CELEX: 62021CJ0571
Előzetes döntéshozatal
Az energiatermékek és a villamos energia adóztatása
2003/96/EK irányelv
A 14. cikk (1) bekezdésének a) pontja
A 21. cikk (3) bekezdésének második és harmadik mondata
A villamos energia előállításához és a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia
Mentesség
Terjedelem
Külszíni bányászat
A tüzelőanyag‑tartályok és a szállítóeszközök működtetésével összefüggésben felhasznált villamos energia

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK tanácsi irányelv (
HL 2003. L 283., 51. o.
; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 405. o.; helyesbítés:
HL 2017. L 3., 23. o.
) 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának és 21. cikke (3) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
A kérelmet az RWE Power Aktiengesellschaft és a Hauptzollamt Duisburg (duisburgi központi vámhivatal, Németország) közötti jogvita keretében nyújtották be, amelynek tárgya az volt, hogy ez utóbbi megtagadta az RWE Power által 2003‑ban és 2004‑ben a külszíni bányászatban, valamint a villamosenergia‑előállító tevékenysége során az erőműveiben felhasznált villamos energia adóztatás alóli mentességét.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2003/96 irányelv (2)–(5) és (24) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(2)
A villamos energia és az ásványolajon kívüli egyéb energiatermékek minimum [helyesen: minimális] adómértékét megszabó közösségi rendelkezések hiánya káros hatással lehet a belső piac megfelelő működésére.
(3)
A belső piac megfelelő működése és az egyéb közösségi politikák célkitűzéseinek elérése megköveteli, hogy a legtöbb energiatermékre, beleértve a villamos energiát, a földgázt és a szenet is, közösségi szinten minimum [helyesen: minimális] adómértékeket állapítsanak meg.
(4)
A tagállamok által alkalmazott nemzeti energiaadó‑mértékek érezhető különbségei hátrányosnak bizonyulhatnak a belső piac megfelelő működésére.
(5)
A megfelelő minimum [helyesen: minimális] közösségi adómértékek meghatározása lehetővé teheti a nemzeti adómértékek között fennálló különbségek csökkentését.
[…]
(24)
A tagállamok számára engedélyezni kell bizonyos egyéb adómentességek vagy adókedvezmények alkalmazását, ha azok nem károsak a belső piac megfelelő működésére és nem eredményeznek torzulást a versenyben.”
Ezen irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok ezen irányelvvel összhangban adót állapítanak meg az energiatermékekre és a villamos energiára.”
Az említett irányelv 2. cikke az (1) bekezdésének a) pontjában előírja, hogy ezen irányelv alkalmazásában „energiatermékek” többek között azon termékek, amelyek a „barnaszén, brikettezve is, a zsett kivételével” fogalmának megfelelő termékeket magában foglaló 2702 KN‑kód alá tartoznak.
Ugyanezen irányelv 14. cikke kimondja:
„(1)   A [2000. július 20‑i 2000/47/EK tanácsi irányelvvel (
HL 2000. L 193., 73. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 10. kötet, 186. o.) módosított, a jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i] 92/12/EGK [tanácsi] irányelvben [
HL 1992. L 76., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.] meghatározott, az adóköteles termékek adómentes felhasználásairól szóló általános rendelkezéseken kívül, és egyéb közösségi rendelkezések sérelme nélkül a tagállamok a következőket olyan feltételekkel mentesítik az adózás alól, amely feltételeket az ilyen mentességek helyes és következetes alkalmazása és az adókijátszás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzése céljából határoznak meg:
a)
villamos energia előállításához felhasznált energiatermékek és villamos energia, és a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia. A tagállamok környezetvédelem‑politikai célzattal azonban e termékeket adókötelessé tehetik, anélkül hogy be kellene tartaniuk az ezen irányelvben meghatározott minimum [helyesen: minimális] adómértékeket. Ilyen esetben e termékek adózását nem kell figyelembe venni a villamos energia 10. cikkben meghatározott minimum [helyesen: minimális] adómértékének kielégítése céljából;
[…]
c)
energiatermékek, amelyeket a magánjellegű, kedvtelési célú vízi járművek kivételével a Közösség felségvizein belüli hajózás (valamint halászat) céljaira szolgáló üzemanyagként történő felhasználásra értékesítenek, valamint villamos energia, amelyet egy vízi jármű fedélzetén állítottak elő.
