CELEX: 62019CJ0762
Преюдициално запитване
Правна закрила на базите данни
Директива 96/9/ЕО
Член 7
Право „sui generis“ на производителите на бази данни
Недопускане трети лица да „извличат“ или „използват повторно“, без разрешение от производителя, цялото или съществена част от съдържанието на база данни
База данни, свободно достъпна в интернет
Метатърсачка, специализирана в търсенето на обяви за работа
Извличане и/или повторно използване на съдържанието на база данни
Засягане на съществена инвестиция в придобиването, проверката или оформлението на съдържанието на база данни

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 7, параграф 2 от Директива 96/9/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 11 март 1996 година за правна закрила на базите данни (
ОВ L 77, 1996 г., стр. 20
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 102).
Запитването е отправено в рамките на спор между „CV-Online Latvia“ SIA (наричано по-нататък „CV-Online“) и „Melons“ SIA по повод на показването от последното в списъка с резултатите, създаден от неговата търсачка, на хипервръзка, препращаща към уебсайта на CV-Online, както и на метатагове, включени от последното при програмирането на този уебсайт.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображения 7, 39—42 и 47 от Директива 96/9.
„(7)
като имат предвид, че създаването на бази данни изисква инвестиране на значителни човешки, технически и финансови ресурси, докато такива бази данни могат да бъдат достъпни или копирани за нищожна част от разноските, необходими за самосто[…]ятелното им съставяне;
[…]
(39)
като имат предвид, че в допълнение към стремежа да се закриля авторското право върху оригиналното подреждане или подбора на съдържанието на база данни настоящата директива се стреми да защити положението на производителите на бази данни срещу злоупотреби с резултатите от финансовото и професионалното инвестиране, направени за придобиването и събирането на съдържанието, чрез закрила на цялата или значителни части от база данни срещу определени действия от ползвател или конкурент;
(40)
като имат предвид, че целта на това особено право (sui generis) е да осигури закрила на всяка инвестиция за придобиване, проверка или оформление на съдържанието на база данни за ограниченото времетраене на правото; като имат предвид, че такава инвестиция може да се изрази във влагане на финансови средства и/или в изразходване на време, усилия и енергия;
(41)
като имат предвид, че целта на особеното право е да се предостави на производителя на бази данни възможността да не допуска неразрешеното извличане и/или повторното използване на цялата или на значителна част от съдържанието на тази база данни; като имат предвид, че производителят на база данни е лицето, което поема инициативата и риска за инвестиране; като имат предвид, че това изключва по-специално субконтрагентите от определението за производител;
(42)
като имат предвид, че специалното право да не се допуска неразрешено извличане и/или повторно използване се отнася до действия от ползвател, които излизат извън неговите законни права и по такъв начин увреждат инвестицията; като имат предвид, че правото да се забрани извличането и/или повторното използване на цялата или значителна част от съдържанието се отнася не само до производството на паразитни конкурентни продукти, но и до всеки ползвател, който чрез действията си предизвиква значителна вреда в качествено или количествено отношение на инвестицията;
[…]
(47)
като имат предвид, че в интерес на конкуренцията между доставчиците на информационни продукти и услуги закрилата на правото sui generis не трябва да бъде разрешена по такъв начин, че да улеснява злоупотреби с водещо положение, в частност що се отнася до създаването и разпространението на нови продукти и услуги, които имат интелектуална, документална, техническа, икономическа или търговска добавена стойност; като имат предвид, че поради това разпоредбите на настоящата директива не засягат приложението на правилата на конкуренцията независимо дали са [на Съюза] или национални“.
В глава I, озаглавена „Обхват“, от тази директива се намира член 1, който предвижда в параграфи 1 и 2:
„1.   Настоящата директива се отнася до правната закрила на бази данни в каквато и да е форма.
2.   За целите на настоящата директива „база данни“ означава сборник от самостоятелни произведения, данни или други материали, подредени по систематичен или методичен начин и индивидуално достъпни по електронен или друг път“.
