CELEX: 62015CJ0361
Muutoksenhaku
Immateriaalioikeus
Yhteisömalli
Asetus (EY) N:o 6/2002
5 artikla
Uutuus
6 artikla
Yksilöllinen luonne
7 artikla
Julkiseksi tuleminen
63 artikla
Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) toimivalta todisteiden tutkimisessa
Mitättömyysvaatimuksen tekijälle kuuluva todistustaakka
Aikaisemman mallin esittämiseen liittyvät vaatimukset
Suihkun lattiakaivoa esittävä malli
Mitättömyysvaatimuksen hylkääminen valituslautakunnassa

Valituksillaan Easy Sanitary Solutions BV (jäljempänä ESS) ja Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) vaativat unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 13.5.2015 antaman tuomion Group Nivelles v. SMHV – Easy Sanitary Solutions (Suihkun lattiakaivo) (
T‑15/13
,
EU:T:2015:281
, jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin kumosi EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan 4.10.2012 tekemän päätöksen (asia R 2004/2010-3), joka koskee I-Drain BVBA:n ja ESS:n välistä mitättömyysmenettelyä (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 (
EYVL 2002, L 3, s. 1
) johdanto-osan 12 perustelukappaleen mukaan ”suojaa ei olisi ulotettava tuotteen osiin, jotka eivät sen tavanomaisen käytön aikana ole näkyvissä, eikä osien sellaisiin piirteisiin, jotka eivät ole näkyvissä asennuksen jälkeen, tai jotka eivät itsessään täyttäisi uutuuden ja yksilöllisen luonteen vaatimuksia. Näistä syistä mallisuojan ulkopuolelle jätettyjä mallin piirteitä ei siten olisi otettava huomioon arvioitaessa, täyttävätkö mallin muut piirteet suojan saamisen edellytykset”.
Asetuksen N:o 6/2002 johdanto-osan 14 perustelukappaleen mukaan ”arvioitaessa, onko mallilla yksilöllinen luonne, olisi määriteltävä, poikkeaako mallia tarkastelevan asiantuntevan käyttäjän siitä saama yleisvaikutelma selvästi olemassa olevien mallien antamasta yleisvaikutelmasta ottaen huomioon sen tuotteen luonteen, johon mallia sovelletaan tai johon se sisältyy, ja erityisesti sen teollisuudenalan, johon se kuuluu, sekä mallin luoneella olleen vapauden sen kehittelyssä”.
Asetuksen 3 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
’mallilla’ tuotteen tai sen osan ulkomuotoa, joka johtuu tuotteen ja/tai sen koristelun piirteistä, erityisesti linjoista, ääriviivoista, väreistä, muodosta, pintarakenteesta ja/tai materiaalista.”
Saman asetuksen 4 artiklan, jonka otsikkona on ”Suojan edellytykset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Malli suojataan yhteisömallilla vain, jos se on uusi ja luonteeltaan yksilöllinen.”
Asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikkona on ”Uutuus”, säädetään seuraavaa:
”1.   Mallia pidetään uutena, jos samanlainen malli ei ole tullut tunnetuksi [oikeammin: julkiseksi]:
a)
kun kyseessä on rekisteröimätön yhteisömalli, ennen sitä päivää, jona malli, jolle suojaa vaaditaan, on ensimmäisen kerran tullut tunnetuksi [oikeammin: julkiseksi], tai
b)
kun kyseessä on rekisteröity yhteisömalli, ennen rekisteröintihakemuksen tekemispäivää tai, jos vaaditaan etuoikeutta, ennen etuoikeuspäivää.
2.   Malleja pidetään samanlaisina, jos niiden piirteet eroavat vain epäolennaisilta yksityiskohdiltaan.”
Asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Yksilöllinen luonne”, säädetään seuraavaa:
”1.   Mallia pidetään luonteeltaan yksilöllisenä, jos asiantuntevan käyttäjän siitä saama yleisvaikutelma eroaa yleisvaikutelmasta, jonka hän on saanut muista malleista, jotka ovat tulleet tunnetuksi [oikeammin: julkiseksi]:
a)
kun kyseessä on rekisteröimätön yhteisömalli, ennen sitä päivää, jona malli, jolle suojaa vaaditaan, on ensimmäisen kerran tullut tunnetuksi [oikeammin: julkiseksi], tai
b)
kun kyseessä on rekisteröity yhteisömalli, ennen rekisteröintihakemuksen tekemispäivää tai, jos vaaditaan etuoikeutta, ennen etuoikeuspäivää.