[…]
(2)   A tagállamok az (1) bekezdés b) és c) pontjában meghatározott mentességek alkalmazási körét a nemzetközi és a Közösségen belüli szállításra korlátozhatják. Ezenkívül, ha egy tagállam egy másik tagállammal kétoldalú megállapodást kötött, akkor eltekinthet az (1) bekezdés b) és c) pontjában meghatározott mentességektől. Ilyen esetekben a tagállamok az ezen irányelvben előírt minimummértéknél [helyesen: minimális mértékeknél] alacsonyabb adómértéket is alkalmazhatnak.”
Ezen irányelv 21. cikkének (3) bekezdése értelmében:
„Egy energiatermékeket előállító létesítmény esetén az energiatermékek létesítményen belüli felhasználását nem lehet adófizetési kötelezettséget megalapozó adóköteles eseménynek tekinteni, ha a felhasználás a létesítményen belül előállított energiatermékekből áll. A tagállamok úgy is tekinthetik, hogy nem alapoz meg adóköteles eseményt a nem ilyen létesítményen belül előállított energiatermékek és villamos energia felhasználása, valamint a villamos energia előállításához használandó tüzelő‑, fűtőanyagot előállító létesítményeken belüli energiatermék‑ és villamosenergia‑felhasználás. Ha a felhasználás nem energiatermékek előállításához kapcsolódó célokat és különösen járművek meghajtását szolgálja, ezt adófizetési kötelezettséget megalapozó adóköteles eseménynek kell tekinteni.”
Az említett irányelv 21. cikke (5) bekezdésének harmadik albekezdése kimondja:
„Forgalmazónak kell tekinteni a villamos energiát saját felhasználásra előállító jogi személyt. A 14. cikk (1) bekezdésének a) pontja ellenére a tagállamok mentesíthetik a kis villamosenergia‑termelőket az adófizetés alól, feltéve hogy megadóztatják a kérdéses villamos energia előállításához felhasznált energiatermékeket.”
A német jog
Németországban a villamosenergia‑adót többek között az 1999. március 24‑i Stromsteuergesetznek (a villamosenergia‑adóról szóló törvény) (BGBl. 1999. I., 378. o. és BGBl. 2000. I, 147. o.) a 2003. és 2004. adóévre alkalmazandó 2002. december 23‑i törvénnyel (BGBl. 2002. I, 4602. o.) és 2003. december 29‑i törvénnyel (BGBl. 2003. I, 3076. o.) módosított változata szabályozza (a továbbiakban: StromStG).
A StromStG 9. §‑a (1) bekezdésének 2. pontja előírja, hogy a villamosenergia‑előállítás céljából vételezett villamos energia mentes a villamosenergia‑adó alól.
A StromStG 11. §‑a felhatalmazza a szövetségi pénzügyminisztériumot arra, hogy rendeletben hozza meg többek között az e törvény 9. §‑ában előírt adókedvezmények végrehajtására vonatkozó rendelkezéseket.
Az említett minisztérium vonatkozó rendelete – nevezetesen a 2000. május 31‑i Verordnung zur Durchführung des Stromsteuergesetzes (a villamosenergia‑adóról szóló törvény végrehajtásáról szóló rendelet) ((BGBl. 2000 I, 794. o.) – a 12. §‑a (1) bekezdésének 1. pontjában előírja, hogy a StromStG 9. §‑a (1) bekezdésének 2. pontja értelmében vett „villamosenergia‑előállítás céljából vételezett villamos energia” fogalma a szó technikai értelmében a villamosenergia‑előállító létesítményt kiegészítő‑ és segédberendezésekben villamosenergia‑előállítás céljából, különösen a vízkezelés, a gőzfejlesztéshez szükséges vízellátás, a frisslevegő‑ellátás, a tüzelőanyag‑ellátás és a füstgáztisztítás során elfogyasztott villamos energiára terjed ki.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az RWE Power három különálló, külszíni lignitbányát üzemeltetett a rajnai bányászati medencében, amelyekből elsősorban az erőműveiben történő villamosenergia‑előállításhoz, valamint 10%‑ban a gyáraiban történő brikett és lignitpor gyártásához termelt ki lignitet.