В глава III, озаглавена „Право sui generis“, от тази директива член 7, параграфи 1, 2 и 5 гласи:
„1.   Държавите членки предвиждат право на производителя на база данни, която показва, че е налице количествено или качествено съществена инвестиция за придобиването, проверката или оформлението на съдържанието, да не допуска извличане и/или повторно използване на цялата или на съществена част, в количествено или качествено отношение, от съдържанието на тази база данни.
2.   За целите на тази глава:
а)
„извличане“ означава постоянното или временното пренасяне на цялата или на съществена част от съдържанията на база данни върху друг носител по какъвто и да е начин и в каквато и да е форма;
б)
„повторно използване“ означава каквато и да е форма на публично представяне на цялата или на съществена част от съдържанието на база данни чрез разпространение на копия, даване под наем, чрез on line или други форми на предаване. Първата продажба на копие от базата данни [в Европейския съюз] от носителя на правото или с негово съгласие изчерпва правото на контрол върху препродажбата на това копие в [Съюза].
Публичното заемане не се счита за извличане или повторно използване.
[…]
5.   Нееднократното и системното извличане и/или повторно използване на несъществените части от съдържанията на бази данни, изискващи действия, които противоречат на нормалното използване на тази база данни или които неоснователно увреждат законните интереси на производителя на базата данни, не са разрешени“.
Накрая, съгласно член 13 от посочената директива:
„Настоящата директива не накърнява разпоредбите, в частност относно […] закони за ограничителни практики и нелоялна конкуренция […]“.
Латвийското право
Разпоредбите на Директива 96/9 относно правото sui generis са транспонирани в латвийското право в членове 57—62 от Autortiesību likums (Закон за авторското право) от 6 април 2000 г. (
Latvijas Vēstnesis
, 2000, бр. 148/150), изменен със Закона от 22 април 2004 г. (
Latvijas Vēstnesis
, 2004, бр. 69).
Член 57, параграфи 1 и 2 от този закон за авторското право предвижда, че производител на база данни, чието придобиване, проверка или оформление представлява съществена инвестиция в количествено или качествено отношение (член 5, параграф 2), e физическото или юридическото лице, което е взело инициативата и е поело риска да направи инвестицията. Производителят на база данни има право да забрани следните дейности, които се отнасят до цялото съдържание на базата данни или на съществена част от него в качествено или количествено отношение:
1)
извличане: постоянното или временното (неокончателно) пренасяне на цялата или на съществена част от съдържанието на база данни върху друг носител по какъвто и да е начин и в каквато и да е форма;
2)
повторно използване: публично представяне на цялата или на съществена част от съдържанието на база данни под каквато и да е форма, включително чрез разпространение на копия, даване под наем, чрез онлайн или други форми на предаване.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
CV-Online, дружество по латвийското право, е администратор на уебсайта www.cv.lv. На сайта се намира база данни, разработена и редовно актуализирана от CV-Online, която съдържа обяви за работа, публикувани от работодатели.
Уебсайтът www.cv.lv освен това използва метатагове (meta tags) от вида „микроданни“ (microdata). Тези тагове, които не се виждат при отварянето на интернет страницата на CV-Online, позволяват на търсачките в интернет да идентифицират по-добре съдържанието на всяка страница, за да го индексират правилно. В уебсайта на CV-Online метатаговете за всяка обява за свободна длъжност, включена в базата данни, съдържат следните ключови думи: „наименование на длъжността“, „наименование на предприятието“, „населено място по месторабота“ и „дата на публикуване на обявата“.
