CELEX: 62021CJ0650
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė politika
Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje
Direktyva 2000/78/EB
Diskriminacijos dėl amžiaus draudimas
Valstybės tarnautojų darbo užmokestis
Diskriminacinėmis pripažintos anksčiau galiojusios nacionalinės teisės normos
Priskyrimas prie naujosios darbo užmokesčio sistemos atsižvelgiant į pagal anksčiau galiojusią darbo užmokesčio sistemą nustatytą tarnybos stažą
Šio tarnybos stažo patikslinimas nustatant palyginimo atskaitos datą
Diskriminacinis naujojo priskyrimo pobūdis
Taisyklė, sudaromos mažiau palankios sąlygos vyresnio amžiaus valstybės tarnautojams

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, 2000, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79), 1, 2 ir 6 straipsnių bei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 21 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant FW ir CE ginčą su
Landespolizeidirektion Niederösterreich
(Žemutinės Austrijos federalinės žemės policijos direkcija, Austrija) ir
Finanzamt Österreich
(Mokesčių inspekcija, Austrija), buvusia
Finanzamt Salzburg-Land
(Zalcburgo žemės mokesčių inspekcija, Austrija) (toliau kartu – mokesčių administratorius), dėl FW ir CE tarnybos stažo nustatymo federalinės valstybės tarnautojų darbo užmokesčio lentelėje.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Direktyvos 2000/78 1 straipsnyje „Tikslas“ nustatyta:
„Šios direktyvos tikslas – nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje bendrus pagrindus siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą.“
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Diskriminacijos sąvoka“ nurodyta:
„1.      Šioje direktyvoje „vienodo požiūrio principas“ reiškia, kad dėl kurios nors iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių nėra jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos.
2.      Šio straipsnio 1 dalyje:
a)      tiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl bet kurios iš 1 straipsnyje nurodytų priežasčių su vienu asmeniu elgiamasi mažiau palankiai, nei panašioje situacijoje yra, buvo ar galėjo būti elgiamasi su kitu asmeniu;
b)      netiesioginė diskriminacija yra akivaizdi tada, kai dėl akivaizdžiai neutralių sąlygų, kriterijų ar taikomos praktikos tam tikrą religiją ar įsitikinimus išpažįstantys, tam tikrą negalią turintys, tam tikro amžiaus ar tam tikros seksualinės orientacijos asmenys gali patekti tam tikru atžvilgiu į prastesnę padėtį nei kiti asmenys, nebent:
i)      tas sąlygas, kriterijus ar taikomą praktiką objektyviai pateisina teisėtas tikslas, o šio tikslo siekiama atitinkamomis ir būtinomis priemonėmis arba <...>
<...>“
Minėtos direktyvos 3 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje c punkte numatyta:
„Neviršijant Bendrijai suteiktų įgaliojimų, ši direktyva taikoma visiems asmenims tiek valstybiniame, tiek privačiame sektoriuje, įskaitant valstybines įstaigas:
<...>
c)      įdarbinimui ir darbo sąlygoms, įskaitant atleidimą iš darbo ir atlyginimą.“
Tos pačios direktyvos 6 straipsnis „Skirtingo požiūrio dėl amžiaus pateisinimas“ suformuluotas taip:
„1.      Nepaisydamos 2 straipsnio 2 dalies, valstybės narės gali numatyti, kad skirtingas požiūris dėl amžiaus nėra diskriminacija, jei pagal nacionalinę teisę jį objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, įskaitant teisėtos užimtumo politikos, darbo rinkos ir profesinio mokymo tikslus, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis.
<...>
2.      Nepaisydamos 2 straipsnio 2 dalies, valstybės narės gali numatyti, kad amžiaus, kurio sulaukus suteikiama arba įgyjama teisė gauti senatvės ar invalidumo pensiją, nustatymas pagal profesinės socialinės apsaugos sistemas, įskaitant pagal šias sistemas nustatomą skirtingą darbuotojų amžių arba sudaromas darbuotojų grupes arba nustatomas darbuotojų kategorijas, ir pagal tokias sistemas aktuariniams apskaičiavimams taikomi su amžiumi susiję kriterijai nelaikomi diskriminacija dėl amžiaus, jei dėl to nepradedama diskriminuoti dėl lyties.“
Direktyvos 2000/78 16 straipsnyje „Laikymasis“ nustatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:
a)      būtų panaikinti visi įstatymai ir kiti teisės aktai, kurie prieštarauja vienodo požiūrio principui;
b)      būtų panaikintos, paskelbtos negaliojančiomis arba iš dalies pakeistos visos vienodo požiūrio principui prieštaraujančios nuostatos, kurios yra įtrauktos į individualias arba kolektyvines sutartis, įmonių vidaus taisykles bei į laisvoms profesijoms, darbuotojų ir darbdavių organizacijoms taikomas taisykles.“

Austrijos teisė
Austrijos teisė dėl valstybės tarnautojų darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą buvo daug kartų iš dalies pakeista dėl tam tikrų jos nuostatų nesuderinamumo su Sąjungos teise. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad naująja šių valstybės tarnautojų darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistema, parengta dėl 2019 ir 2020 m. įsigaliojusių teisės aktų dalinių pakeitimų, visų pirma buvo siekiama panaikinti diskriminaciją dėl amžiaus, kurią nulėmė anksčiau galiojusi darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistema.

2010 m. GehG
Siekiant panaikinti diskriminaciją dėl amžiaus, kurią nulėmė anksčiau galiojusi
Gehaltsgesetz
(Darbo užmokesčio įstatymas) redakcija ir kuri konstatuota 2009 m. birželio 18 d. Sprendime
Hütter
(C-88/08, EU:C:2009:381),
Gehaltsgesetz 1956
(1956 m. Darbo užmokesčio įstatymas,
BGBl
. 54/1956), iš dalies pakeisto 2010 m.
Bundesbesoldungsreform
(2010 m. Federalinis įstatymas dėl darbo užmokesčio reformos;
BGBl
.
I
, 82/2010) (toliau – 2010 m.
GehG
), 8 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Perkėlimą į aukštesnę pakopą lemia atskaitos data. Jei šiame straipsnyje nenustatyta kitaip, perkeliant į antrąją kiekvienos valstybės tarnautojų pareigybės kategorijos tarnybos pakopą būtinas penkerių metų laikotarpis, o perkeliant į kitas pakopas – dvejų metų laikotarpis.“
2010 m.
GehG
12 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.      Perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, laikantis 4–8 dalyse nustatytų apribojimų, nustatoma nuo įdarbinimo dienos pridedant toliau nurodytus laikotarpius po birželio 30 d. tų metų, kuriais po priėmimo į pirmąją mokymosi mokykloje pakopą buvo ar būtų buvę mokytasi devynerius metus. Šie laikotarpiai yra:
1)      visi 2 dalyje nurodyti laikotarpiai;
2)      kiti laikotarpiai:
a)      atsižvelgiama į bendrą tų laikotarpių trukmę, jeigu jie atitinka 3 arba 3a dalies reikalavimus;
b)      jeigu jie neatitinka 3 arba 3a dalies reikalavimų
aa)      atsižvelgiama į bendrą

tų laikotarpių trukmę, jeigu ji neviršija trejų metų, ir
bb)      jeigu jie neviršija papildomų trejų metų, atsižvelgiant dalijama per pusę.
1a.      Bendra laikotarpių, kurie buvo pridėti pagal 1 dalies 2 punkto b papunkčio aa papunktį ir 2 dalies 6 punktą, ir mokomosios praktikos laikotarpių, kurie buvo pridėti pagal 2 dalies 4 punkto d papunktį, trukmė negali viršyti trejų metų. Vis dėlto, jeigu
1)      pagal 2 dalies 6 punktą užbaigtas mokymas turi atitikti daugiau kaip dvylika mokymosi lygių remiantis švietimo teisės aktų nuostatomis, šis laikotarpis pratęsiamas vienais metais už kiekvieną po dvyliktojo lygmens prasimokytą mėnesį;
2)      kad mokymasis būtų laikomas užbaigtu pagal 2 dalies 4 punkto d papunktį, pagal šias nuostatas reikalaujama daugiau kaip 36 mėnesių mokymosi, šis laikotarpis pratęsiamas vienu mėnesiu už kiekvieną ilgiau kaip 36 mėnesius trukusio mokymosi mėnesį.
<...>“
Perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, leidžianti nustatyti valstybės tarnautojo perkėlimą į aukštesnę pakopą, taigi ir jo poziciją darbo užmokesčio lentelėje, galėjo būti nustatoma pagal 2010 m.
GehG
113 straipsnio 10 ir 11 dalis tik pateikus prašymą ir toliau galiojant ligšiolinėms 2003 m. gruodžio 31 d. redakcijos nuostatoms.