2004‑ben az RWE Power a külszíni bányákban összesen 2847925,939 megawattóra (MWh) villamos energiát vételezett, amelyet lényegében először is a talajvízszint csökkentésére szolgáló hidraulikus szivattyúkban, másodszor a nehézgépekben, például a lignitet és a feltöltést kiásó kanalas kotrógépekben, valamint a külszíni bánya egy másik részének feltöltésére szolgáló feltöltő gépekben, harmadszor a külszíni bánya megvilágításához, negyedszer pedig a lignitnek az erőművekbe való, elektromos meghajtású, saját vágányokon közlekedő tehervonatok útján, valamint elektromos meghajtású, lignitet és feltöltést egyaránt szállító szállítószalagok segítségével történő szállításához használt fel.
Az RWE Power erőműveinek működése a folyamatos villamosenergia‑előállításon alapult. E folyamatosság biztosítása érdekében az RWE Power lignitkészleteket tartott fenn, amelyekből a szenet szükség szerint szállították az erőművek kazánjaiba. A lignitet az egyes külszíni bányákban tárolták. Ezt követően e bányákból szállítószalaggal vagy a vállalat saját elektromos meghajtású vasútjával szállították az erőművek tárolóiba. Innen elektromos lapátok rakták fel a lignitet a szállítószalagra, amely azt a zúzógépekhez szállította. Végül a zúzott lignit a kazán tárolójába került.
A duisburgi központi vámhivatal az általa elrendelt adóellenőrzés keretében egy 2009. május 20‑i jelentésben arra a megállapításra jutott, hogy a lignit előkészítése „tüzelőanyag‑előállításnak” minősül, és ezért adóköteles. Ugyanez a minősítés vonatkozik a lignit kitermeléséhez és szállításához vételezett összes villamos energiára is, így a szénkotrók, a szállítószalagok és a zúzógépek használata során felhasznált villamos energia után szintén meg kell fizetni az adót.
Mivel az RWE Power által az ezen adóellenőrzést követően a duisburgi központi vámhivatal által 2009. október 8‑án kibocsátott adómegállapítási határozat ellen benyújtott panasz elutasításra került, az RWE Power keresetet nyújtott be a Finanzgericht Düsseldorfhoz (düsseldorfi pénzügyi bíróság, Németország), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
Az RWE Power a kérdést előterjesztő bíróság előtt megismételte azon álláspontját, amely szerint a 2003/96 irányelv értelmében az adóztatás alóli mentesség hatályának a villamosenergia‑előállításhoz szükséges villamos energia teljes egészére ki kell terjednie. A villamosenergia‑adó alóli mentességnek főszabály szerint ki kell terjednie minden olyan kiegészítő‑ és segédberendezésre, amely nélkül a villamosenergia‑előállító erőmű nem működhet. A lignitet tüzelőanyagnak kell tekinteni, így a külszíni bányában történő kitermeléséhez és szállításához vételezett villamos energiának is mentesülnie kell a villamosenergia‑adó alól.
A kérdést előterjesztő bíróság kétségeit fejezi ki a 2003/96 irányelv 14. cikke 1) bekezdésének a) pontjában előírt mentesség pontos hatályát illetően.
E körülményekre figyelemmel a Finanzgericht Düsseldorf (düsseldorfi pénzügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A 2003/96 irányelv 21. cikke (3) bekezdésének második mondatára tekintettel értelmezhető‑e úgy a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondata, amennyiben az úgy rendelkezik, hogy a villamos energia előállításához felhasznált villamos energia mentesül az adózás alól, hogy ez a mentesség azokra a műveletekre is kiterjed, amelyek során az energiatermékeket külszíni fejtés keretében termelik ki, és azokat az erőművekben alkalmasabbá teszik az erőművi felhasználásra, például feldarabolják, elválasztják az idegen anyagoktól, valamint a kazán működtetéséhez szükséges méretűre aprítják?