Melons, също дружество по латвийското право, е администратор на уебсайта www.kurdarbs.lv — специализирана търсачка за обяви за работа. Търсачката дава възможност за справки в няколко уебсайта, съдържащи обяви за работа, по различни критерии, включително вид длъжност и населено място по месторабота. С помощта на хипертекстови връзки сайтът www.kurdarbs.lv пренасочва потребителите към уебсайтовете, на които първоначално е била публикувана търсената информация, включително към сайта на CV-Online. При кликване върху такава връзка потребителят може по-специално да получи достъп до сайта www.cv.lv, за да се запознае с този сайт и неговото съдържание в неговата цялост. Включените от CV-Online метатагове при програмирането на неговия уебсайт също се появяват в списъка с резултати, получен при използване на специализираната търсачка на Melons.
Тъй като счита, че е накърнено правото му sui generis, предвидено в член 7 от Директива 96/9, CV-Online предявява иск срещу Melons. То твърди, че Melons „извлича“ и „използва повторно“ съществена част от съдържанието на базата данни, намираща се на сайта www.cv.lv.
Първоинстанционният съд приема, че това право е нарушено, тъй като е налице „повторно използване“ на базата данни на CV-Online.
Melons обжалва първоинстанционното решение пред Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija (Окръжен съд Рига, гражданско отделение, Латвия). То подчертава, че неговият уебсайт не осигурява онлайн пренасяне, тоест не функционира в „реално време“. То също твърди, че трябва да са направи разграничение между сайта www.cv.lv и базата данни, включена в него. В това отношение уточнява, че използваните от CV-Online метатагове са причина за поместването на информацията относно обявите за работа в резултатите, получени с помощта на търсачката www.kurdarbs.lv. Метатаговете обаче не били част от базата данни. Именно защото иска търсачките да показват тази информация, CV-Online било включило посочените метатагове при програмирането на своя сайт.
При това положение Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija (Окръжен съд Рига, гражданско отделение) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли да се приеме, че дейността на ответника, състояща се в пренасочване на крайния потребител чрез хипервръзка към уебсайта на ищеца, където може да се направи справка с база данни за обяви за работа, попада в обхвата на понятието за повторно използване по член 7, параграф 2, буква б) от [Директива 96/9], и по-конкретно че става въпрос за повторно използване на базата данни чрез друга форма на предаване?
2)
Трябва ли да се приеме, че съдържащата се в метатаговете информация, която се показва в търсачката на ответника, попада в обхвата на понятието за извличане по член 7, параграф 2, буква а) от [Директива 96/9], и по-конкретно че става въпрос за постоянно или временно пренасяне на цялото или на съществена част от съдържанието на база данни върху друг носител по какъвто и да е начин и в каквато и да е форма?“.
По преюдициалните въпроси
В самото начало следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в рамките на установената с член 267 ДФЕС процедура за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени (решение от 25 ноември 2020 г., SABAM,
C‑372/19
,
EU:C:2020:959
, т.
и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай от данните по преписката, с които разполага Съдът, е видно, че разглежданите в главното производство въпроси се отнасят до съвместимостта на функционирането на специализирана търсачка с правото sui generis, закрепено в член 7 от Директива 96/9. С преюдициалните си въпроси запитващата юрисдикция иска да установи по-специално дали, от една страна, показването от специализирана търсачка на хипервръзка, която пренасочва ползвателя на тази търсачка към уебсайт, поддържан от трето лице, на който може да се направи справка в съдържанието на база данни с обяви за работа, попада в обхвата на понятието за повторно използване по член 7, параграф 2, буква б) от Директива 96/9, и от друга страна, дали информацията от метатаговете на този уебсайт, показвана от посочената търсачка, трябва да се тълкува в смисъл, че попада в обхвата на понятието за извличане по член 7, параграф 2, буква а) от тази директива.
Запитващата юрисдикция счита, че решенията, постановени от Съда във връзка с член 7 от Директива 96/9 (вж. по-специално решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
), не позволяват да се направи извод дали е налице „извличане“ или „повторно използване“ по смисъла на този член, когато — както в настоящия случай — оператор на специализирана търсачка показва в списъка на получените при използването на тази търсачка резултати, от една страна, хипервръзка, която препраща към уебсайт, поддържан от трето лице и съдържащ база данни, и от друга страна, информацията от метатаговете, които производителят на тази база данни е включил при програмирането на своя уебсайт.