2015 m. GehG
Siekiant panaikinti diskriminaciją dėl amžiaus, kilusią dėl 2010 m.
GehG
ir konstatuotą 2014 m. lapkričio 11 d. Sprendime
Schmitzer
(C‑530/13, EU:C:2014:2359), 2010 m.
GehG
atgaline data pakeitė 2015 m.
Bundesbesoldungsreform
(2015 m. Federalinis įstatymas dėl tarnautojų darbo užmokesčio reformos;
BGBl
.
I
, 32/2015) ir 2016 m.
Besoldungsrechtsanpassungsgesetz
(Valstybės tarnautojų darbo užmokesčio teisės aktų suderinimo įstatymas;
BGBl
.
I
, 104/2016) (toliau – 2015 m.
GehG
).
2015 m.
GehG
8 straipsnio „Priskyrimas prie darbo užmokesčio pakopos ir perkėlimas į aukštesnę pakopą“ 1 dalyje numatyta:
„<...> Priskyrimą prie darbo užmokesčio pakopos ir perkėlimą į aukštesnę pakopą lemia tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje.“
2015 m.
GehG
12 straipsnio „Tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje“ 1 dalyje nustatyta:
„Tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje apima valstybės tarnyboje išdirbtų laikotarpių, būtinų perkeliant į aukštesnę pakopą, trukmę ir įskaitytinų ankstesnių laikotarpių trukmę.“
2015 m.
GehG
169c straipsnyje, kuris susijęs su dirbančių valstybės tarnautojų perkėlimu į naująją darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistemą, buvo numatyta:
„1.      Visi prie 169d straipsnyje nurodytų valstybės tarnautojų pareigybės ir darbo užmokesčio kategorijų priskirti tarnautojai, 2015 m. vasario 11 d. dirbantys valstybės tarnyboje, vadovaujantis tolesnėmis nuostatomis į šiuo federaliniu įstatymu sukurtą naująją darbo užmokesčio sistemą perskiriami tik remiantis jų ligšioliniu darbo užmokesčiu. Valstybės tarnautojai remiantis jų ligšioliniu darbo užmokesčiu pirmiausia priskiriami prie naujosios darbo užmokesčio sistemos tam tikros darbo užmokesčio pakopos, kuriai taikomas ligšiolinis darbo užmokestis. <...>
2.      Valstybės tarnautojas į naująją darbo užmokesčio sistemą perkeliamas bendrai nustatant jo tarnybos stažą darbo užmokesčio lentelėje. Nustatant bendrai lemiamą reikšmę turi perkėlimo suma. Perkėlimo suma yra visas darbo užmokestis (neatsižvelgiant į galimą perkėlimą į aukštesnę pakopą išimties tvarka), kuriuo buvo remiamasi apskaičiuojant valstybės tarnautojo 2015 m. vasario mėn. darbo užmokestį (perkėlimo mėnuo). <...>
2a.      Perkėlimo suma laikomas bazinis darbo užmokesčio dydis, taikomas tai atlyginimo pakopai, kuri faktiškai turėjo lemiamą reikšmę už perkėlimo mėnesį išmokėtam darbo užmokesčiui (priskyrimas pagal algalapį). Darbo užmokesčio pagrindo ar dydžio teisėtumas nevertinamas. Apskaičiuojant perkėlimo sumą į vėlesnį išmokėto darbo užmokesčio patikslinimą turi būti atsižvelgiama tik tiek, kiek
1)      juo ištaisomos faktinio pobūdžio klaidos, padarytos į automatinę duomenų dorojimo sistemą įvedant duomenis, ir
2)      akivaizdžiai įvesti ne tie duomenys, kuriuos ketinta įvesti, ir tai matyti iš įvesties momentu jau buvusių dokumentų.
<...>
3.      Perkelto valstybės tarnautojo tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje nustatomas remiantis laikotarpiu, būtinu tam, kad valstybės tarnautoją būtų galima perkelti iš pirmosios darbo užmokesčio pakopos (nuo pirmosios dienos) į tą tos pačios valstybės tarnautojų pareigybės kategorijos darbo užmokesčio pakopą, pagal kurią 2015 m. vasario 12 d. buvo taikoma artimiausia už perkėlimo sumą mažesnė darbo užmokesčio suma. Jei perkėlimo suma sutampa su mažiausia tos pačios valstybės tarnautojų pareigybės kategorijos darbo užmokesčio pakopai taikoma suma, tuomet išlaikoma ši darbo užmokesčio pakopa. Visos lyginamosios sumos suapvalinamos iki artimiausio sveiko euro skaičiaus.
4.      3 dalyje nustatytas tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje pratęsiamas laikotarpiu, praėjusiu nuo paskutinio perkėlimo į aukštesnio darbo užmokesčio pakopą iki perkėlimo mėnesio pabaigos, jei ši trukmė reikšminga perkeliant į aukštesnę pakopą.
<...>“
Pagal 2015 m.
GehG
175 straipsnio 79 dalies 3 punktą šio įstatymo 8 ir 12 straipsniai, įskaitant jų pavadinimus, 2015 m.
GehG
išdėstyta redakcija įsigalioja kitą dieną po paskelbimo, t. y. 2015 m. vasario 12 d., o visos ankstesnės šių straipsnių redakcijos nebegali būti taikomos vykstančiuose ar būsimuose procesuose.

2020 m. GehG
Siekiant panaikinti diskriminaciją dėl amžiaus, kurią lemia 2015 m.
GehG
ir kuri konstatuota 2019 m. gegužės 8 d. Teisingumo Teismo sprendimuose
Leitner
(
C-396/17, toliau – Sprendimas
Leitner
,
EU:C:2019:375;) ir 2019 m. gegužės 8 d.
Österreichischer Gewerkschaftsbund
(C-24/17, EU:C:2019:373), 2015 m.
GehG
buvo iš dalies pakeistas priimant
Dienstrechts-Novelle 2019
(2019 m. 2-asis Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymas;
BGBl. I
, 153/2020) (toliau – 2020 m.
GehG
).
2020 m.
GehG
169f straipsnyje nustatyta, kad:
„1.      Valstybės tarnautojų,
1)      kurie 2019 m. 2-uoju Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo paskelbimo dieną dirba ir
2)      kurie buvo perkelti pagal 169c straipsnio 1 dalį (prireikus siejamą su 169d straipsnio 3, 4 arba 6 dalimis), ir
3)      kuriems atskaitos data perkėlimo į aukštesnę pakopą esamoje darbo vietoje

tikslais pirmą kartą buvo nustatyta neįskaitant laikotarpių, įgytų iki sukankant 18 metų, ir
4)      kuriems po pirmojo nustatymo, kaip nurodyta 3 punkte, laikotarpiai, įgyti iki sukankant 18 metų, nebuvo įskaityti pagal [2010 m. Federalinio darbo užmokesčio reformos įstatymo] nuostatas, ir šie laikotarpiai neturėjo jokios įtakos priskiriant, nes nebuvo atsižvelgta į tai, kad pagal šį federalinį įstatymą

buvo

nustatytas ilgesnis laikotarpis, būtinas tam, kad jie galėtų pirmą kartą būti perkelti į aukštesnę pakopą,
pozicija [darbo užmokesčio lentelėje] turi būti iš naujo nustatyta
d’office
priimant sprendimą.
<...>
3.      Jeigu [2019 m. 2-ojo Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo] paskelbimo dieną vykdomose procedūrose iš esmės nagrinėjamas klausimas dėl ankstesnių papildomų tarnybos laikotarpių įskaitymo, naujos perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datos nustatymo, visų pirma pagal [2010 m. Federalinio darbo užmokesčio reformos įstatymo redakcijos] 113 straipsnio 10 dalį, naujas tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje arba valstybės tarnautojo pozicijos [darbo užmokesčio lentelėje] nustatymas pagal 1 dalies 3 punktą atliekamas pagal šias procedūras. [2019 m. 2-ojo Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo] paskelbimo dieną vykdomose procedūrose, kuriose šis klausimas turi būti išspręstas kaip preliminarus klausimas, atliekamas vertinimas neturi poveikio 1991 m.
Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetz 1991
, [(Administracinio proceso kodeksas;
BGBl
. 51/1991)] 38 straipsniui, atsižvelgiant į to įstatymo 6 dalį.
4.      1–3 dalyse nurodytas naujas nustatymas atliekamas – po to, kai apibrėžta palyginimo atskaitos data (169g straipsnis), – 2015 m. vasario 28 d. nustatant darbo stažą darbo užmokesčio lentelėje. 169c straipsnyje nurodytas tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje padidinamas laikotarpiu, einančiu nuo palyginimo atskaitos datos

iki perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datos, jei palyginimo atskaitos

data yra ankstesnė nei perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, o priešingu atveju – jis sumažinamas to laikotarpio trukme. Lyginama su paskutine perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, kuri buvo nustatyta neįskaitant laikotarpių, įgytų iki sukankant 18 metų.
<...>
6.      Darbo užmokesčiai nustatomi atgaline data, įskaitant tarnybos laikotarpį, kuris turi įtakos perkeliant į aukštesnę pakopą
1)      4 dalies atveju (už laikotarpius iki 2015 m. kovo 1 d. pagal galiojančios redakcijos 169c straipsnio 6b dalį ir [2015 m. Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo] redakcijos 8 straipsnį), atsižvelgiant į naujai nustatytą tarnybos stažą darbo užmokesčio lentelėje <...>
<...>“
2020 m.
GehG
169g straipsnyje nustatyta:
„1.      Palyginimo atskaitos data apskaičiuojama taip, kad į laikotarpius, įgytus sukakus minimaliam amžiui, leidžiančiam dirbti pagal mišrią darbo (mokymo) sistemą, nurodytą 1994 m. birželio 22 d. Tarybos direktyvos 94/33/EB dėl dirbančio jaunimo apsaugos (OL L 216, 1994, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 272) 4 straipsnio 2 dalies b punkte, kuriuos reikėjo iš anksto įskaityti apskaičiuojant perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą arba kuriuos reikėjo iš anksto įskaityti nepaisant 18 metų amžiaus ribos, atsižvelgiama pridedant laikotarpius iki įdarbinimo dienos pagal 2–6 dalis.
2.      Apskaičiuojant palyginimo atskaitos datą pagal 3–6 dalis, taikomos šios nuostatos, susijusios su perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data:
1)      12 straipsnis, kaip jis išdėstytas
[2.
Dienstrechts-Novelle 2007
(2007 m. 2-asis Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymas;
BGBl
.
I
; 96/2007)] redakcijoje,
2)      12a straipsnis, kaip jis išdėstytas [
Dienstrechts-Novelle 2011
(2011 m. Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymas,
BGBl
.
I
; 140/2011)] redakcijoje,
3)      113 straipsnis, kaip jis išdėstytas [
Dienstrechts-Novelle 2004
(2004 m. Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymas,
BGBl
.
I
; 176/2004)] redakcijoje,
4)      113a straipsnis, kaip jis išdėstytas [
Dienstrechts-Novelle 2007
(2007 m. Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymas;
BGBl.
I, 53/2007)] redakcijoje, ir
5)      1 priedas, kaip jis išdėstytas [2004 m. Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymas] redakcijoje.
Lemiamą reikšmę turi nuostatos, susijusios su valstybės tarnautojų pareigybės kategorija, kuriai priklausė valstybės tarnautojas

