesa, skupna maloprodajna cena in maloprodajna cena na enoto mase“.
Uredba št. 2777/75 je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve
kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) (UL L 299, str. 1). Ta uredba
združuje v skupni okvir 21 skupnih ureditev trgov, ki zajemajo različne proizvode ali skupine proizvodov. Kot je razvidno
iz njene uvodne izjave 7, zaradi „poenostavitve“, ki jo določa, „ne bi smele postati vprašljive politične odločitve, sprejete
v preteklih letih na področju [skupne kmetijske politike]“. V njeni uvodni izjavi 10 je poudarjen cilj stabilizacije trgov
in zagotovitve primernega življenjskega standarda za kmetijsko skupnost, ki se uresničuje z različnimi instrumenti, pri čemer
se upoštevajo potreba vsakega od teh sektorjev in njihova soodvisnost.
Glede perutninskega mesa člen 121(e)(iv) Uredbe št. 1234/2007 Evropsko komisijo pooblašča, da določi „pravila glede nadaljnjih
navedb, ki morajo biti prikazane na spremljajočih trgovinskih dokumentih, označevanja, predstavitve in oglaševanja perutninskega
mesa, namenjenega končnemu potrošniku, ter ime, pod katerim se izdelek prodaja v smislu točke (1) člena 3(1) Direktive 2000/13/ES
[Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju
in oglaševanju živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 75)]“.
V uvodnih izjavah od 1 do 3 Uredbe št. 543/2008 je navedeno, da ker „nekatere določbe in obveznosti iz Uredbe […] št. 1906/90
niso povzete v Uredbi […] št. 1234/2007“, so bile v okviru Uredbe št. 543/2008 sprejete ustrezne določbe, „da se zagotovi
kontinuiteta in dobro delovanje skupne ureditve trga in zlasti tržnih standardov“.
V uvodni izjavi 10 Uredbe št. 543/2008 je navedeno:
„Da se porabniku zagotovi zadostne, nedvoumne in objektivne informacije glede izdelkov, ki so naprodaj, in da se zagotovi
prost pretok takih izdelkov po vsej Skupnosti, je treba zagotoviti, da tržni standardi za perutnino, kolikor je to možno,
upoštevajo določbe Direktive Sveta 76/211/EGS z dne 20. januarja 1976 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s pripravo
določenih predpakiranih proizvodov glede na maso ali prostornino [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 3,
str. 91)].“
Besedilo člena 5(4)(b) te uredbe je enako besedilu člena 5(3)(b) Uredbe št. 1906/90.
Čeprav je bila Uredba št. 1234/2007 razveljavljena z Uredbo (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra
2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79,
(ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL L 347, str. 641), so se v skladu s členom 230(1)(c) Uredbe št. 1308/2013 njene
določbe o tržnih standardih za proizvode v sektorju jajc in perutninskega mesa še naprej uporabljale do datuma uporabe ustreznih
tržnih standardov, določenih z delegiranimi akti.

Nemško pravo
Člen 3(2), točka 6, Verordnung über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (uredba o tržnih standardih za perutninsko meso)
z dne 22. marca 2013 (BGB1. 2013 I, str. 624) določa:
„Perutninsko meso je prepovedano […] imeti na zalogi, ponujati, dobavljati, prodajati ali kako drugače dati v promet, ne da
bi se podatki iz člena 5(4) [Uredbe št. 543/2008] navedli v celoti in pravilno.“
Člen 9(3), točka 1, te uredbe določa:
„V nasprotju s predpisi v smislu člena 7(1), točka 3, Handelsklassengesetz (zakon o trgovskih razredih) ravna tisti, ki v
nasprotju s členom 3 [te] uredbe ima na zalogi, ponuja, dobavlja, prodaja ali kako drugače daje v promet trupe perutnine,
perutninsko meso ali kose perutnine.“

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba Lidl je maloprodajno podjetje, ki po vsej Nemčiji upravlja diskontne trgovine z živili. V nekaterih od svojih trgovin
v regiji Lampertswalde ponuja, med drugim, predpakirano sveže perutninsko meso. Iz predložitvene odločbe izhaja, da cena tega
proizvoda ni navedena neposredno na njegovi embalaži ali na etiketi, pritrjeni na embalažo, temveč na etiketah, pritrjenih
na policah.
Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft (urad dežele Saške, Nemčija, za kmetijstvo), zdaj Sächsisches Landesamt für Umwelt,
Landwirtschaft und Geologie (urad dežele Saške, Nemčija, za okolje, kmetijstvo in geologijo), je ugotovil ta način označevanja
cen pri več inšpekcijskih pregledih. Ugotovil je, da so s to prakso kršene določbe člena 5(3)(b) Uredbe št. 1906/90, ki se
je uporabljal v času inšpekcijskih pregledov.