В това отношение следва да се подчертае, че в случая подборът на обявите за работа, към които препращат хипервръзките, се извършва с помощта на специализираната търсачка, поддържана от Melons. Тази търсачка индексира и копира на своя собствен сървър съдържанието на уебсайтовете, включващи обяви за работа, като сайта „www.cv.lv“, след което дава възможност за търсене в това индексирано съдържание по критерии като вид работа и населено място по месторабота.
При тези условия следва да се приеме, че с тези два въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 96/9 трябва да се тълкува в смисъл, че интернет търсачка, специализирана в търсенето на съдържания от бази данни, която копира и индексира цялото или съществена част от съдържанието на база данни, свободно достъпна в интернет, а след това дава възможност на своите ползватели да извършват търсене в тази база данни на нейния уебсайт по критерии, които са релевантни от гледна точка на нейното съдържание, извършва „извличане“ и „повторно използване“ на съдържанието на посочената база данни по смисъла на тази разпоредба и че производителят на такава база данни има право да забрани такова извличане или повторно използване на последната.
За да се отговори на тези въпроси, следва най-напред да се уточнят обхватът и целта на закрилата на правото sui generis, произтичаща от Директива 96/9.
В това отношение по-специално от съображения 40 и 41 от Директива 96/9 следва, че посоченото право sui generis има за цел да осигури закрилата на съществена инвестиция за придобиване, проверка или оформление на съдържанието на база данни за ограниченото времетраене на правото, като предостави на производителя на база данни възможност да не допуска неразрешеното извличане и/или повторното използване на цялата или на значителна част от съдържанието на базата данни. Всъщност Съдът е пояснил, че целта на предвиденото в член 7 от Директива 96/9 право е да гарантира на лицето, което е взело инициативата и е поело риска да направи съществена инвестиция на човешки, технически и/или финансови ресурси за създаването и функционирането на база данни, възвръщаемостта на неговата инвестиция чрез закрилата ѝ от неразрешени злоупотреби с нейните резултати (решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът също така е констатирал, основавайки се по-специално на съображения 39, 42 и 48 от Директива 96/9, че целта, преследвана от законодателя на Съюза посредством въвеждането на право sui generis, е да се насърчи създаването на системи за съхраняване и обработка на данни, за да се спомогне за развитието на информационния пазар в контекста на експоненциалното нарастване на количеството данни, създавани и обработвани годишно във всички сектори на дейност (решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
и цитираната съдебна практика).
Що се отнася, на първо място, до условията, при които базата данни може да бъде закриляна от правото sui generis на основание член 7 от Директива 96/9, следва да се отбележи, че съгласно този член закрилата на база данни от това право е оправдана само ако е налице количествено или качествено съществена инвестиция за придобиването, проверката или оформлението на съдържанието на тази база данни (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
).
Съгласно постоянната практика на Съда инвестицията за придобиване на съдържание за база данни е свързана със средствата, отделени за търсенето на съществуващи материали и тяхното събиране в такава база, като в това число не се включват средствата, използвани за самото създаване на материалите (решения от 9 ноември 2004 г., The British Horseracing Board и др.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
, т.
и Fixtures Marketing,
C‑338/02
,
EU:C:2004:696
, т.
).
На следващо място, понятието за инвестиция, свързана с проверката на съдържанието на базата данни, трябва да се разбира като отнасящо се до средствата, отделени — с оглед гарантиране на надеждността на съдържащата се в такава база информация — за контрола дали търсените материали са точни, извършван както при съставяне на базата, така и през периода на нейното функциониране (решение от 9 ноември 2004 г., The British Horseracing Board и др.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
, т.
).