2.   Yksilöllistä luonnetta arvioitaessa on otettava huomioon mallin luoneella ollut vapaus sen kehittelyssä.”
Mainitun asetuksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Tunnetuksi [oikeammin: julkiseksi] tuleminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sovellettaessa 5 ja 6 artiklaa mallin katsotaan tulleen tunnetuksi [oikeammin: julkiseksi], jos se on julkaistu rekisteröinnin jälkeen tai muutoin, asetettu näytteille, jos sitä on käytetty liiketoiminnassa tai se on muulla tavoin julkistettu tapauksen mukaan joko ennen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tai ennen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja ajankohtia, paitsi silloin, kun nämä toimet eivät kohtuudella ole voineet tulla yhteisössä alalla toimivien tahojen tietoon tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä. Mallin ei kuitenkaan katsota tulleen tunnetuksi [oikeammin: julkiseksi] pelkästään sillä perusteella, että se on saatettu kolmannen henkilön tietoon nimenomaisin tai hiljaisin salassapitoa koskevin ehdoin.”
Kyseisen asetuksen 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Yhteisömallin antaman suojan piiriin kuuluvat kaikki mallit, joista asiantunteva käyttäjä ei saa erilaista yleisvaikutelmaa.
2.   Suojan laajuutta arvioitaessa on otettava huomioon mallin luoneella ollut vapaus sen kehittelyssä.”
Mainitun asetuksen 19 artiklan, jonka otsikkona on ”Yhteisömallin antamat oikeudet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Rekisteröity yhteisömalli antaa haltijalleen yksinoikeuden käyttää mallia ja estää kolmatta osapuolta käyttämästä sitä ilman haltijan lupaa. Edellä mainittu käyttö käsittää erityisesti sellaisen tuotteen, johon kyseinen malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, valmistamisen, tarjoamisen, markkinoille saattamisen, maahantuonnin, maastaviennin tai käytön sekä tällaisen tuotteen varastoinnin näihin tarkoituksiin.”
Asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että ”yhteisömalli voidaan julistaa mitättömäksi ainoastaan, [jos] se ei täytä saman asetuksen 4–9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä”.
Kyseisen asetuksen 36 artiklan, jonka otsikkona on ”Ehdot, jotka hakemuksen on täytettävä”, 2 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Lisäksi hakemuksessa on oltava maininta tuotteista, joihin malli aiotaan sisällyttää tai joihin sitä aiotaan soveltaa.
– –
6.   Edellä 2 kohdassa – – tarkoitetut tiedot eivät sellaisenaan vaikuta mallin suojan laajuuteen.”
Asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jollei 25 artiklan 2–5 kohdasta muuta johdu, kuka tahansa luonnollinen tai oikeushenkilö sekä asiassa toimivaltainen viranomainen voi tehdä EUIPO:lle rekisteröidyn yhteisömallin mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen.
Mainitun asetuksen 53 artiklan 1 kohdassa, joka koskee mitättömyyshakemuksen tutkimista, säädetään, että katsoessaan, että mitättömäksi julistamista koskeva hakemus voidaan ottaa tutkittavaksi, EUIPO tutkii, estävätkö 25 artiklassa mainitut mitättömyysperusteet rekisteröidyn yhteisömallin voimassa pitämisen. Mainitun 53 artiklan 2 kohdan mukaan hakemusta koskevassa tutkimuksessaan, joka on suoritettava asetuksen (EY) N:o 6/2002 täytäntöönpanosta 21.10.2002 annetun komission asetuksen N:o 2245/2002 (
EYVL 2002, L 341, s. 28
) mukaisesti, EUIPO pyytää osapuolia aina tarvittaessa toimittamaan viraston määräämän määräajan kuluessa huomautuksia toisten osapuolten antamista tai viraston itsensä osapuolille antamista lausumista.