2)
A 2003/96 irányelv 21. cikke (3) bekezdésének harmadik mondatára tekintettel értelmezhető‑e úgy a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondata, amennyiben az úgy rendelkezik, hogy a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia mentesül az adózás alól, hogy az erőművek folyamatos működéséhez szükséges tárolók és szállítóeszközök működtetéséhez felhasznált villamos energiát is mentesíteni kell az adózás alól?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatát, összefüggésben értelmezve ezen irányelv 21. cikke (3) bekezdésének második mondatával, hogy a „villamos energia előállításához felhasznált villamos energia” e rendelkezésben előírt adóztatás alóli mentessége kiterjed a külszíni bányákban bányászott lignithez hasonló energiatermék kitermelése során felhasznált villamos energiára, valamint ezen energiatermék ezt követő, villamosenergia‑előállítás céljából történő feldolgozására és erőművekben történő kezelésére.
A 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondata értelmében a tagállamok a villamos energia előállításához felhasznált energiatermékeket és a villamos energiát, valamint a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energiát olyan feltételekkel mentesítik az adózás alól, amely feltételeket az ilyen mentességek helyes és következetes alkalmazása, és az adókijátszás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzése céljából határoznak meg.
A 2003/96 irányelv 21. cikke (3) bekezdésének első mondata úgy rendelkezik, hogy egy energiatermékeket előállító létesítmény esetén az energiatermékek létesítményen belüli felhasználását nem lehet az energiatermékekhez kapcsolódó adófizetési kötelezettséget megalapozó adóköteles eseménynek tekinteni, ha a felhasználás a létesítményen belül előállított energiatermékekből áll. E bekezdés második mondata pontosítja, hogy a tagállamok úgy is tekinthetik, hogy nem alapoz meg adóköteles eseményt a nem ilyen létesítményen belül előállított energiatermékek és villamos energia felhasználása, valamint a villamos energia előállításához használandó tüzelő‑, fűtőanyagot előállító létesítményeken belüli energiatermék‑ és villamosenergia‑felhasználás.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/96 irányelv, amint annak (3)–(5) preambulumbekezdéséből és 1. cikkéből kitűnik, az energiatermékek és a villamos energia adóztatása harmonizációjának megállapítására irányul, amelynek keretében az ezen irányelv által meghatározott részletes szabályoknak megfelelően főszabályként az adóztatás érvényesül (2020. december 3‑iRepsol Petróleo ítélet,
C‑44/19
,
EU:C:2020:982
,
21.
pont).
Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a 2003/96 irányelvben foglalt mentességekre vonatkozó rendelkezések autonóm értelmezést igényelnek e rendelkezések szövege, ezen irányelv szerkezete, valamint az általa követett célkitűzések alapján (2018. március 7‑iCristal Union ítélet,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
21.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Először is, ami a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontja első mondatának szövegét illeti, az e rendelkezésben szereplő „villamos energia előállításához felhasznált energiatermékek és villamos energia” kifejezésből kitűnik, hogy a villamos energia felhasználása két szempont alapján határozható meg.
Egyrészt a villamos energia felhasználásának a villamosenergia‑előállítással összefüggésben kell történnie, közvetlenül hozzájárulva ezen előállítás technológiai folyamatához (lásd ebben az értelemben: 2020. december 3‑iRepsol Petróleo ítélet,
C‑44/19
,
EU:C:2020:982
,
34.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ebből az következik, hogy – amint arra a főtanácsnok az indítványának 53–55. pontjában lényegében rámutatott – a villamos energiának a lignithez hasonló energiatermék olyan feldolgozásával és kezelésével összefüggésben való felhasználása, mint a feldarabolás, az idegen anyagoktól való elválasztás, az őrlés és a szárítás, a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatában előírt mentesség hatálya alá tartozhat, amennyiben e műveletek a villamosenergia‑előállításra irányuló eljárás szempontjából nélkülözhetetlenek, és ahhoz közvetlenül hozzájárulnak. Ezzel szemben, amint arra a főtanácsnok az indítványának 39. pontjában rámutatott, az e rendelkezés szerinti adóztatás alóli mentesség nem terjed ki a villamos energia olyan felhasználására, amelyre csupán a villamosenergia‑előállítási művelet során, így például többek között a villamos energiát előállító erőmű adminisztratív létesítményeiben történő villamosenergia‑fogyasztás esetén kerül sor.