nustatant 169f straipsnio 4 dalies paskutiniame sakinyje nurodytą perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą.
3.      Nukrypstant nuo 2 dalies 1–5 punktų nuostatų
1)      ankstesni laikotarpiai, įgyti prieš sukankant minimaliam amžiui, nuo kurio leidžiama dirbti pagal mišrią darbo (mokymo) sistemą, nurodytą [Direktyvos 94/33] 4 straipsnio 2 dalies b punkte, pakeičia laikotarpius, įgytus iki sukankant 18 metų;
2)      kiek tai susiję su valstybės tarnautojais, priklausančiais pareigybių kategorijoms, kurių atveju pagal nuostatas, susijusias su perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, numatyta iš anksto įskaityti sėkmingai baigtų studijų aukštojoje mokykloje laikotarpius, iš anksto įskaitomi tik tie sėkmingai baigtų studijų aukštojoje mokykloje laikotarpiai, kurie buvo įgyti:
a)      laikotarpiu nuo kitos dienos, einančios po kalendorinių metų, kuriais valstybės tarnautojas buvo priimtas į dvyliktąjį mokyklos lygį, rugpjūčio 31 d., ir
b)      kitos dienos, einančios po kitų kalendorinių metų birželio 30 d.
Jei valstybės tarnautojui ar tarnautojai taikomuose švietimo srities teisės aktuose iš esmės numatyta ilgesnė nei dvylikos metų studijų trukmė, laikotarpis, kurį reikia įskaityti iš anksto, kasmet pailgėja vienais metais už vieną papildomą mokymosi lygmenį;
3)      gavus federalinio meno, kultūros, viešosios tarnybos ir sporto ministro pritarimą įskaitomi visi 12 straipsnio 2 dalies 1 punkto a papunktyje nurodyti lygiavertės profesinės veiklos laikotarpiai, kurie:
a)      buvo įgyti iki sukankant 18 metų arba
b)      buvo įgyti sukakus 18 metų, kai pagal tuo metu galiojusios redakcijos 12 straipsnio 3 dalį dėl viešojo intereso teisės aktais buvo nustatyta išankstinio kitų laikotarpių įskaitymo maksimali riba.
Apskaičiuojant dėl perkėlimo galintį atsirasti praradimą, šie laikotarpiai įtraukiami į laikotarpius, įgytus dirbant Austrijos vietos valdžios institucijoje;
4)      kiti laikotarpiai, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, neviršijant trejų metų maksimalios ribos, įskaitomi, dalijant per pusę, neviršijant septynerių metų maksimalios ribos;
5)      laikotarpiai, įgyti pagal mokomosios praktikos vietos valdžios institucijoje sutartį, iš anksto įskaitomi tik tuo atveju, jei valstybės tarnautojas pradėjo dirbti po 2000 m. kovo 31 d.;
6)       [
Bundesgesetzes über die Abgeltung von wissenschaftlichen und künstlerischen Tätigkeiten an Universitäten und Universitäten und Universitäten der Künste
(Federalinis įstatymas dėl tarnybinių pajamų už mokslinę ir meninę veiklą universitetuose ir meno universitetuose;
BGBl
463/1974)] 6 straipsnyje nurodyti darbuotojo (tęsiančio mokymąsi) mokslinės (meninės) veiklos laikotarpiai iš anksto įskaitomi tik tuo atveju, jei valstybės tarnautojas pradėjo dirbti po 2001 m. rugsėjo 30 d.
4.      Kiti laikotarpiai, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, apskaičiuojant palyginimo atskaitos datą įskaitomi tik tiek, kiek jie viršija ketverių metų, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, laikotarpį.
5.      Jeigu, siekiant iš anksto įskaityti laikotarpius, įgytus iki sukankant 18 metų, teisės aktuose numatyta maksimali riba arba praradimas, pavyzdžiui, perkėlimo atveju, šios nuostatos vienodai taikomos visiems įskaitytiniems laikotarpiams.
6.      Jeigu 3–5 dalyse nenumatyta nukrypti leidžiančių taisyklių, susijusių su iki įdarbinimo įgytų laikotarpių įskaitymu, laikotarpiams, įgytiems po to, kai sukako 18 m., reikia taikyti
res judicata
galią, jeigu nustatant perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą (169f straipsnio 4 dalies paskutinis sakinys) jie visi buvo iš anksto įskaityti (arba ne) pagal 2 dalies 1–5 punktų nuostatas arba ankstesnes šių nuostatų redakcijas.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
FW ir CE yra Austrijos federalinės valstybės tarnautojai.
1970 m. gimęs FW nuo 1985 m. rugsėjo 1 d. iki 1988 m. rugpjūčio 1 d. atliko praktiką valstybinėje įmonėje. 1991 m. liepos 1 d. jis pradėjo dirbti Austrijos federalinėje tarnyboje. 1989 m. rugsėjo 17 d. buvo nustatyta kaip atskaitos data perkeliant jį į aukštesnę pakopą ir nustatant poziciją darbo užmokesčio lentelėje.
1972 m. gimęs CE nuo 1987 m. rugsėjo 1 d. iki 1990 m. rugpjūčio 31 d. atliko mokomąją praktiką Austrijos vietos valdžios institucijoje. 1995 m. lapkričio 1 d. jis buvo priimtas į Austrijos federalinę valstybės tarnybą. 1990 m. rugsėjo 23 d. buvo nustatyta kaip atskaitos data perkeliant į aukštesnę pakopą ir nustatant poziciją darbo užmokesčio lentelėje
2010 m., paskelbus 2010 m. Federalinį įstatymą dėl darbo užmokesčio reformos, FW ir CE pateikė atskirus prašymus nustatyti naują jų perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą, kad taip pat būtų atsižvelgta į jų įskaitytinus laikotarpius, įgytus iki sukankant 18 metų, ir atitinkamai pakeisti jų poziciją darbo užmokesčio lentelėje.
Vėliau, priimdamas sprendimą dėl šių prašymų, mokesčių administratorius FW ir CE nustatė naujas atskaitos datas, t. y. atitinkamai 1986 m. rugsėjo 1 d. ir 1987 m. liepos 1 d. Vis dėlto jis, remdamasis galiojančia nacionaline teise, atsisakė kaip nors iš dalies pakeisti jų poziciją darbo užmokesčio lentelėje.
2013 m. FW iš naujo pateikė prašymą nustatyti jo perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą ir poziciją darbo užmokesčio lentelėje, taip pat sumokėti darbo užmokesčio įsiskolinimus, kuriais atsižvelgiama į įskaitytinus laikotarpius, įgytus iki jam sukankant 18 metų.
2015 m. CE savo ruožtu paprašė sumokėti darbo užmokesčio įsiskolinimus, kurie susidarė dėl naujos jo perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datos, nustatytos po to, kai 2010 m. jis pateikė prašymą, ir ištaisyti perkėlimo sumą, numatytą 2015 m.
GehG
169c straipsnio 2 dalyje.
Kadangi mokesčių administratorius atmetė FW prašymą ir laiku nepriėmė sprendimo dėl CE prašymo, kiekvienas iš jų pateikė
Bundesverwaltungsgericht
(Federalinis administracinis teismas, Austrija) ieškinius. Šis teismas 2020 m. rugsėjo 28 d. sprendimu, kiek tai susiję su FW, ir 2020 m. spalio 27 d. sprendimu, kiek tai susiję su CE, FW paaukštinimo dieną paankstino viena diena, t. y. 1989 m. rugsėjo 16 d., o EB – keturiomis dienomis, t. y. 1990 m. rugsėjo 19 d., ir atmetė dalį ieškinių dėl darbo užmokesčio įsiskolinimų.
Vėliau FW ir CE dėl šių sprendimų pateikė kasacinius skundus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui –
Verwaltungsgerichtshof
(Aukščiausiasis administracinis teismas, Austrija).
Pirmiausia šis teismas nurodo, kad Austrijos valstybės tarnautojų darbo užmokesčio sistema iš pradžių buvo grindžiama principu, pagal kurį, nustatant perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą, valstybės tarnautojo tarnybos laikotarpių, įgytų iki sukankant 18 metų, nereikia įskaityti.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, kad tik priėmus 2009 m. birželio 18 d. Sprendimą
Hütter
(C‑88/08, EU:C:2009:381), kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, kad Austrijos tarnautojų darbo užmokesčio nustatymo taisyklės prieštarauja Sąjungos teisei, nes pagal jas nebuvo numatyta įskaityti tarnybos laikotarpių, įgytų iki sukankant 18 metų, nacionalinės teisės aktų leidėjas priėmė 2010 m. Federalinį darbo užmokesčio reformos įstatymą.
Įsigaliojus šiam įstatymui, pagal 2010 m.
GehG
nuostatas laikotarpiai, įgyti iki sukankant 18 metų, galėjo būti įskaityti siekiant nustatyti perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą, tačiau tik suinteresuotojo valstybės tarnautojo prašymu ir laikotarpį, būtiną perkelti iš pirmosios darbo užmokesčio kategorijos pakopos į antrąją, pratęsiant trejais metais.  Taigi 2014 m. lapkričio 11 d. Sprendime
Schmitzer