Družba Lidl je 30. aprila 2007 pri Verwaltungsgericht Dresden (upravno sodišče v Dresdnu, Nemčija) vložila tožbo za ugotovitev
zakonitosti, da bi se ugotovilo, da njena praksa označevanja cen ni v nasprotju z določbami člena 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008,
ki je po vsebini enak členu 5(3)(b) Uredbe št. 1906/90. V bistvu je trdila, da so te določbe „brezpredmetne“, ker pomenijo
nesorazmeren poseg v svobodno opravljanje poklica v smislu člena 15(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju:
Listina) v povezavi s členom 6(1) PEU.
Verwaltungsgericht Dresden (upravno sodišče v Dresdnu) je to tožbo s sodbo z dne 10. novembra 2010 zavrnilo.
Družba Lidl je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Sächsisches Oberverwaltungsgericht (višje upravno sodišče dežele Saške,
Nemčija). To sodišče meni, da se člen 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008 uporablja za tožečo stranko v postopku v glavni stvari in
da je izid spora, ki ga obravnava, odvisen od veljavnosti te določbe. V zvezi s tem dvomi o veljavnosti te določbe ob upoštevanju
členov 15(1) in 16 Listine ter člena 40(2), drugi pododstavek, PDEU.
Predložitveno sodišče meni, da obveznost označevanja ne posega nesorazmerno in nesprejemljivo v svobodo gospodarske dejavnosti
in svobodo gospodarske pobude tožeče stranke v postopku v glavni stvari, ker je bistvo teh pravic in svoboščin ohranjeno.
Trženje svežega predpakiranega perutninskega mesa namreč s členom 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008, ki vsebuje določbe o navedbi
cen na teh proizvodih, ni prepovedano. Poleg tega je ta obveznost v skladu s ciljem splošnega interesa varstva potrošnikov.
Vendar predložitveno sodišče dvomi, da je obveznost označevanja, ki izhaja iz te določbe, sorazmerna, ker na eni strani ni
določena za druge predpakirane mesne izdelke, kot je govedina, svinjina, ovčetina ali kozlovina, in na drugi strani pomeni
dodatna finančna in organizacijska bremena, ki omejujejo konkurenco.
Predložitveno sodišče se na podlagi načela prepovedi diskriminacije sprašuje o upravičenosti neenakega obravnavanja svežega
perutninskega mesa in drugega svežega mesa, namenjenega za prehrano ljudi, glede na neobstoj primerljivih obveznosti v zvezi
z označevanjem tega mesa.
V teh okoliščinah je Sächsisches Oberverwaltungsgericht (višje upravno sodišče dežele Saške) prekinilo odločanje in Sodišču
v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je člen 5(4)(b) [Uredbe št. 543/2008] združljiv s členom 6(1), prvi pododstavek, PEU v povezavi s členoma 15(1) in 16
Listine […]?
2.      Ali je člen 5(4)(b) Uredbe […] št. 543/2008 združljiv s členom 40(2), drugi pododstavek, PDEU?“

Vprašanji za predhodno odločanje

Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je člen 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008, ki določa obveznost označevanja,
veljaven ob upoštevanju členov 15(1) in 16 Listine.
Najprej je treba poudariti, da čeprav predložitveno sodišče in stranki iz postopka v glavni stvari sicer menijo, da je treba
veljavnost obveznosti označevanja presojati ob upoštevanju členov 15(1) in 16 Listine, od katerih se prvi nanaša na svobodo
izbire poklica in pravico do dela in drugi na svobodo gospodarske pobude, pa je treba ugotoviti, da obveznost označevanja
ne omejuje možnosti subjektov za „opravljanj[e] svobodno izbranega […] poklica“ v smislu člena 15 Listine. Nasprotno, lahko
omeji svobodo gospodarske pobude iz člena 16 Listine.
Pravica do svobodne gospodarske pobude zajema med drugim pravico vseh podjetij, da lahko v mejah odgovornosti, ki jo določijo
s svojimi akti, prosto razpolagajo z ekonomskimi, tehničnimi in finančnimi sredstvi, ki so jim na voljo (sodba z dne 27. marca
2014, UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, točka 49).
Sodišče je tudi že razsodilo, da varstvo, ki ga daje člen 16 Listine, zajema pravico do izvajanja gospodarske ali trgovske
dejavnosti, pogodbeno svobodo in svobodno konkurenco, kakor je razvidno iz pojasnil k temu členu, ki jih je treba v skladu
s členom 6(1), tretji pododstavek, PEU in členom 52(7) Listine upoštevati kot vodilo pri njeni razlagi (sodbi z dne 22. januarja
2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, točka 42, in z dne 17. oktobra 2013, Schaible, C‑101/12, EU:C:2013:661, točka 25).