Másrészt az adóztatás alóli mentesség azt feltételezi, hogy a villamos energiát villamos energia, nem pedig olyan energiatermék előállításához használják fel, mint amilyen a lignit. Ebből az következik, hogy – amint azt a főtanácsnok indítványának 50. és 51. pontjában megjegyezte – mivel a lignittermeléssel összefüggő valamennyi művelet keretében, különösen annak kitermelése és tárolás céljából történő szállítása során sor kerül villamosenergia‑felhasználásra, e fogyasztás nem tartozik a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatában előírt adóztatás alóli mentesség hatálya alá.
E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy valamely nyersanyag – mint a lignit – bányászati kitermelésére abból a célból kerül sor, hogy azt ezt követően olyan integrált villamosenergia‑előállítási folyamat keretében használják fel, amely a villamosenergia‑előállításra szolgáló ugyanazon létesítményben vagy legalábbis a kitermelési hely közelében zajlik, így a lignitkitermelés és annak szállítása a villamosenergia‑előállítás e sajátos módszerének szerves részét képező köztes szakaszoknak minősül. Ugyanis maga az a körülmény, hogy a felhasznált villamos energia csak valamely olyan energiaterméken keresztül eredményezi a villamos energia előállítását, amely maga főszabály szerint a 2003/96 irányelvben előírt adóztatás tárgyát képezi, azt támasztja alá, hogy e villamos energia a jelen ítélet 27. pontjából eredő követelménnyel ellentétben nem járul hozzá „közvetlenül” a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamatához.
Másodszor, a 2003/96 irányelv rendszerét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az nem általános jellegű adómentességek bevezetésére irányul. Következésképpen, mivel a 2003/96 irányelv 14. cikkének (1) bekezdése kimerítően határozza meg a tagállamok számára az energiatermékek és a villamos energia adóztatása keretében előírt kötelező mentességeket, rendelkezéseit nem lehet kiterjesztően értelmezni, tekintve hogy az megfosztaná hatékony érvényesülésétől az ezen irányelv által létrehozott harmonizált adóztatást (2018. március 7‑iCristal Union ítélet,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
24.
és
25.
pont; 2019. november 7‑i Petrotel‑Lukoil ítélet, C‑68/12, EU:C:4068, 40. pont).
Ebből következően, bár elképzelhető, hogy minden villamosenergia‑fogyasztás – függetlenül attól, hogy a villamosenergia‑előállítás melyik szakaszában kerül rá sor – kapcsolódik a végül előállított villamos energiához, annak biztosítása érdekében, hogy az adóztatás alóli mentesség kivételes jellege hatékonyan érvényesüljön, meg kell állapítani, hogy kizárólag a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamata során közvetlenül felmerülő felhasználás tartozik az e rendelkezés szerinti adóztatás alóli mentesség hatálya alá, kizárva különösen bármely olyan villamos energia előállítását, amelyre valamely korábbi szakaszban került sor, és amely olyan köztes energiatermék előállítását szolgálja, amelyet másodsorban magát is villamos energia előállítására használnak fel.
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt adóztatás alóli mentességre tekintettel, amely szerint mentesek az adózás alól az energiatermékek, amelyeket a magánjellegű, kedvtelési célú vízi járművek kivételével a Közösség felségvizein belüli hajózás (valamint halászat) céljaira szolgáló üzemanyagként történő felhasználásra értékesítenek, kimondta, hogy e mentesség alkalmazása megköveteli, hogy a hajózási műveleteknek közvetlenül, nem pedig bármilyen módon kell szolgálnia valamely szolgáltatás ellenszolgáltatás fejében való nyújtását (lásd ebben az értelemben: 2017. július 13‑iVakarų Baltijos laivų statykla ítélet,
C‑151/16
,
EU:C:2017:537
,
29.
és
30.
pont).
Ezt az értelmezést a 2003/96 irányelv 21. cikke (3) bekezdése második mondatának rendelkezései is megerősítik, amelyek szerint többek között a tagállamok a főszabálytól való eltérésként úgy is tekinthetik, hogy nem alapoz meg adóköteles eseményt a nem energiatermékeket előállító létesítményen belül előállított villamos energia felhasználása, valamint a villamos energia előállításához használandó tüzelő‑, fűtőanyagot előállító létesítményeken belüli villamosenergia‑felhasználás.