(C-530/13, EU:C:2014:2359) Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad Direktyva 2000/78 draudžia nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos, siekiant nutraukti diskriminaciją dėl amžiaus, įskaitomi iki sukankant 18 metų įgyti mokymosi mokykloje ir profesinės patirties laikotarpiai, bet kartu tarnautojams, kurie patyrė šią diskriminaciją, nustatomas trejais metais ilgesnis laikotarpis, būtinas tam, kad jie galėtų būti perkelti iš pirmosios į antrąją kiekvienos valstybės tarnautojų pareigybės ir darbo užmokesčio kategorijos pakopą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad vėliau nacionalinės teisės aktų leidėjas priėmė 2015 m. Federalinį įstatymą dėl darbo užmokesčio reformos ir 2016 m. Įstatymą dėl darbo užmokesčio reformos, siekdamas 2015 m. vasario 11 d. dirbusiems valstybės tarnautojams darbo užmokesčio sistemą, grindžiamą perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, pakeisti nauja sistema, grindžiama tarnybos stažu, ir nustatė perskyrimo mechanizmą, kuris taikomas atsižvelgiant į pagal anksčiau galiojusios sistemos taisykles apskaičiuojamą „perkėlimo sumą“, apskaičiuotą pagal 2010 m.
GehG
taisykles ir galiausiai grindžiamą, kiek tai susiję su iki 2010 m. rugpjūčio 31 d. įdarbintais valstybės tarnautojais, ankstesnės Darbo užmokesčio įstatymo redakcijos nuostatomis, kuriose, siekiant atsižvelgti į iki įdarbinimo įgytą profesinę patirtį, buvo daromas skirtumas priklausomai nuo to, ar ši patirtis buvo įgyta iki suinteresuotiems asmenims sukako 18 metų, ar jau sukakus, ir kurių diskriminacinis pobūdis buvo konstatuotas 2009 m. birželio 18 d. Sprendime
Hütter
(C-88/08, EU:C:2009:381).
Šiuo klausimu Sprendime
Leitner
Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal Sąjungos teisę taip pat draudžiama 2015 m.
GehG
numatyta darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistema, kadangi jis iš esmės manė, jog pagal šias teisės normas negali būti nustatyta nediskriminacinė sistema valstybės tarnautojams, kuriems dėl 2010 m.
GehG
nustatytos darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistemos buvo sudarytos mažiau palankios sąlygos, nes pagal ją galutinai išsaugojama pagal šią sistemą įtvirtinta diskriminacija dėl amžiaus.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Austrijos teisės aktų leidėjas priėmė 2019 m. 2-ąjį Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymą, kad nacionalinės teisės aktai atitiktų Direktyvą 2000/78 ir minėtą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pirmiausia Sprendimą
Leitner
.
Šis įstatymas taikomas valstybės tarnautojams, kurie buvo perkelti į naująją darbo užmokesčio sistemą remiantis jų tarnybos stažu darbo užmokesčio lentelėje, kuris tuomet buvo taikomas be vėlesnio su jais susijusių laikotarpių, įgytų iki jiems sukankant 18 metų, įskaitymo. Taigi Austrijos teisės aktų leidėjas nustatė
ex officio
taikomo naujo priskyrimo pagrindus, pagal kuriuos, remiantis 2020 m.
GehG
169f ir 169g straipsniais, numatyta iš naujo
ex officio
įvertinti įskaitytinus laikotarpius, įgytus iki sukankant 18 metų, nustatant palyginimo atskaitos datą.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar 2019 m. 2-uoju Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymu nuo šiol buvo panaikinta Teisingumo Teismo anksčiau konstatuota diskriminacija.
Pirma, šis teismas pažymi, kad 2020 m.
GehG
numatyta darbo užmokesčio sistema ir toliau grindžiama nuo 2015 m. vasario 28 d. taikytinu valstybės tarnautojų perkėlimo į aukštesnę darbo užmokesčio lentelės pakopą, remiantis tarnybos stažu, mechanizmu, kurį Teisingumo Teismas Sprendime
Leitner
pripažino diskriminaciniu. 2015 m. vasario mėn. atlyginimą, t. y. atitinkantį perkėlimo mėnesio atlyginimą, akivaizdžiai pakoreguoja skirtumas tarp paaukštinimo atskaitos datos ir 2020 m.
GehG
169g straipsnyje numatytos palyginimo atskaitos datos. Vis dėlto šio 169g straipsnio 3 dalies 4 punkte numatytą „kitų laikotarpių“, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, maksimalios ribos pailginimą nuo trejų iki septynerių metų neutralizuoja šio straipsnio 4 dalyje nustatytas fiksuoto dydžio atskaitymas, pagal kurį apskaičiuojant palyginimo atskaitos datą šie laikotarpiai įskaitomi tik tiek, kiek jie viršija ketverius metus.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal 2020 m.
GehG
169f straipsnio 1 dalies 3 ir 4 punktus valstybės tarnautojams, kuriems, pateikus atitinkamą prašymą prieš įsigaliojant 2019 m. 2-ajam Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymui, atskaitos data buvo perskaičiuota atsižvelgiant į įskaitytinus laikotarpius, įgytus iki sukankant 18 metų, ir kurių pozicija darbo užmokesčio lentelėje buvo atitinkamai peržiūrėta, netaikomas naujas šios pozicijos nustatymas, koks numatytas 2020 m.
GehG
169g straipsnyje. Kita vertus, kai valstybės tarnautojai pateikė, kaip nagrinėjamu atveju, tokius prašymus ir taip pat pasiekė, kad būtų nustatyta nauja atskaitos data, tačiau tai dar neturėjo įtakos jų pozicijai darbo užmokesčio lentelėje, jiems nuo šiol taikomas 2020 m.
GehG
169g straipsnis ir kyla rizika, kad, kaip šiuo atveju, jiems taikytina atskaitos data, vadinasi, ir, jų pozicija darbo užmokesčio lentelėje realiai nebus pagerintos. Taigi iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, be kita ko, 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo
État belge
(Šeimos susijungimas – Nepilnametis vaikas)
(C-133/19, C-136/19 ir C-137/19, EU:C:2020:577, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) matyti, kad vienodo vertinimo ir teisinio saugumo principų neatitinka tai, kad prašymo priimtinumas priklausytų nuo to, kaip operatyviai išnagrinėjamas šis prašymas arba kaip greitai išnagrinėjamas ieškinys, taigi nuo su prašytoju nesusijusių aplinkybių.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, kiek tai susiję su palyginimo atskaitos datos nustatymu, 2020 m.
GehG
169g straipsnio 3 dalies 5 punkte numatyta, jog visi mokymosi laikotarpiai įskaitomi tik tuo atveju, jei atitinkamą valstybės tarnautoją nacionalinė teritorinė institucija įdarbino po 2000 m. kovo 31 d. Kita vertus, iki šios datos įdarbintų pareigūnų mokymosi laikotarpius galima įskaityti tik dalijant juos pusiau ir „kitus laikotarpius“. Iš to matyti, kad dėl to, jog pagal šią sistemą iki minėtos datos įdarbinti pareigūnai, kurie paprastai yra vyresnio amžiaus, vertinami mažiau palankiai, tai gali reikšti netiesioginę diskriminaciją dėl amžiaus.
Tokiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgerichtshof
(Aukščiausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1)      Ar Sąjungos teisė, visų pirma Direktyvos [2000/78] 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su [Chartijos] 21 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinė nuostata, pagal kurią dėl amžiaus diskriminuojanti darbo užmokesčio sistema pakeičiama darbo užmokesčio sistema, pagal kurią valstybės tarnautojas priskiriamas prie darbo užmokesčio pakopos remiantis tarnybos stažu, kuris ir toliau neužtikrinant nediskriminavimo apskaičiuojamas pagal anksčiau galiojusią darbo užmokesčio sistemą, atsižvelgiant į tam tikrą perkėlimo mėnesį (2015 m. vasario mėn.), ir, nors tarnybos stažas yra koreguojamas atsižvelgiant į iš pradžių nustatytus išdirbtus ankstesnius laikotarpius nustatant palyginimo atskaitos datą, pagal šią sistemą iš laikotarpių, įgytų suėjus 18 metų, peržiūrimi tik kiti laikotarpiai, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, o laikotarpio, į kurį turi būti įtraukiami išdirbti ankstesni laikotarpiai, didinimas ketveriais metais stabdomas nustačius, kad kiti laikotarpiai, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, apskaičiuojant palyginimo atskaitos datą įtraukiami tik tiek, kiek jie viršija ketverių metų, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, laikotarpį (fiksuoto dydžio ketverių metų, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, atskaitymas)?
2)      Ar į pirmąjį klausimą reikia atsakyti kitaip, atsižvelgiant į tas procedūras, kuriose iki įsigaliojant 2019 m. 2-ajam Valstybės tarnybos pakeitimo įstatymui galutiniu sprendimu jau buvo nustatyta nauja perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, bet ji dar nepaveikė valstybės tarnautojo pozicijos darbo užmokesčio lentelėje, nes institucijos sprendimas tiesiogiai taikant Sąjungos teisę dar nebuvo priimtas, ir kuriose dabar vėl, neatsižvelgiant į jau nustatytą perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą, turi būti apskaičiuojama palyginimo atskaitos data, dar kartą remiantis perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, kuri buvo nustatyta diskriminuojant dėl amžiaus, o kitiems laikotarpiams, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, taikomas fiksuoto dydžio atskaitymas?
3)      Ar Sąjungos teisė, visų pirma [Direktyvos 2000/78] 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su [Chartijos] 21 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinė nuostata, pagal kurią, nepaisant iš naujo apskaičiuoto tarnybos stažo ir pozicijos darbo užmokesčio lentelėje, mokomosios praktikos vietos valdžios institucijoje laikotarpiai nustatant palyginimo atskaitos datą įtraukiami tik tuo atveju, jei valstybės tarnautojas pradėjo dirbti valstybės tarnyboje po 2000 m. kovo 31 d., o kitu atveju šie laikotarpiai įtraukiami tik kaip kiti laikotarpiai, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, taigi, jiems taikomas fiksuoto dydžio atskaitymas, o ši tvarka dažniau nepalanki didesnį darbo stažą turintiems valstybės tarnautojams?“