Obveznost označevanja iz člena 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008 lahko omeji izvajanje te gospodarske pobude, ker taka obveznost
za njenega naslovnika pomeni pritisk, ki omejuje prosto uporabo sredstev, ki jih ima na voljo, ker ga zavezuje, da sprejme
ukrepe, ki lahko zanj pomenijo strošek in imajo velik vpliv na organizacijo njegovih dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z
dne 27. marca 2014, UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, točka 50).
Vendar v skladu s sodno prakso Sodišča svoboda gospodarske pobude ni absolutna pravica, temveč jo je treba upoštevati glede
na njeno vlogo v družbi (glej med drugim sodbi z dne 6. septembra 2012, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, točka 54,
in z dne 22. januarja 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, točka 45 in navedena sodna praksa).
Za izvajanje te svoboščine se zato lahko določijo omejitve, če so v skladu s členom 52(1) Listine predpisane z zakonom in
če spoštujejo bistveno vsebino navedene svoboščine ter če so ob upoštevanju načela sorazmernosti potrebne in dejansko ustrezajo
ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Evropska unija, ali so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.
Predložitveno sodišče poudarja, da obveznost označevanja, ki pomeni omejitev izvajanja pravice iz člena 16 Listine, določa
zakon, ter ugotavlja, da navedena obveznost spoštuje bistveno vsebino te pravice in učinkovito uresničuje cilje splošnega
interesa, ki jih priznava Unija, in sicer varstvo potrošnikov, obenem pa dvomi o sorazmernosti takega ukrepa.
V zvezi s tem je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da načelo sorazmernosti zahteva, da ravnanje institucij Unije ne prestopi
meje tega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev, pri tem pa je treba
takrat, ko je mogoče izbrati med več primernimi ukrepi, uporabiti najmanj omejujočega, povzročene neprijetnosti pa ne smejo
biti čezmerne glede na zastavljene cilje (glej sodbi z 12. julija 2001, Jippes in drugi, C‑189/01, EU:C:2001:420, točka 81,
in z dne 22. januarja 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, točka 50).
Poleg tega je Sodišče že razsodilo, da je lahko svoboda gospodarske pobude podvržena širokemu spektru posegov organov javne
oblasti, ki lahko v splošnem interesu določijo omejitve za izvajanje gospodarske dejavnosti (sodba z dne 22. januarja 2013,
Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, točka 46).
V obravnavanem primeru glede, prvič, ciljev zadevne ureditve Unije, kot je razvidno iz druge uvodne izjave Uredbe št. 1906/90,
tržni standardi v sektorju perutninskega mesa prispevajo k izboljšanju kakovosti tega mesa in pospeševanju njegove prodaje
v interesu proizvajalcev, trgovcev in potrošnikov. Dalje, v četrti uvodni izjavi te uredbe je poudarjen interes, da je potrošnik
popolneje informiran med drugim z označevanjem, oglaševanjem ter podrobnostmi glede uporabljenega postopka hlajenja in načina
reje, uporabljenega za perutnino.
Ti cilji so ponovno navedeni v Uredbi št. 543/2008, v kateri je v uvodni izjavi 10 poudarjena nujnost, da se potrošniku zagotovijo
zadostne, nedvoumne in objektivne informacije glede izdelkov, ki so naprodaj.
Iz navedenega izhaja, da se glavni cilji zadevne ureditve Unije nanašajo tako na povečanje prihodkov proizvajalcev in gospodarskih
subjektov, dejavnih v sektorju perutninskega mesa, vključno s svežim perutninskim mesom, kot na varstvo potrošnikov in pomenijo
cilje splošnega interesa, ki jih določa primarno pravo Unije.
Drugič, glede zmožnosti, da se z obveznostjo označevanja zagotovi uresničenje zastavljenih ciljev, je zakonodajalec lahko
menil, da ta obveznost omogoča, da se potrošniku z indikacijo, navedeno na embalaži, zagotovi zanesljiva informacija, in da
ga ta obveznost lahko spodbudi k nakupu perutninskega mesa, s čimer se povečajo možnosti prodaje tega proizvoda in, posledično,
prihodki proizvajalcev.
Glede nujnosti take ureditve je zakonodajalec Unije lahko legitimno menil, da ureditev, ki določa zgolj navedbo cene na polici,
ne omogoča tako učinkovitega uresničevanja zastavljenih ciljev kot člen 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008, ker pri proizvodih, katerih
teža zapakiranih enot je lahko različna, zgolj navedba skupne cene in cene na enoto teže omogoča, da se potrošniku zagotovi
zadostna informacija. Taka obveznost tudi ni pretirana glede na zastavljene cilje, saj je obveznost navedbe skupne cene in
cene na enoto teže iz člena 5(4) Uredbe št. 543/2008 le eden od podatkov, ki jih je treba v skladu s to določbo navesti na
embalaži ali na etiketi, pritrjeni na embalažo.