Ugyanis, amint arra a főtanácsnok az indítványának 59. pontjában rámutatott, megfosztanák e választható mentességet a hatékony érvényesülésétől, ha a valamely energiatermék előállítása során felhasznált olyan villamos energia, amelyet magát is villamos energia előállításához használnak fel, már pusztán a két előállításra szolgáló létesítmény közelsége miatt az ezen irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatában előírt kötelező adóztatás alóli mentesség hatálya alá tartozna. A jelen ügyben azonban a Németországi Szövetségi Köztársaság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információk alapján nem élt az e 21. cikk (3) bekezdésének második mondatában előírt lehetőséggel.
Harmadszor, a 2003/96 irányelv által követett célokat illetően mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy ezen irányelv az energiatermékek és a villamos energia harmonizált adóztatási rendszerének előírásával – amint az (2)–(5) és (24) preambulumbekezdéséből is levezethető – arra irányul, hogy az energiaágazatban elsősorban a verseny torzulásának elkerülésével előmozdítsa a belső piac megfelelő működését (2018. március 7‑iCristal Union ítélet,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
29.
pont).
E tekintetben a villamos energia előállítását illetően az uniós jogalkotó – amint az többek között az energiatermékek közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló tanácsi irányelvjavaslat (
HL 1997. C 139., 14. o.
) indoklásának 5. oldalából következik – úgy döntött, hogy a tagállamokat a 2003/96 irányelv 1. cikkének megfelelően arra kötelezi, hogy az előállított villamos energiát adóztassák meg, mivel az ezen energia előállításához használt energiatermékeket ezzel párhuzamosan mentesíteni kell az adó alól, mégpedig a célból, hogy el lehessen kerülni a villamos energia kettős adóztatását (lásd ebben az értelemben: 2018. március 7‑iCristal Union ítélet,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
,
30.
pont).
Márpedig, ha az alapügyben szereplőhöz hasonló villamosenergia‑előállító erőmű által villamos energia előállításához felhasznált villamos energiát nem mentesítenék az adózás alól a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondata értelmében, abból éppen, hogy a kettős adóztatás kockázata következne, mivel az így előállított villamos energiát ezen irányelv 1. cikke értelmében szintén adó sújtaná.
Nyilvánvaló, hogy a 2003/96 irányelv nem zárja ki a kettős adóztatás valamennyi kockázatát, mivel a tagállamok, az ezen irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának második mondata értelmében a környezet védelmén alapuló indokokból adót vethetnek ki a villamos energia előállításához felhasznált energiatermékekre (lásd ebben az értelemben: 2015. június 4‑iKernkraftwerke Lippe‑Ems ítélet,
C‑5/14
,
EU:C:2015:354
,
51.
pont).
Ugyanakkor, amint arra az alapeljárás alperese és az Európai Bizottság helytállóan hivatkozott, ha a lignit kitermeléséhez és szállításához felhasznált villamos energia nem lenne adóköteles, a 2003/96 irányelv 21. cikke (3) bekezdésének második mondatában rögzített esetek kivételével az eltérő adóterhek miatt egyenlőtlen bánásmód alakulna ki egyrészt azon vállalkozások között, amelyek – mint az RWE Power – erőműveket üzemeltetnek, és villamosenergia‑előállítás céljából lignitet termelnek ki, másrészt pedig azon vállalkozások között, amelyek villamosenergia‑előállítás céljából harmadik féltől vásárolnak lignitet, ami a verseny torzulásának kiindulópontja lehet (lásd ebben az értelemben: 2018. június 27‑iTurbogás ítélet,
C‑90/17
,
EU:C:2018:498
,
42.
pont).
Az RWE Power kétségkívül azzal érvel, hogy mivel a lignitellátásnak nincs nemzeti és nemzetközi piaca, lignittüzelésű erőművet csak akkor lehet üzemeltetni, ha az egy külszíni bánya közelében található. Ugyanis, mivel a lignit szállítása nem nagy távolságokra történik, valamennyi gazdaságilag hatékony felhasználás olyan integrált folyamat koncepcióján alapuló üzemeltetési modellt követel meg, amely magában foglalja mind a lignit mint a kazánok fűtésére szolgáló nyersanyag kitermelését és szállítását, mind pedig az ebből származó villamosenergia‑előállítást.