Asetuksen N:o 6/2002 61 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Valituslautakuntien tekemät muutoksenhakua koskevat päätökset voidaan saattaa [unionin] tuomioistuimen käsiteltäväksi.
2.   Muutoksenhaun perusteena voi olla puuttuva toimivalta, olennaisen menettelymääräyksen rikkominen, perustamissopimuksen tai tämän asetuksen tai niiden soveltamista koskevan oikeussäännön rikkominen taikka harkintavallan väärinkäyttö.
3.   [Unionin] tuomioistuimella on toimivalta joko kumota riitautettu päätös tai muuttaa sitä.
– –
6.   [EUIPO:n] on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet [unionin] tuomioistuimen päätöksen täytäntöönpanemiseksi.”
Mainitun asetuksen 63 artiklan 1 kohdan mukaan ”menettelyssä [EUIPO] tutkii tosiseikat viran puolesta. Mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen käsittelyssä tutkiminen rajataan seikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, ja heidän esittämiinsä vaatimuksiin”.
Asetuksen 65 artiklan 1 kohdan mukaan kaikissa EUIPO:ssa toteutettavissa menettelyissä voidaan toteuttaa asian selvittämistoimia, joita ovat muun muassa asianosaisten tai todistajien kuuleminen, tietojen sekä asiakirjojen ja todistuskappaleiden pyytäminen tai asiantuntijalausunnon hankkiminen.
Asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v ja vi alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   [EUIPO:lle] tehtävässä [asetuksen N:o 6/2002] 52 artiklan mukaisessa hakemuksessa mitättömäksi julistamisesta on oltava:
– –
b)
tiedot hakemuksen perusteista:
– –
v)
jos mitättömyysperusteena on se, että rekisteröity yhteisömalli ei täytä asetuksen – – N:o 6/2002 5 ja 6 artiklan mukaisia vaatimuksia, tiedot [sellaisista aikaisemmista malleista] ja sellaisten aiempien mallien esittäminen, jotka voivat muodostaa esteen rekisteröidyn yhteisömallin uutuudelle tai yksilölliselle luonteelle, sekä asiakirjat, jotka osoittavat aiempien mallien olleen voimassa;
vi)
maininta näitä perusteita tukevista seikoista, todisteista ja syistä”.
Asioiden taustat
ESS teki 28.11.2003 yhteisömallia koskevan rekisteröintihakemuksen EUIPO:lle asetuksen N:o 6/2002 nojalla. Hakemus koski seuraavaa mallia:
Riidanalainen malli rekisteröitiin yhteisömalliksi numerolla 000107834-0025, ja se julkaistiin 9.3.2004 Yhteisön mallilehdessä nro 19/2004. Tämän rekisteröinnin mukaan malli esittää ”suihkun vesilukkoa (shower drain)”.
Kyseisen mallin rekisteröinti uudistettiin 31.3.2009. Uudistaminen julkaistiin 2.4.2009 Yhteisön mallilehdessä nro 61/2009.
I-Drain, jonka seuraaja Group Nivelles NV on, teki 3.9.2009 kyseistä mallia koskevan mitättömyysvaatimuksen asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan nojalla. Tämän vaatimuksen tueksi se vetosi mainitun asetuksen 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaiseen mitättömyysperusteeseen eli siihen, ettei malli täytä mainitun asetuksen 4–9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä. Kuten asetuksen N:o 6/2002 4 artiklan 1 kohdasta ilmenee, nämä edellytykset liittyvät muun muassa kyseisen mallin mainitun asetuksen 5 artiklassa tarkoitettuun uutuuteen ja saman asetuksen 6 artiklassa tarkoitettuun yksilölliseen luonteeseen, joita arvioidaan sinä päivänä, jona se tulee yleisölle tunnetuksi ja joka määritetään kyseisen asetuksen 7 artiklan perusteella.