Накрая, инвестицията в оформлението на съдържанието на базата данни включва средствата, целящи обезпечаване на присъщата на базата функция по обработване на информацията, тоест средствата, отделени за систематичната или методична подредба на материалите, съдържащи се в базата, както и за организацията на индивидуалния достъп до тях (решения от 9 ноември 2004 г., Fixtures Marketing,
C‑338/02
,
EU:C:2004:696
, т.
, Fixtures Marketing,
C‑444/02
,
EU:C:2004:697
, т.
и Fixtures Marketing,
C‑46/02
,
EU:C:2004:694
, т.
).
Тъй като преюдициалните въпроси се основават на схващането, че базата данни на CV-Online отговаря на посоченото в точка 24 от настоящото решение условие, запитващата юрисдикция следва евентуално да провери дали предвидените в член 7 от Директива 96/9 условия за получаване на закрила от правото sui generis са изпълнени, включително дали самите метатагове, предоставени от CV-Online, могат да се считат за съществена част от защитената база данни.
Що се отнася, на второ място, до критериите, които позволяват да се приеме, че действието на потребителя представлява „извличане“ и/или „повторно използване“ по смисъла на Директива 96/9, следва да се припомни, че понятието за извличане се определя в член 7, параграф 2, буква а) от последната като „постоянното или временното пренасяне на цялата или на съществена част от съдържанията на база данни върху друг носител по какъвто и да е начин и в каквато и да е форма“. Съгласно член 7, параграф 2, буква б) от същата директива „повторното използване“ обхваща „каквато и да е форма на публично представяне на цялата или на съществена част от съдържанието на база данни чрез разпространение на копия, даване под наем, чрез on line или други форми на предаване“.
Като се основава на преследваната от законодателя на Съюза цел с въвеждането на право sui generis, Съдът възприема широко тълкуване както на понятието „повторно използване“ (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
и
), така и на понятието „извличане“ (вж. в този смисъл решение от 9 октомври 2008 г., Directmedia Publishing,
C‑304/07
,
EU:C:2008:552
, т.
и
).
Така съгласно практиката на Съда понятията „извличане“ и „повторно използване“ трябва да се тълкуват като означаващи всяко действие на присвояване или публично представяне — без съгласието на производителя на базата данни — на резултатите от неговата инвестиция, вследствие на което той е лишен от приходите, които би трябвало да му дадат възможност да си възвърне инвестицията (решение от 9 ноември 2004 г., The British Horseracing Board и др.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
, т.
).
Що се отнася по-конкретно до функционирането на специализирана интернет търсачка, Съдът е постановил, че операторът на специална метатърсачка извършва повторно използване по смисъла на член 7, параграф 2, буква б) от Директива 96/9 на цялата или на съществена част от съдържанието на база данни, съдържаща се в уебсайт, принадлежащ на трето лице, когато предоставя на неопределен брой крайни потребители механизъм, който позволява изследването на данни, съдържащи се в тази база данни, и така предоставя достъп до съдържанието на същата по начин, различен от предвидения от производителя на посочената база. Съдът подчертава, че подобна дейност накърнява правото sui generis на производителя на базата данни, тъй като лишава този производител от приходи, които би трябвало да му дадат възможност да си възвърне инвестицията. Всъщност в такъв случай потребителят вече не трябва да минава през началната страница и формуляра за търсене на съответното трето лице, тъй като може да изследва тази база данни, като използва директно услугата на оператора на метатърсачката (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
—
).
В настоящия случай от акта за преюдициално запитване и от становищата на страните в главното производство, както и от информацията, получена в съдебното заседание и подчертана от генералния адвокат в точка 33 от неговото заключение, е видно, че специализирана интернет търсачка като разглежданата в главното производство не използва формулярите за търсене на уебсайтовете, до които дава достъп за търсене, и не превежда в реално време заявките за търсене на своите ползватели според използваните в тези формуляри критерии. Вместо това тя индексира редовно въпросните сайтове и съхранява копие от тях на собствените си сървъри. След това с помощта на собствен формуляр за търсене позволява на своите потребители да извършват търсене по предлагани от нея критерии, като търсенето се осъществява в индексираните по този начин данни.