E megfontolások azonban, még ha bizonyítást is nyernek, nem kérdőjelezik meg a jelen ítélet 39. pontjában szereplő elemzést, mivel a lignittermeléshez felhasznált villamos energia adómentessége, azáltal, hogy előnyben részesíti az olyan integrált vállalkozásokat, mint az RWE Power, mindenképpen versenytorzulást eredményez a villamos energia piacán.
Az első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatát, összefüggésben értelmezve ezen irányelv 21. cikke (3) bekezdésének második mondatával, úgy kell értelmezni, hogy a „villamos energia előállításához felhasznált villamos energia” e rendelkezésben előírt adóztatás alóli mentessége nem terjed ki a külszíni bányákban bányászott lignithez hasonló energiatermék kitermelése során felhasznált villamos energiára, mivel e villamos energiát nem a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamata keretében, hanem energiatermék előállításához használják fel. Ezzel szemben e mentesség kiterjedhet ezen energiaterméknek az ezt követő, villamosenergia‑előállítás céljából történő feldolgozására és erőművekben történő kezelésére, amennyiben e műveletek elengedhetetlenül szükségesek a villamos energia előállításához, és közvetlenül hozzájárulnak e villamosenergia‑előállítás folyamatához.
A második kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatát, összefüggésben értelmezve ezen irányelv 21. cikke (3) bekezdésének harmadik mondatával, hogy„a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia” adóztatás alóli mentessége kiterjed a lignithez hasonló energiatermék tárolására szolgáló létesítmények és az e terméknek a bányából az erőművekbe történő eljuttatását lehetővé tevő szállítóeszközök működtetéséhez felhasznált villamos energiára.
E tekintetben elöljáróban meg kell állapítani, hogy a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia adóztatás alóli mentessége a villamos energia előállításához felhasznált villamos energiára vonatkozó mentességhez hasonlóan a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatában szerepel.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy e rendelkezés két olyan esetet szabályoz, amelyek alkalmazási köre nem keverendő össze, máskülönben egyik vagy másik eset nem érvényesülhet hatékonyan.
Továbbá, amint azt a főtanácsnok az indítványának a 67. pontjában megjegyezte, ezt az értelmezést támasztja alá a 2003/96 irányelv keletkezése is. A Bizottság eredeti javaslata ugyanis lényegében csak az első esethez kapcsolódó mentességet írta elő (lásd a bizottsági javaslat 13. cikke (1) bekezdésének b) pontját [
HL 1997. C 139., 14. o.
]). A második esetet az Európai Unió Tanácsa csak a jogalkotási eljárás későbbi szakaszában iktatta be. Ebből azt a következtetést kell levonni, hogy e kiegészítéssel az uniós jogalkotó az adóztatás alóli mentességnek egy olyan további esetét kívánta létrehozni, amely eltér az első eset tárgyát képező helyzettől.
Ebből az következik, hogy a második esetben előírt adóztatás alóli mentesség nem a villamosenergia‑előállítással kapcsolatos tevékenységekre vonatkozik, hanem az ezen előállítást megelőző vagy azt követő villamosenergia‑felhasználásra, amelynek során e felhasználás a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartását szolgálja.
A jelen ítélet 26–42. pontjában az első esettel összefüggésben megállapítottakhoz hasonlóan, a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia adóztatás alóli mentességét illetően meg kell állapítani, hogy ezt a mentességet is megszorítóan kell értelmezni, oly módon, hogy annak alkalmazása megköveteli, hogy a villamos energia felhasználására közvetlenül a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamatára irányuló képesség fenntartása érdekében kerüljön sor.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az RWE Power erőműveinek működése a folyamatos villamosenergia‑előállításon alapult. Az ilyen folyamatos villamosenergia‑előállítás biztosítása érdekében az RWE Power három különböző méretű és funkciójú tárolót tartott fenn, amelyekből a lignitet szükség szerint szállították az erőművek kazánjaiba. Közelebbről, a lignitet először is minden egyes külszíni bányában az erőmű hat napi üzemidejének megfelelő kapacitású raktárban tárolták, ezt követően pedig az erőművek raktáraiba szállították, amelyek kapacitása az erőmű egy‑két napi üzemidejének felelt meg.