I-Drain toimitti mitättömyysvaatimuksensa tueksi muun muassa otteita kahdesta Blücher-nimisen yrityksen luettelosta (jäljempänä Blücher-luettelot). Blücher-luettelot sisälsivät muun muassa seuraavan kuvan:
EUIPO:n mitättömyysosasto julisti 23.9.2010 tekemällään päätöksellä riidanalaisen mallin mitättömäksi ja hyväksyi näin ollen I-Drainin sille jättämän vaatimuksen.
EUIPO:n mitättömyysosasto totesi kyseisen päätöksen 3 kohdassa, että I-Drainin perusteista ilmenee selvästi, että sen mitättömyysvaatimus perustui riidanalaisen yhteisömallin uutuuden ja yksilöllisen luonteen väitettyyn puuttumiseen. Kyseisen päätöksen 15 kohdassa EUIPO:n mitättömyysosasto katsoi, että tämä malli esittää suppeassa merkityksessä suihkun laattaa, kourua ja vesilukkoa ja että tämän mallin ainoa näkyvä ominaispiirre on mainitun laatan yläosa. EUIPO:n mitättömyysosaston päätöksen 19 kohdan mukaan kyseinen laatta on kuitenkin sama kuin tämän tuomion 23 kohdassa esitetyn kuvan keskellä oleva laatta ja riidanalaiselta mallilta puuttuu siis uutuus tässä asiakirjassa olevaan malliin nähden. Lisäksi EUIPO:n mitättömyysosasto hylkäsi merkityksettömänä päätöksensä 20 kohdassa ESS:n perusteen, jonka mukaan tämän tuomion 23 kohdassa esitetyn kuvan keskellä olevaa laattaa käytetään erilaisessa ympäristössä kuin se, jossa riidanalaisen mallin kattamaa tuotetta on tarkoitus käyttää, minkä perusteella sen tuotteen käyttö, johon malli sisältyy, ei ole sen ulkoasun osa, eikä käytön eroavuus siis vaikuta kyseisten mallien vertailuun.
ESS valitti 15.10.2010 EUIPO:n mitättömyysosaston päätöksestä asetuksen N:o 6/2002 55–60 artiklan nojalla.
EUIPO:n kolmas valituslautakunta kumosi riidanalaisella päätöksellä EUIPO:n mitättömyysosaston 23.9.2010 tekemän päätöksen. Valituslautakunta katsoi riidanalaisen päätöksen 31–33 kohdassa – toisin kuin mitättömyysosasto – lähinnä, että riidanalainen yhteisömalli on asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla uusi, koska se ei ole samanlainen kuin tämän tuomion 23 kohdassa esitetyn kuvan keskellä oleva laatta vaan siinä on tuohon laattaan nähden eroja, jotka eivät ole ”minimaalisia” tai ”vaikeita arvioida objektiivisesti” ja joita ei näin ollen voida katsoa merkityksettömiksi. Valituslautakunta palautti asian EUIPO:n mitättömyysosastoon asetuksen N:o 6/2002 ”25 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, luettuna yhdessä [4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan] kanssa, perustuvan mitättömyysvaatimuksen jatkokäsittelyä varten”.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Group Nivelles nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 7.1.2013 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamista.
ESS väliintulijana vaati 15.7.2013 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon jättämässään vastineessa riidanalaisen päätöksen kumoamista perusteella, jota ei ollut esitetty kanteessa.
Kanteensa tueksi Group Nivelles vetosi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka liittyi EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan tekemään virheeseen, jonka se oli tehnyt vertaillessaan riidanalaista mallia ja niitä aikaisempia malleja, joihin oli vedottu mitättömyysvaatimuksen tueksi. Group Nivellesin mukaan tämä virhe johti EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan virheelliseen päätelmään siitä, että riidanalainen malli oli asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla uusi.