Procesas Teisingumo Teisme
2022 m. rugsėjo 21 d. elektroniniu laišku Austrijos vyriausybė informavo Teisingumo Teismą apie teisės akto dalinį pakeitimą, padarytą po sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmimo, t. y. apie tai, kad 2020 m.
GehG
169f straipsnio 1 dalies 4 punktas buvo panaikintas atgaline data priimant
Dienstrechts-Novelle 2022
(2022 m. Valstybės tarnybos įstatymo dalinio pakeitimo įstatymas;
BGBl
.
I
, 137/2022).
Vėliau Teisingumo Teismas paprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinti, pirma, ar jis gali patvirtinti minėtą dalinį įstatymo pakeitimą, antra, ar tokiomis aplinkybėmis jis norėtų palikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir, trečia, jei taip, kokių pasekmių šis dalinis įstatymo pakeitimas turėtų turėti šiam prašymui priimti prejudicinį sprendimą.
2022 m. spalio 19 d. elektroniniu laišku prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia patvirtino 2020 m.
GehG
169f straipsnio 1 dalies 4 punkto panaikinimą atgaline data. Paskui jis nurodė, kad pirmasis ir trečiasis klausimai nėra susiję su šiuo daliniu įstatymo pakeitimu. Galiausiai dėl antrojo klausimo pažymėtina, kad nagrinėjamas įstatymo dalinis pakeitimas neturi poveikio jo svarbai, nes šis klausimas visų pirma susijęs su 2020 m.
GehG
169f straipsnio 3 dalies išaiškinimu. Pagal nacionalines procesines taisykles prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas bet kuriuo atveju turi aiškinti faktines ir teisines aplinkybes, buvusias tuo metu, kai buvo priimtas pagrindinėje byloje ginčijamas administracinis sprendimas, todėl vėliau priimti įstatymų daliniai pakeitimai nėra svarbūs, net jeigu jie galioja atgaline data. Taigi šis teismas nusprendė palikti visą šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą.

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2000/78 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su Chartijos 21 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias valstybės tarnautojo priskyrimas prie pakopos nustatomas remiantis jo tarnybos stažu darbo užmokesčio lentelėje, apskaičiuojamu pagal anksčiau galiojusią darbo užmokesčio sistemą, kuri buvo pripažinta diskriminacine, nes pagal ją, apskaičiuojant šį tarnybos stažą, buvo galima atsižvelgti tik į iki įskaitytinus laikotarpius, įgytus iki valstybės tarnautojo įdarbinimo po to, kai jam jau sukako 18 metų, neatsižvelgiant į laikotarpius, įgytus iki šio amžiaus, nes šiose teisės normose numatyta, kad valstybės tarnautojo iki jo įdarbinimo įgyti įskaitytini pirma apskaičiuoti laikotarpiai koreguojami nustatant palyginimo atskaitos datą, o nustatant minėtą tarnybos stažą, nuo šiol atsižvelgiama į įskaitytinus laikotarpius, įgytus prieš įdarbinant valstybės tarnautoją ir po to, kai jam jau sukako 18 metų, kai, pirma, kiek tai susiję su laikotarpiais, įgytais sukakus 18 metų amžiaus, atsižvelgiama tik į pusę „kitų laikotarpių“ trukmės, ir, antra, minėti „kiti laikotarpiai“ prailginami nuo trejų iki septynerių metų, tačiau įskaitomi tik tiek, kiek viršija ketverius metus.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad šiuo atveju kyla klausimas, ar Teisingumo Teismo konstatuotas skirtingas požiūris dėl amžiaus gali būti laikomas panaikintu, jeigu nacionalinės teisės normose, kuriomis siekiama galutinai panaikinti šį skirtingą požiūrį, numatyta, kad iš naujo apskaičiuojant valstybės tarnautojo tarnybos stažą į iki įdarbinimo įgytus laikotarpius taip pat reikia atsižvelgti, jei jie buvo įgyti iki sukankant 18 metų, visų pirma kaip į „kitus laikotarpius“, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, per septynerių, o ne trejų metų laikotarpį, numatytą ankstesnėse nacionalinės teisės normose, tačiau šie laikotarpiai įgytą tarnybos stažą darbo užmokesčio lentelėje leidžia nustatyti tik tuo atveju, jei jie viršija ketverių metų trukmę.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad bet kokios diskriminacijos, įskaitant dėl amžiaus, draudimas yra įtrauktas į Chartijos 21 straipsnį ir jis užimtumo ir profesinėje srityje sukonkretintas Direktyvoje 2000/78 (2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimo
Ministero dell’Interno (Amžiaus riba įdarbinant policijos komisarus)
, C-914/19, EU:C:2022:897, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi pirmiausia reikia išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės normose

įtvirtintas skirtingas požiūris, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 1 dalį.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal šią nuostatą „vienodo požiūrio principas“ reiškia, kad dėl bet kurių šios direktyvos 1 straipsnyje nurodytų priežasčių nėra jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos. Šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies a punkte paaiškinta, kad pagal šio straipsnio 1 dalį tiesioginė diskriminacija yra tada, kai dėl bet kurių šios direktyvos 1 straipsnyje nurodytų priežasčių su vienu asmeniu elgiamasi mažiau palankiai, nei panašioje situacijoje elgiamasi su kitu asmeniu.
Pagrindinėje byloje šiam palyginimui reikšmingos asmenų kategorijos yra, pirma, valstybės tarnautojai, kurie bent iš dalies įgijo įskaitytinus laikotarpius dar nesukakus 18 metų, ir, antra, tie, kurie tokius laikotarpius ir panašią trukmę įgijo jau sukakus šiam amžiui.
Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad Austrijos teisės aktų leidėjas, priimdamas 2019 m. 2-ąjį Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymą, nustatė naują tarnautojų tarnybos stažo nustatymo sistemą, siekdamas, kad nacionalinės teisės normos atitiktų Teisingumo Teismo jurisprudenciją, išplaukiančią iš Sprendimo
Leitner
.
Konkrečiau kalbant, priimdamas 2020 m.
GehG
169f straipsnio 1 dalį, šis teisės aktų leidėjas siekė darbo užmokesčio lentelėje
ex officio
nustatyti dirbančių valstybės tarnautojų, kuriems pagal 2015 m.
GehG
169c straipsnio 2 dalį buvo pritaikytas perkėlimo mechanizmas remiantis „perkėlimo suma“, poziciją, nors minėta perkėlimo suma buvo nustatyta remiantis nuostatomis, kuriomis daromas skirtumas, kiek tai susiję su atsižvelgimu į iki įdarbinimo įgytus laikotarpius, priklausomai nuo, ar nagrinėjamus laikotarpius suinteresuotieji asmenys įgijo iki sukankant 18 metų, ar jau sukakus šiam amžiui.
Sprendime
Leitner
Teisingumo Teismas nusprendė, kad perkeliant dirbančius valstybės tarnautojus į naująją darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistemą pagal minėtą 2015 m.
GehG
169c straipsnio 2 dalį, kai šie valstybės tarnautojai pirmą kartą prie sistemos priskiriami remiantis pagal anksčiau galiojusią sistemą jiems išmokėtu paskutiniu darbo užmokesčiu, ir toliau išlieka tiesioginis diskriminavimas dėl amžiaus, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/78, įtvirtintas šia anksčiau galiojusia sistema.
Taigi reikia įvertinti, ar 2019 m. 2-uoju Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymu padarytais pakeitimais buvo veiksmingai ir galutinai panaikinta minėta tiesioginė diskriminacija dėl amžiaus, susijusi su anksčiau galiojusia darbo užmokesčio sistema.
Kalbant apie šiuo įstatymu naujai įtvirtintą tarnybos stažo darbo užmokesčio lentelėje nustatymą, reikia pabrėžti, kad minėtas įstatymas įgyvendinamas dviem etapais. Pirma, į nuo 2015 m. vasario 28 d. darbo užmokesčiams taikomą darbo užmokesčio lentelę pagal 2020 m.
GehG
169f straipsnio 4 dalį vėl įtraukiamas tarnybos stažas. Šis tarnybos stažas apskaičiuojamas remiantis perkėlimo suma, kaip tai suprantama pagal 2015 m.
GehG
169c straipsnio 2 dalį, t. y. bruto darbo užmokesčiu, kuriuo remiantis buvo apskaičiuotas valstybės tarnautojo 2015 m. vasario mėn. mėnesinis darbo užmokestis (perkėlimo mėnuo).
Antra, pagal 2020 m.
GehG
169f straipsnio 4 dalies antrą sakinį tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje gali būti koreguojamas atsižvelgiant į skirtumą tarp perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datos ir palyginimo atskaitos datos, apskaičiuotos pagal 2020 m.
GehG
169g straipsnyje nustatytą tvarką, siekiant prireikus šį tarnybos stažą padidinti anksčiau patirtos nepalankios padėties, susiklosčiusios atsižvelgiant į profesinės veiklos laikotarpius, įgytus iki valstybės tarnautojo įdarbinimo, trukme.
Vis dėlto, viena vertus, iš Sprendimo
Leitner
matyti, kad dėl 2015 m.
GehG
nustatytos darbo užmokesčio lentelės gali likti padarinių, kuriuos nulėmė anksčiau galiojusi darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistema, atsižvelgiant į šioje lentelėje nustatytą ryšį tarp paskutinio pagal šią sistemą gauto darbo užmokesčio ir priskyrimo prie naujosios darbo užmokesčio bei perkėlimo į aukštesnę pakopą sistemos.
Kadangi perkeliant nedaroma skirtumo tarp valstybės tarnautojų, kuriems anksčiau galiojusi darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistema buvo nepalanki, ir valstybės tarnautojų, kuriems tokia padėtis nebuvo nepalanki, pažymėtina, kad pagrindinėje byloje taikytina Austrijos darbo užmokesčio sistema ir toliau yra grindžiama, bent jau iš pradžių, perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, apskaičiuota, kaip tai nustatyta Sprendime
Leitner
, diskriminuojant, ir ja vadovaujantis apskaičiuota perkėlimo suma.
Kita vertus, pagal 2020 m.
GehG
169g straipsnio 1 dalį palyginimo atskaitos data apskaičiuojama taip, kad įdarbinant iš anksto atsižvelgiama į įskaitytinus laikotarpius, įgytus jau sukakus 14 metų – šis amžius yra minimalus amžius, kurio reikalaujama pagal Sąjungos teisę siekiant nustatyti darbo santykius, taip leidžiant, be kita ko, atsižvelgti į ankstesnius laikotarpius, įgytus, iki valstybės tarnautojui sukako 18 metų, – 2020 m.
GehG
169g straipsnio 2 dalies 1 punkte nurodytus laikotarpius, t. y. iš esmės tam tikrus darbo ir mokymo laikotarpius, į kuriuos reikia atsižvelgti, ir „kitus laikotarpius“, nurodytus šio sprendimo 44 punkte.
Šiuo klausimu, remiantis Austrijos vyriausybės paaiškinimais, dėl šio naujo perskaičiavimo iš 48 047 išnagrinėtų atvejų