E ténybeli leírás alapján – fenntartva, hogy azt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia – úgy tűnik, hogy a lignit tárolására és szállítására irányuló műveletek közül csak azok tekinthetők úgy, hogy a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamatára irányuló képesség fenntartása szempontjából nélkülözhetetlenek, és ahhoz közvetlenül hozzájárulnak, amelyekre az erőművekben kerül sor, amennyiben ezek a műveletek a folyamatos villamosenergia‑előállítási kapacitás fenntartásának biztosításához szükségesek, így az ilyen műveletek a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondata alapján mentesíthetők az adóztatás alól.
Ezzel szemben úgy tűnik, hogy a külszíni bányákban történő tárolási műveletek inkább a lignitkitermelés folyamatához, mintsem a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamatához kapcsolódnak, aminek a vizsgálata e bíróság feladata. Ennyiben az e bányákban a lignit tárolására felhasznált villamos energia nem tartozik e mentesség hatálya alá.
Ebben az összefüggésben azt is pontosítani kell, hogy a 2003/96 irányelv 21. cikke (3) bekezdésének a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott harmadik mondata, amelynek értelmében a villamos energia olyan felhasználása, amely nem energiatermékek előállításához kapcsolódó célokat, így különösen a járművek meghajtását szolgálja, adófizetési kötelezettséget megalapozó adóköteles eseménynek kell tekinteni, a jelen ügyben nem releváns. E harmadik mondat ugyanis, amennyiben az a 21. cikk (3) bekezdésének második mondata szerinti villamosenergia‑felhasználásról szól, olyan fakultatív rendszerre vonatkozik, amellyel – amint az a jelen ítélet 34. pontjában megállapításra került – a Németországi Szövetségi Köztársaság nem élt. Ezenkívül az említett harmadik mondat egyedüli célja az e rendelkezés első és második mondatában említett adóztatás alóli mentességek hatályának korlátozása.
A fenti megfontolásokra tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatát úgy kell értelmezni, hogy „a villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia” e rendelkezésben előírt adóztatás alóli mentessége kiterjedhet a lignithez hasonló energiatermék tárolására szolgáló létesítmények és az e termék szállítását lehetővé tevő szállítóeszközök működtetéséhez felhasznált villamos energiára, ha e műveletekre az erőműveken belül kerül sor, feltéve hogy az ilyen műveletek, annyiban, amennyiben a folyamatos villamosenergia‑előállítási kapacitás fenntartásának biztosításához szükségesek, a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamatára irányuló képesség fenntartása szempontjából nélkülözhetetlenek, és ahhoz közvetlenül hozzájárulnak.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapügyben részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

1)
Az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK tanácsi irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatát, összefüggésben értelmezve ezen irányelv 21. cikke (3) bekezdésének második mondatával,
a következőképpen kell értelmezni:
a „villamos energia előállításához felhasznált villamos energia” e rendelkezésben előírt adóztatás alóli mentessége nem terjed ki a külszíni bányákban bányászott lignithez hasonló energiatermék kitermelése során felhasznált villamos energiára, mivel e villamos energiát nem a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamata keretében, hanem energiatermék előállításához használják fel. Ezzel szemben e mentesség kiterjedhet ezen energiaterméknek az ezt követő, villamosenergia‑előállítás céljából történő feldolgozására és erőművekben történő kezelésére, amennyiben e műveletek elengedhetetlenül szükségesek a villamos energia előállításához, és közvetlenül hozzájárulnak e villamosenergia‑előállítás folyamatához.

2)
A 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondatát
a következőképpen kell értelmezni:
a „villamosenergia‑előállítási képesség fenntartásához felhasznált villamos energia” e rendelkezésben előírt adóztatás alóli mentessége kiterjedhet a lignithez hasonló energiatermék tárolására szolgáló létesítmények és az e termék szállítását lehetővé tevő szállítóeszközök működtetéséhez felhasznált villamos energiára, ha e műveletekre az erőműveken belül kerül sor, feltéve hogy az ilyen műveletek, annyiban, amennyiben a folyamatos villamosenergia‑előállítási kapacitás fenntartásának biztosításához szükségesek, a villamosenergia‑előállítás technológiai folyamatára irányuló képesség fenntartása szempontjából nélkülözhetetlenek, és ahhoz közvetlenül hozzájárulnak.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.