Макар да е вярно, че функционирането на интернет търсачка като разглежданата в главното производство е различно от разглежданото в делото, по което е постановено решение от 19 декември 2013 г., Innoweb (
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
), това не променя факта, че тази търсачка позволява да се изследва по начин, различен от предвидения от производителя на съответната база данни, цялото съдържание на няколко бази данни едновременно, сред които и тази на CV-Online, предоставяйки това съдържание на разположение на собствените си потребители. Като предоставя възможност за едновременно търсене в няколко бази данни съгласно релевантните критерии от гледна точка на лицата, търсещи работа, тази специализирана интернет търсачка позволява на потребителите да получат достъп на нейния уебсайт до предложения за работа, съдържащи се в тези бази данни.
Така интернет търсачка като разглежданата в главното производство позволява да се изследват всички данни, съдържащи се в свободно достъпните в интернет бази данни, включително уебсайта на CV-Online, и предоставя на потребителите си достъп до цялото съдържание на тези бази по начин, различен от предвидения от техния производител. Впрочем предоставянето на тези данни е публично по смисъла на член 7, параграф 2, буква б) от Директива 96/9, тъй като подобна специална метатърсачка може да се използва от всеки (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
).
Освен това, като индексира и копира съдържанието на уебсайтовете на собствения си сървър, тази търсачка пренася съдържанието на базите данни, което тези сайтове съставляват, на друг носител.
От това следва, че такова пренасяне на същественото съдържание на съответните бази данни и такова предоставяне на тези данни на разположение на обществеността, без съгласието на съставилото ги лице, са съответно мерки за извличане и повторно използване на тези бази данни, забранени с член 7, параграф 1 от Директива 96/9, при условие че водят до лишаване на това лице от доходи, които би трябвало да му позволят да си възстанови разходите за тази инвестиция. Както подчертава генералният адвокат в точка 36 от своето заключение, предоставянето на хипертекстови връзки към обявите на уебсайта на CV-Online и възпроизвеждането на информацията, съдържаща се в метатаговете на този сайт, са само външни прояви от второстепенно значение на посоченото извличане и повторно използване.
Поради това следва да се разгледа и дали действията, посочени в точки 35 и 36 от настоящото решение, могат да засегнат инвестициите на лицето, създало базата данни, която е била пренесена на друг носител и е била предоставена на разположение на обществеността.
В това отношение Съдът вече е установил, че предвиденото в член 7 от Директива 96/9 право sui generis цели да защити лицето, създало базата данни, срещу действията на ползвател, които излизат извън неговите законни права и по такъв начин увреждат инвестицията на това лице (вж. в този смисъл решение от 9 ноември 2004 г., The British Horseracing Board и др.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
, т.
и
). Така член 7, параграф 1 от Директива 96/9, във връзка със съображение 42 от нея, цели да предотврати възможността ползвател да предизвиква чрез действията си значителна вреда за инвестицията в качествено или количествено отношение (вж. в този смисъл решение от 9 ноември 2004 г., The British Horseracing Board и др.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
, т.
).
Съдът също така е постановил, че производителят на база данни се ползва от защита срещу дейност на оператора на специална метатърсачка, която дейност се доближава до производството на паразитни конкурентни продукти, посочено в съображение 42 от Директива 96/9 (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
). Действително подобна дейност би създала опасност производителят на базата данни да не получи постъпления и по този начин да го лиши от приходите, които би трябвало да му дадат възможност да си възвърне инвестицията за създаването и функционирането на базата данни (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2013 г., Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
, т.
—
).