tarnybos stažas 19 463 atvejais padidėjo

nuo vieno mėnesio iki vienerių metų, o 2 821 atvejais – šie atvejai dažniausiai susiję su valstybės tarnautojais, kurie pradėjo darbo santykius, kaip R. Hütter sprendžiant ginčą nagrinėjamoje pagrindinėje byloje C-88/08, arba įskaitytiną mokymą iki sukankant 18 metų, kuriems visi šie laikotarpiai šiuo metu turi būti pripažinti įskaitytinais, siekiant nustatyti šių tarnautojų poziciją darbo užmokesčio lentelėje, – daugiau nei vieneriais metais.
Taigi, su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, palyginimo atskaitos data iš tikrųjų leido atsižvelgti į įskaitytinus laikotarpius, įgytus, iki valstybės tarnautojui suėjo 18 metų, siekiant pakoreguoti tarnybos stažą, kuris anksčiau pagal 2015 m.
GehG
169c straipsnį buvo nustatytas neatsižvelgiant į minėtus laikotarpius.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal 2020 m.
GehG
169g straipsnio 6 dalį nereikia atsižvelgti į visus iki atitinkamo valstybės tarnautojo įdarbinimo įgytus įskaitytinus laikotarpius, nes laikotarpiai, įgyti valstybės tarnautojui sukakus 18 metų, kurie jau buvo įvertinti siekiant nustatyti perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą, negali būti iš naujo vertinami.
Vis dėlto, remiantis 2020 m.
GehG
169g straipsnio 4 dalyje numatytu „fiksuoto dydžio atskaitymu“, į „kitus laikotarpius“, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, apskaičiuojant palyginimo atskaitos datą atsižvelgiama iš anksto tik tuo atveju, jeigu jie viršija ketverius metus.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nors „kitų laikotarpių“, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę pagal 1956 m. Darbo užmokesčio įstatymo su pakeitimais, padarytais (2007 m. 2-uoju Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymu) 12 straipsnio 1 dalies 2 punkto b papunktį, maksimali riba buvo padidinta nuo trejų iki septynerių metų pagal 2020 m.
GehG
169g straipsnio 3 dalies 4 punktą, pagal pastarojo straipsnio 4 dalį šis „kitų laikotarpių“ trukmės maksimalios ribos padidinimas iki septynerių metų neutralizuojamas pastarojoje nuostatoje numatant ketverių metų atskaitymą.
Vis dėlto reikia pažymėti, pirma, kad 2020 m.
GehG
169g straipsnio 4 dalis taikoma visiems valstybės tarnautojams, nedarant skirtumo pagal tai, ar dėl 2015 m.
GehG
nustatytos darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistemos šie valstybės tarnautojai, atsižvelgiant į jų atitinkamą amžių, atsidūrė mažiau palankioje padėtyje, ar ne, o tai taip pat turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Antra, šioje nuostatoje numatytas bendras ketverių metų atskaitymas taikomas neatsižvelgiant į valstybės tarnautojo amžių, kurio būdamas jis įgijo „kitus [profesinės veiklos] laikotarpius“, t. y. iki suinteresuotajam asmeniui sukankant 18 metų arba jau sukakus.
Taigi pažymėtina, kad dėl to, jog atsižvelgimas į įskaitytinus laikotarpius, įgytus nuo 14 metų iki 18 metų amžiaus, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, neutralizuojamas taikant 2020 m.
GehG
169g straipsnio 4 dalyje numatytą fiksuoto dydžio ketverių metų atskaitymą, valstybės tarnautojai, įgiję tik tokius laikotarpius iki sukankant 18 metų, praranda teisę pagerinti savo poziciją darbo užmokesčio lentelėje.
Darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju dėl 2020 m.
GehG
169g straipsnio 4 dalyje numatyto fiksuoto dydžio ketverių metų atskaitymo ieškovų pagrindinėje byloje nagrinėjami mokymosi laikotarpiai neturėjo reikšmingos įtakos apskaičiuojant palyginimo atskaitos datą, nepaisant to, kad, kiek tai susiję su įskaitytinu laikotarpiu, „kitų laikotarpių“ trukmės maksimali riba buvo padidinta ketveriais metais, vadinasi, ir nustatant jų poziciją darbo užmokesčio lentelėje.
Taigi, su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atliks savo vertinimą, neatrodo, kad 2019 m. 2-asis Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymas panaikino Sprendime
Leitner
konstatuotą diskriminaciją dėl amžiaus, nes, be kita ko, nustatant tarnybos stažą darbo užmokesčio lentelėje

ir toliau skirtingai vertinami valstybės tarnautojai, kurių profesinė patirtis, nors ir iš dalies, įgyta iki sukankant 18 metų, ir valstybės tarnautojai, kurie tokio paties pobūdžio ir panašios trukmės patirtį įgijo jau sukakus šiam amžiui.
Toliau reikia išnagrinėti, ar šis skirtingas požiūris gali būti pateisinamas pagal Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalį.
Pagal šią nuostatą, nepaisydamos 2 straipsnio 2 dalies, valstybės narės gali numatyti, kad skirtingas požiūris dėl amžiaus nėra diskriminacija, jei pagal nacionalinę teisę jį objektyviai ir tinkamai pateisina teisėtas tikslas, įskaitant teisėtos užimtumo politikos, darbo rinkos ir profesinio mokymo tikslus, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis.
Šiuo atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistemos daliniai pakeitimai lyg ir grindžiami biudžetiniais ir administracinio pobūdžio argumentais, bet tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Nors tiesa, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad šiuo atžvilgiu su biudžetu susiję veiksniai gali būti pagrindas valstybei narei renkantis socialinę politiką ir daryti įtaką priemonių, kurias ji nori priimti, pobūdžiui arba mastui, vien tokie veiksniai negali būti teisėtas tikslas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalį (2011 m. liepos 21 d. Sprendimo
Fuchs ir Köhler
, C-159/10 ir C‑160/10, EU:C:2011:508, 74 punktas). Tas pats pasakytina apie Austrijos vyriausybės nurodytus administracinio pobūdžio argumentus (Sprendimo
Leitner