V obravnavanem primeru je zato poseg v svobodo gospodarske pobude tožeče stranke v postopku v glavni stvari sorazmeren z zastavljenimi
cilji.
Iz navedenih preudarkov izhaja, da ob preučitvi prvega vprašanja ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi ob upoštevanju svobode
gospodarske pobude, kot je določena v členu 16 Listine, vplival na veljavnost člena 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008.

Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem sprašuje, ali je člen 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008 veljaven ob upoštevanju načela
prepovedi diskriminacije iz člena 40(2), drugi pododstavek, PDEU.
To vprašanje je postavljeno zaradi okoliščine, ki jo je navedlo predložitveno sodišče, da za druge vrste svežega mesa, namenjenega
za prehrano ljudi, kot so govedina, svinjina, ovčje ali kozje meso, ni enake obveznosti na področju označevanja cen.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je načelo prepovedi diskriminacije eno od splošnih načel prava Unije in je na področju
kmetijstva izraženo v členu 40(2), drugi pododstavek, PDEU (glej sodbo z dne 14. marca 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11, EU:C:2013:169, točka 41 in navedena sodna praksa). Iz besedila tega člena je razvidno, da ta določba prepoveduje
vsakršno diskriminacijo med proizvajalci in potrošniki Unije.
Iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da se to načelo ne uporablja samo za proizvajalce in potrošnike, ampak velja tudi za
vse druge vrste gospodarskih subjektov, ki so predmet skupne ureditve trga, kot so gospodarski subjekti, ki tržijo sveže perutninsko
meso ali druge vrste svežega mesa (glej v tem smislu sodbo z dne 5. oktobra 1994, Nemčija/Svet, C‑280/93, EU:C:1994:367, točka 68).
Načelo prepovedi diskriminacije zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne
obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (glej v tem smislu sodbi z dne 6. decembra 2005, ABNA
in drugi, C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 in C‑194/04, EU:C:2005:741, točka 63, in z dne 14. marca 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11, EU:C:2013:169, točka 42).
V zvezi z obsegom nadzora spoštovanja tega načela je treba opozoriti, da ima zakonodajalec Unije na področju kmetijstva široko
diskrecijsko pravico. Zato mora biti nadzor sodišča omejen na preverjanje, ali je pri zadevnem ukrepu prišlo do očitne napake
oziroma do zlorabe pooblastil in ali je zadevni organ očitno prekoračil meje svoje diskrecijske pravice (sodba z dne 14. marca
2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, točka 43).
V obravnavanem primeru proizvodi, v zvezi s katerimi predložitveno sodišče dvomi o nediskriminatornosti zadevne ureditve,
spadajo v različne kmetijske sektorje.
V zvezi s tem člen 40(2), drugi pododstavek, PDEU določa različne mehanizme, ki jih je mogoče uporabiti za uresničenje ciljev
iz člena 39 PDEU. Poleg tega, kot je razvidno iz Uredbe št. 1234/2007, vsaka skupna organizacija trga vsebuje posebnosti,
ki so zanjo značilne. Iz tega izhaja, da primerjava tehničnih mehanizmov, ki so uporabljeni za ureditev različnih sektorjev
trga, ne more biti veljavna podlaga za dokaz diskriminacije med proizvodi, ki si niso podobni in za katere veljajo različna
pravila (glej v tem smislu sodbo z dne 28. oktobra 1982, Lion in drugi, 292/81 in 293/81, EU:C:1982:375, točka 24).
Iz navedenih preudarkov izhaja, da ob preučitvi drugega vprašanja ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi ob upoštevanju načela
prepovedi diskriminacije iz člena 40(2), drugi pododstavek, PDEU vplival na veljavnost člena 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Ob preučitvi prvega vprašanja za predhodno odločanje ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi ob upoštevanju svobode gospodarske
pobude, kot je določena v členu 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, vplival na veljavnost člena 5(4)(b) Uredbe
Komisije (ES) št. 543/2008 z dne 16. junija 2008 o uvedbi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 glede
tržnih standardov za perutninsko meso.
2.
Ob preučitvi drugega vprašanja za predhodno odločanje ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi ob upoštevanju načela prepovedi
diskriminacije iz člena 40(2), drugi pododstavek, PDEU vplival na veljavnost člena 5(4)(b) Uredbe št. 543/2008.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.