В това отношение следва да се установи справедлив баланс между, от една страна, легитимния интерес на производителите на бази данни да си възвърнат съществената инвестиция, и от друга страна, интереса на ползвателите и конкурентите на тези производители да получат достъп до съдържащата се в тези бази данни информация, както и възможност за създаване на новаторски продукти въз основа на тази информация.
Всъщност важно е да се припомни, че дейностите на агрегаторите на съдържание в интернет като ответника в главното производство позволяват също така да се постигне припомнената в точка 23 от настоящото решение цел да се насърчи създаването на системи за съхраняване и обработка на данни, за да се спомогне за развитието на информационния пазар. Както по същество отбелязва генералният адвокат в точка 41 от заключението си, тези агрегатори допринасят за създаването и разпространението на стоки и услуги с добавена стойност в информационния сектор. Като предлагат на потребителите единен интерфейс, позволяващ извършването на търсене в няколко бази данни съгласно критерии, релевантни от гледна точка на тяхното съдържание, те допринасят за по-добра структуриране на информацията и улесняват търсенето в интернет. Те допринасят също за доброто функциониране на конкуренцията и за прозрачността на предлагането и цените.
Както следва от точка 24 от настоящото решение, член 7, параграф 1 от Директива 96/9 запазва закрилата с правото sui generis само за базите данни, за чието създаване или функциониране са необходими съществени инвестиции в количествено или качествено отношение.
Ето защо, както изтъква генералният адвокат в точки 43 и 46 от своето заключение, основният критерий за преценката на наличните легитимни интереси трябва да е евентуалното засягане на съществената инвестиция на лицето, съставило съответната база данни, а именно рискът за възвръщаемостта на тази инвестиция.
Накрая е важно да се добави, че както се уточнява в член 13 от Директива 96/9, разпоредбите на последната не засягат правилата на конкуренцията, установени от правото на Съюза или на държавите членки.
Ето защо в делото по главното производство, за да се произнесе по правото на CV-Online да забрани извличането или повторното използване на цялото или на съществена част от съдържанието на посочената база данни, запитващата юрисдикция трябва да провери, с оглед на всички релевантни обстоятелства, първо, дали е направена съществена инвестиция за придобиването, проверката или оформлението на съдържанието на съответната база данни, и второ, дали разглежданото извличане или повторно използване представлява риск за възможностите за възвръщаемост на тази инвестиция.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 96/9 трябва да се тълкува в смисъл, че интернет търсачка, специализирана в търсенето на съдържания от бази данни, която копира и индексира цялото или съществена част от съдържанието на база данни, свободно достъпна в интернет, а след това дава възможност на своите ползватели да извършват търсене в тази база данни на нейния уебсайт по критерии, които са релевантни от гледна точка на нейното съдържание, извършва „извличане“ и „повторно използване“ на съдържанието на посочената база данни по смисъла на тази разпоредба, като производителят на такава база данни има право да забрани тези действия, доколкото накърняват неговата инвестиция в придобиването, проверката или оформлението на това съдържание, а именно представляват риск за възвръщаемостта на посочената инвестиция при нормалното използване на разглежданата база данни, което запитващата юрисдикция трябва да провери.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

Член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 96/9/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 11 март 1996 година за правна закрила на базите данни трябва да се тълкува в смисъл, че интернет търсачка, специализирана в търсенето на съдържания от бази данни, която копира и индексира цялото или съществена част от съдържанието на база данни, свободно достъпна в интернет, а след това дава възможност на своите ползватели да извършват търсене в тази база данни на нейния уебсайт по критерии, които са релевантни от гледна точка на нейното съдържание, извършва „извличане“ и „повторно използване“ на съдържанието на посочената база данни по смисъла на тази разпоредба, като производителят на такава база данни има право да забрани тези действия, доколкото накърняват неговата инвестиция в придобиването, проверката или оформлението на това съдържание, а именно представляват риск за възвръщаемостта на посочената инвестиция при нормалното използване на разглежданата база данни, което запитващата юрисдикция трябва да провери.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: латвийски.