43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi, net jeigu pagrindinėje byloje nagrinėjamomis teisės normomis galima užtikrinti pagal ankstesnę sistemą privilegijuotų valstybės tarnautojų įgytų teisių ir teisėtų lūkesčių apsaugą, jomis negalima nustatyti nediskriminacinės sistemos pagal ankstesnę darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistemą diskriminuojamiems tarnautojams, nes minėtose teisės normose

išlieka jų diskriminacija dėl amžiaus pagal anksčiau galiojusią sistemą (pagal analogiją žr. Sprendimo
Leitner
49 punktą).
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad į pirmąjį klausimą reikia atsakyti:  Direktyvos 2000/78 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su Chartijos 21 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias valstybės tarnautojo priskyrimas nustatomas remiantis jo tarnybos stažu darbo užmokesčio

lentelėje, apskaičiuojamu pagal anksčiau galiojusią darbo užmokesčio sistemą, kuri buvo pripažinta diskriminacine, nes pagal ją, apskaičiuojant tarnybos stažą, galima atsižvelgti tik į iki valstybės tarnautojo įdarbinimo įskaitytinus laikotarpius, įgytus jau sukakus 18 metų, bet ne į laikotarpius, įgytus iki šio amžiaus, kadangi šiose teisės normose numatyta, kad valstybės tarnautojo iki įdarbinimo įgyti laikotarpiai, kurie buvo iš pradžių apskaičiuoti, koreguojami nustatant palyginimo atskaitos datą, kurios tikslais, siekiant nustatyti minėtą tarnybos stažą, atsižvelgiama į laikotarpius, įgytus, iki šiam valstybės tarnautojui sukako 18 metų, kai, pirma, kiek tai susiję su laikotarpiais, įgytais sukakus 18 metų, atsižvelgiama tik į „kitus laikotarpius“, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, ir, antra, minėtų „kitų laikotarpių“ trukmė prailginama nuo trejų iki septynerių metų, tačiau į juos atsižvelgiama tik tiek, kiek jie viršija ketverius metus.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Sąjungos teisė turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kiek tai susiję su valstybės tarnautojais, kurių atžvilgiu buvo vykdoma procedūra, skirta jų pozicijai darbo užmokesčio lentelėje iš naujo apibrėžti, dalinio įstatyminio pakeitimo dėl darbo užmokesčio sistemos, kuri apėmė šią darbo užmokesčio lentelę, paskelbimo datą numatoma, kad

darbo užmokesčiai perskaičiuojami pagal naujas nuostatas, susijusias su palyginimo atskaitos data, – šios nuostatos nustato naujus apribojimus, susijusius su įskaitytinų laikotarpių maksimalia riba, – nors toks skaičiavimas nėra atliekamas valstybės tarnautojams, kurių atžvilgiu vykdyta anksčiau pradėta panašų tikslą turinti procedūra jau

buvo užbaigta priėmus galutinį sprendimą, pagrįstą palankesne atskaitos data, nustatyta remiantis anksčiau galiojusia

sistema,

kurios nuostatos,  nacionalinio teismo pripažintos diskriminacinėmis, nebuvo taikomos atsižvelgiant į Sąjungoje teisėje numatytą vienodo požiūrio principą.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės normose, kiek pagal jas naujas darbo užmokesčio apskaičiavimas, atliktas remiantis nuostatomis, susijusiomis su palyginimo atskaitos data, priklauso nuo to, ar procedūra, skirta valstybės tarnautojo pozicijai darbo užmokesčio lentelėje iš naujo nustatyti, šių teisės normų paskelbimo momentu buvo tebevykdoma, ar baigta, įtvirtinamas skirtingas požiūris, prieštaraujantis Sąjungos teisei.
Šiuo klausimu, viena vertus, iš 2020 m.
GehG
169f straipsnio 3 dalies matyti, kad tuo atveju, kai 2019 m. 2-uoju Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo paskelbimo dieną dar buvo vykdomos procedūros dėl atsižvelgimo į profesinės veiklos laikotarpius, įgytus iki valstybės tarnautojo įdarbinimo, per šias procedūras naujai nustatoma perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, tarnybos stažas darbo užmokesčio lentelėje arba šių valstybės tarnautojų pozicija darbo užmokesčio lentelėje.
Kita vertus, iš 2020 m.
GehG
169f straipsnio 1 dalies 4 punkto
a contrario
matyti, kad toks perskyrimas netaikomas valstybės tarnautojams, kuriems nauja perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data 2019 m. 2-ojo Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo paskelbimo dieną jau buvo galutinai nustatyta, įskaitant – pagal šiuo tikslu pateiktą prašymą – profesinės veiklos laikotarpius iki šių tarnautojų įdarbinimo, įgytus iki sukankant 18 metų, todėl šios naujos datos taikymas pagerino atitinkamų valstybės tarnautojų padėtį darbo užmokesčio lentelėje.
Kiek tai susiję su panašių asmenų kategorijomis, 2020 m.
GehG
169f straipsnio 3 dalis – su sąlyga, kad tai įvertins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – lemia, kad valstybės tarnautojų, kuriems pavyko užbaigti procedūras, kuriose jie rėmėsi diskriminacija dėl amžiaus, atveju atsižvelgiama į visus iki šių tarnautojų įdarbinimo ėjusius tarnybos laikotarpius, įgytus iki sukankant 18 metų. Kita vertus, jeigu tokios procedūros 2019 m. 2-ojo Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo paskelbimo dieną, t. y. 2019 m. liepos 8 d., dar nebuvo užbaigtos, atitinkami valstybės tarnautojai vertinami lygiai taip pat, kaip ir visi kiti valstybės tarnautojai, kuriems palyginimo atskaitos datos turi būti pakoreguotos
ex officio
.
Taigi matyti – su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad vertinimas, kurį Teisingumo Teismas Sprendime
Leitner
pripažino diskriminaciniu, buvo nutrauktas, kadangi šie valstybės tarnautojai galėjo pasinaudoti šio sprendimo 75 punkte padarytu sprendimu, pagal kurį pirmiausia tol, kol nepriimta priemonių vienodam požiūriui atkurti, valstybės tarnautojams, kuriems anksčiau galiojusi darbo užmokesčio ir perkėlimo į aukštesnę pakopą sistema buvo nepalanki, reikia suteikti tokias pačias privilegijas kaip tos, kuriomis galėjo naudotis pagal šią sistemą privilegijuoti valstybės tarnautojai, kiek tai susiję ne tik su atsižvelgimu į laikotarpius, įgytus iki 18 metų, bet ir su perkėlimu į aukštesnę darbo užmokesčio pakopą. Vis dėlto, kaip matyti iš Teisingumo Teismo atsakymo į pirmąjį klausimą, taip nėra antrosios kategorijos valstybės tarnautojų atveju.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, kiek tai susiję su ieškovais pagrindinėje byloje, kurie priklauso šiai antrajai kategorijai, mokesčių administratorius kiekvienam iš jų iš naujo apskaičiavo perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos datą, įskaitydamas trejus papildomus metus, palyginti su perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data, kuri įdarbinus jiems buvo taikyta. Vis dėlto šie nauji skaičiavimai nepagerino šių ieškovų pozicijos darbo užmokesčio lentelėje, nes 2019 m. 2-ojo Valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo įstatymo paskelbimo dieną vis dar tebevyko su jais susijusios procedūros. Taigi palyginimo atskaitos data turėtų būti iš naujo nustatoma remiantis perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitine data, kuri buvo taikyta juos įdarbinus, t. y. data, kuri buvo apskaičiuota diskriminaciniu būdu. Tai reiškia, kad minėtų ieškovų perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data pagerėjo ne papildomais trejais metais, o tik keliomis dienomis.
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad kiekviena priemonė, kuria siekiama panaikinti Sąjungos teisei prieštaraujančią diskriminaciją, įskaitant individualias priemones, suteikiančias mažiau palankioje padėtyje esančių asmenų kategorijai tas pačias lengvatas, kokios suteikiamos asmenims, priklausantiesiems privilegijuotai kategorijai, reiškia, kad Sąjungos teisė įgyvendinama, ir tai turi būti daroma laikantis jos reikalavimų (šiuo klausimu žr. 2019 m. spalio 7 d. Sprendimo
Safeway
, C-171/18, EU:C:2019:839, 37 punktą).
Tarp šių reikalavimų yra tie, kurie kyla iš Chartijos 20 straipsnyje įtvirtinto bendrojo vienodo požiūrio principo ir teisinio saugumo principo.
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad nacionalinės teisės norma, kaip antai 2020 m.
GehG
169f straipsnio 3 dalis, pagal kurią tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, skirtingai vertinami valstybės tarnautojai, kurie pradėjo procedūrą, siekdami, kad būtų nustatyta nauja perkėlimo į aukštesnę pakopą atskaitos data atsižvelgiant į iki jų įdarbinimo ėjusius tarnybos laikotarpius, įgytus iki sukankant 18 metų, atsižvelgiant į tai, ar už šių laikotarpių peržiūrą kompetentingos institucijos ar teismai jau priėmė galutinį sprendimą, ar ne, prieštarauja vienodo požiūrio principui, įtvirtintam Chartijos 20 straipsnyje, ir teisinio saugumo principui, pagal kuriuos reikalaujama vienodai ir nuspėjamai vertinti visus tarnautojus, kurių padėtis chronologiškai yra tokia pati, nes atsižvelgimas į minėtus laikotarpius priklauso nuo aplinkybių, kurios nepriklauso nuo atitinkamų pareigūnų, kaip antai jų skundų nagrinėjimo trukmės (pagal analogiją žr. 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Bundesrepublik Deutschland (Šeimos narys)
, C-768/19, EU:C:2021:709, 41 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti:
Chartijos 20 straipsnyje įtvirtintas vienodo požiūrio principas ir teisinio saugumo principas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kiek tai susiję su valstybės tarnautojais, dėl kurių įstatymo dėl darbo užmokesčio sistemos, apimančios darbo užmokesčio lentelę, pakeitimo paskelbimo dieną buvo vykdoma procedūra, skirta iš naujo nustatyti jų poziciją šioje darbo užmokesčio lentelėje, įtvirtinta, kad darbo užmokesčiai perskaičiuojami pagal naujas nuostatas, susijusias su palyginimo atskaitos data, – naujus apribojimus nustatančios nuostatos, kiek tai susiję su įskaitytinų laikotarpių maksimalia trukme, – todėl diskriminacija dėl amžiaus, kuri prieštarauja Direktyvos 2000/78 1, 2 ir 6 straipsniams, siejamiems su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsniu, nėra panaikinta, nes toks skaičiavimas netaikomas valstybės tarnautojų, dėl kurių anksčiau pradėta panašų tikslą turinti procedūra jau buvo užbaigta priėmus galutinį sprendimą ir šioje procedūroje buvo taikoma palankesnė atskaitos data, nustatyta remiantis ankstesne darbo užmokesčio sistema, kurios nuostatos – nacionalinio teismo pripažintos diskriminacinėmis – nebuvo taikomos atsižvelgiant į Sąjungoje teisėje numatytą vienodo požiūrio principą.

Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2000/78 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su Chartijos 21 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose numatyta, kad nustatant palyginimo atskaitos datą į visus mokomosios praktikos nacionalinės vietos valdžios institucijoje laikotarpius atsižvelgiama tik tuo atveju, kai atitinkamą valstybės tarnautoją valstybė įdarbino po tam tikros datos, o tuo atveju, kai atitinkamas tarnautojas į valstybės tarnybą buvo įdarbintas iki šios datos, atsižvelgiama tik į pusę mokomosios praktikos laikotarpių trukmės, taikant fiksuoto dydžio atskaitymą.
Iš karto primintina, kad iš Direktyvos 2000/78 2 straipsnio 1 dalies, siejamos su 1 straipsniu, matyti, kad šios direktyvos tikslais pagal vienodo požiūrio principą negali būti jokios diskriminacijos, tiesioginės arba netiesioginės, be kita ko, dėl amžiaus. Be to, iš minėtos direktyvos 2 straipsnio 2 dalies b punkto matyti, kad pagal šią direktyvą netiesioginė diskriminacija dėl amžiaus yra tada, kai dėl akivaizdžiai neutralios nuostatos, kriterijaus ar taikomos praktikos tam tikro amžiaus asmenys gali patekti į tam tikru atžvilgiu mažiau palankią padėtį nei kiti asmenys, nebent tą nuostatą, kriterijų ar taikomą praktiką objektyviai pateisina teisėtas tikslas, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis.
Taigi, siekiant nustatyti, ar ieškovai pagrindinėje byloje gali remtis ankstesniame punkte primintu principu, reikia patikrinti, ar tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, iki 2000 m. kovo 31 d. (imtinai) įdarbinti Austrijos federalinės valstybės tarnautojai ir po šios datos įdarbinti tarnautojai tiesiogiai ar netiesiogiai vertinami skirtingai dėl amžiaus, kurio jie buvo sulaukę įdarbinimo dieną.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad pagal 2020 m.
GehG
169g straipsnio 3 dalies 5 punktą nustatant palyginimo atskaitos datą į mokomosios praktikos nacionalinės teritorinės valdžios institucijoje laikotarpius atsižvelgiama tik jeigu atitinkamas tarnautojas pradėjo dirbti Austrijos federalinės valstybės tarnyboje po 2000 m. kovo 31 d.
Šiuo atveju nustatant palyginimo atskaitos datą į visus nacionalinės teritorinės valdžios institucijoje ieškovų įgytus mokomosios praktikos laikotarpius negalima atsižvelgti, nes jie Austrijos federalinės valstybės tarnyboje buvo įdarbinti iki 2000 m. kovo 31 dienos.
Darytina išvada, kad šis skirtingas požiūris atsiranda dėl valstybės tarnautojų įdarbinimo šioje valstybėje datos, nes būtent atsižvelgiant į šią datą turi būti taikomos mokomosios praktikos laikotarpių įskaitymo taisyklės.
Taigi, įdarbinimo į Austrijos federalinės valstybės tarnybą data, nurodyta 2020 m.
GehG
169g straipsnio 3 dalies 5 punkte, kaip vienintelis reikšmingas kriterijus taikant 2020 m.
GehG
nustatytas mokomosios praktikos laikotarpių įskaitymo taisykles, yra kriterijus, nepriklausantis nuo tarnautojo amžiaus jo įdarbinimo dieną. Taigi šis kriterijus, pagal kurį naujos taisyklės taikomos atsižvelgiant į įdarbinimo datą kaip objektyvų ir neutralų veiksnį, visiškai nesusijęs su bet kokiu atsižvelgimu į įdarbintų asmenų amžių (2019 m. vasario 14 d. Sprendimo
Horgan ir Keegan
, C-154/18, EU:C:2019:113, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi, naujosios mokomosios praktikos nacionalinėje vietos valdžios institucijoje laikotarpių įskaitymo sąlygos, atsižvelgiant į tarnybos Austrijos federalinėje valstybėje pradžios datą, grindžiamos kriterijumi, kuris niekaip nesusijęs su atitinkamų valstybės tarnautojų amžiumi, be to, nėra jokių požymių, kad minėtos sąlygos reikštų kokią nors netiesioginę diskriminaciją dėl amžiaus (šiuo klausimu žr. 2022 m. spalio 20 d. Sprendimo
Curtea de Apel Alba Iulia ir kt.
, C-301/21, EU:C:2022:811, 58 ir 59 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2000/78 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su Chartijos 21 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose numatyta, kad nustatant palyginimo atskaitos datą į visus mokomosios praktikos nacionalinės vietos valdžios institucijoje laikotarpius atsižvelgiama tik tuo atveju, jei atitinkamą valstybės tarnautoją valstybė įdarbino po tam tikros datos, o tuo atveju, jei atitinkamas tarnautojas į valstybės tarnybą buvo įdarbintas iki šios datos, mokomosios praktikos laikotarpių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, taikant fiksuoto dydžio atskaitymą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvos 2000/78/EB, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsniu,
turi būti aiškinami taip:
pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias valstybės tarnautojo priskyrimas prie pakopos nustatomas remiantis jo tarnybos stažu darbo užmokesčio lentelėje, apskaičiuojamu pagal
anksčiau galiojusią
darbo užmokesčio sistemą, kuri buvo pripažinta diskriminacine, nes pagal ją, apskaičiuojant šį tarnybos stažą, buvo galima atsižvelgti tik į iki įskaitytinus laikotarpius, įgytus iki valstybės tarnautojo įdarbinimo po to, kai jam jau sukako 18 metų, neatsižvelgiant į laikotarpius, įgytus iki šio amžiaus, nes šiose teisės normose
numatyta, kad valstybės tarnautojo iki jo įdarbinimo įgyti įskaitytini pirma apskaičiuoti laikotarpiai koreguojami nustatant palyginimo atskaitos datą, o nustatant minėtą tarnybos stažą, nuo šiol atsižvelgiama į įskaitytinus laikotarpius, įgytus prieš įdarbinant valstybės tarnautoją ir po to, kai jam jau sukako 18 metų, kai, pirma, kiek tai susiję su laikotarpiais, įgytais sukakus 18 metų amžiaus, atsižvelgiama tik į pusę „kitų laikotarpių“ trukmės, ir, antra, minėti „kiti laikotarpiai“ prailginami nuo trejų iki septynerių metų, tačiau įskaitomi tik tiek, kiek viršija ketverius metus.
2.
Vienodo požiūrio principas, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 straipsnyje, ir teisinio saugumo principas
turi būti aiškinami taip:
pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kiek tai susiję su valstybės tarnautojais, dėl kurių įstatymo dėl darbo užmokesčio sistemos, apimančios darbo užmokesčio lentelę, pakeitimo paskelbimo dieną buvo vykdoma procedūra, skirta iš naujo nustatyti jų poziciją šioje darbo užmokesčio lentelėje, įtvirtinta, kad darbo užmokesčiai perskaičiuojami pagal naujas nuostatas, susijusias su palyginimo atskaitos data, – naujus apribojimus nustatančios nuostatos, kiek tai susiję su įskaitytinų laikotarpių maksimalia trukme, – todėl diskriminacija dėl amžiaus, kuri prieštarauja Direktyvos 2000/78 1, 2 ir 6 straipsniams, siejamiems su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsniu, nėra panaikinta, nes toks skaičiavimas netaikomas valstybės tarnautojų, dėl kurių anksčiau pradėta panašų tikslą turinti procedūra jau buvo užbaigta priėmus galutinį sprendimą ir šioje procedūroje buvo taikoma palankesnė atskaitos data, nustatyta remiantis ankstesne darbo užmokesčio sistema, kurios nuostatos – nacionalinio teismo pripažintos diskriminacinėmis – nebuvo taikomos atsižvelgiant į Sąjungoje teisėje numatytą vienodo požiūrio principą.
3.
Direktyvos 2000/78 1, 2 ir 6  straipsniai, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsniu,
turi būti aiškinami taip:
pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose numatyta, kad nustatant palyginimo atskaitos datą į visus mokomosios praktikos nacionalinės vietos valdžios institucijoje laikotarpius atsižvelgiama tik tuo atveju, kai atitinkamą valstybės tarnautoją valstybė įdarbino po tam tikros datos, o tuo atveju, kai atitinkamas tarnautojas į valstybės tarnybą buvo įdarbintas iki šios datos, atsižvelgiama tik į pusę mokomosios praktikos laikotarpių trukmės, taikant fiksuoto dydžio atskaitymą.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.