ESS väitti sen riidanalaista päätöstä koskevan kumoamisvaatimuksensa tueksi, jonka se teki muulla perusteella kuin niillä, joihin Group Nivelles vetosi, että EUIPO:n kolmas valituslautakunta loukkasi oleellisia menettelymääräyksiä todetessaan riidanalaisen päätöksen 31 kohdassa, että tämän tuomion 23 kohdassa esitetyssä kuvassa tehtiin julkiseksi hyvin yksinkertainen suorakulmainen suihkun vesilukko, joka muodostuu peitelaatasta, jossa on reikä. ESS:n mukaan tämä päätelmä on ristiriidassa asianosaisten EUIPO:n menettelyssä esittämien perusteluiden kanssa eikä sitä ole perusteltu, minkä vuoksi riidanalainen päätös ei ole riittävän ymmärrettävä.
Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi sekä Group Nivellesin esittämän ainoan kanneperusteen että ESS:n esittämän liitännäisen perusteen ja tämän seurauksena kumosi riidanalaisen päätöksen. Group Nivellesin riidanalaisen päätöksen muuttamisesta esittämän vaatimuksen unionin yleinen tuomioistuin sen sijaan hylkäsi.
Asianosaisten vaatimukset ja oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa
Asiassa C‑361/15 P ESS vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta
–
kumoamaan valituksenalaisen tuomion osittain ja
–
velvoittamaan hävinneen osapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Asiassa C‑361/15 P esittämässään vastineessa EUIPO vaatii unionin tuomioistuinta
–
hylkäämään valituksen ja
–
velvoittamaan valittajan korvaamaan EUIPO:lle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Asiassa C‑361/15 P esittämässään vastineessa Group Nivelles vaatii unionin tuomioistuinta
–
hylkäämään valituksen ja
–
velvoittamaan valittajan korvaamaan Group Nivellesille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Asiassa C‑405/15 P EUIPO vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta
–
kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja
–
velvoittamaan Group Nivellesin ja ESS:n korvaamaan EUIPO:lle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Asiassa C‑405/15 P esittämässään vastineessa ESS vaatii unionin tuomioistuinta
–
hyväksymään valituksen EUIPO:n esittämien kahden ensimmäisen valitusperusteen osalta ja velvoittamaan Group Nivellesin korvaamaan EUIPO:lle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja
–
hylkäämään valituksen EUIPO:n esittämän kolmannen valitusperusteen osalta ja velvoittamaan EUIPO:n korvaamaan ESS:lle tästä valitusperusteesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Asiassa C‑405/15 P esittämässään vastineessa Group Nivelles vaatii unionin tuomioistuinta
–
hylkäämään valituksen ja
–
velvoittamaan EUIPO:n korvaamaan Group Nivellesille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Asiassa C‑405/15 P esittämässään vastineessa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vaatii unionin tuomioistuinta
–
kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja
–
toteamaan, että Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Asiat C‑361/15 P ja C‑405/15 P yhdistettiin unionin tuomioistuimen presidentin 8.6.2016 antamalla määräyksellä suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.
Valitusten tarkastelu
EUIPO:n ensimmäinen ja toinen valitusperuste, jotka perustuvat asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohdan ja 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä mainitun asetuksen 5 artiklan kanssa, virheelliseen soveltamiseen
Kun otetaan huomioon se, että EUIPO:n ensimmäinen ja toinen valitusperuste liittyvät toisiinsa, niitä on tarkasteltava yhdessä.
Asianosaisten lausumat
EUIPO väittää ensiksi, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisen tuomion 74 ja 79 kohdassa virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohtaa ja loukkasi erityisesti niitä todistustaakkaa ja asian selvittämistä koskevia periaatteita, joita rekisteröidyn yhteisömallin mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen yhteydessä on noudatettava, kun se vaati EUIPO:ta tutkimaan merkityksellisen mallin tai merkitykselliset mallit mitättömyysvaatimukseen liitettyjen luetteloiden eri otteiden pohjalta.
Mainittu 63 artiklan 1 kohta perustuu EUIPO:n ja mitättömyysvaatimuksen tekijän väliseen selkeään työnjakoon asetuksen N:o 6/2002 5 ja 6 artiklaan perustuvissa mitättömyysmenettelyissä, mikä vahvistetaan lisäksi asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v ja vi alakohdassa.
Näin ollen mitättömyysvaatimuksen tekijän velvollisuutena on määrittää täsmällisesti, mitkä aikaisemmista malleista ovat merkityksellisiä, esittämällä näiden mallien kuvat ja näyttöä niiden olemassaolosta. Lisäksi on esitettävä näyttöä kyseisten aikaisempien mallien julkiseksi tulemisesta asetuksen N:o 6/2002 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Tältä osin EUIPO voi tutkia mitättömyysvaatimuksen vain mitättömyysvaatimuksen tekijän esittämien tosiseikkojen, näytön, perustelujen ja huomautusten perusteella voimatta asettua mitättömyysvaatimuksen tekijän paikalle todistelumenettelyssä ja voimatta tutkia, mikä aikaisempi malli voisi olla merkityksellinen kaikkien esitetyissä asiakirjoissa olevien mallien joukossa.
EUIPO katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 74 ja 84 kohdassa, että EUIPO ei yksilöinyt asianmukaisesti aikaisempaa mallia, johon on vedottu, ja että aikaisempi malli koostuu ”Blücher-nimisen yrityksen tarjoaman, mitättömyysvaatimuksen tueksi vedotun nesteenpoistolaitteen kokonaisuudesta”.
EUIPO:n mukaan mitättömyysmenettelystä ja Group Nivellesin unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämistä huomautuksista ilmenee, että kyseinen yhtiö ei vedonnut aikaisemman mallin osalta nesteenpoistolaitteeseen kokonaisuudessaan vaan pelkästään Blücherin ja muiden yritysten julkiseksi tekemään peitelaattaan. Group Nivelles ilmoitti vasta unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamansa kanteen yhteydessä eli liian myöhään tarkoittavansa nesteenpoistolaitetta kokonaisuudessaan.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin – asettaessaan valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa EUIPO:n velvollisuudeksi vertailla riidanalaista mallia Blücherin tarjoaman nesteenpoistolaitteen kokonaisuuteen – tutki EUIPO:n mukaan omasta aloitteestaan Group Nivellesin esittämistä luetteloista kaikkein merkityksellisimpänä pitämänsä aiemmuuden ja sovelsi näin ollen virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohtaa.
Toiseksi EUIPO väittää, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisen tuomion 77 ja 78 kohdassa virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa säädettyjä yhteisömallin uutuuden arvioinnissa noudatettavia sääntöjä velvoittamalla EUIPO:n yhdistämään useita sen mallin, jonka aiemmuuteen on vedottu, osia, jotka olivat tulleet julkisiksi erikseen.
Unionin tuomioistuin on aiemmin 19.6.2014 antamassaan tuomiossa Karen Millen Fashions (
C‑345/13
,
EU:C:2014:2013
,
kohta) katsonut, että asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa tarkoitetun mallin yksilöllistä luonnetta tarkasteltaessa mallia voidaan verrata yksilöityihin ja määrättyihin aikaisempiin malleihin eikä aikaisempien mallien tiettyjen piirteiden tai osien yhdistelmään. Tällaista arviointitapaa on EUIPO:n mukaan sovellettava myös mainitun asetuksen 5 artiklassa tarkoitetussa mallin uutuuden tutkimisessa.
Tähän päätelmään ei EUIPO:n mukaan vaikuta se, että mallin eri osat, jotka on tehty julkisiksi erikseen, on tarkoitettu käytettäviksi yhdessä. Nimittäin näiden eri osien yhdistäminen voi johtaa oletettuun, mutta hypoteettiseen, ulkoasuun tai joka tapauksessa huomattaviin likimääräisiin arvioihin, mikä estäisi asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitetun uutuuden vertailevan tutkimisen. EUIPO katsoo, että nyt käsiteltävässä asiassa aikaisemman mallin erilaisia ominaispiirteitä ei voida määrittää riittävän tarkasti ja että yhdessä käytettäviksi tarkoitettujen eri osien yhdistelmä vaatisi ponnistusta sen suhteen, että eri osat kootaan yhteen, ja johtaisi hypoteettiseen yhdistämiseen.
EUIPO lisää, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 68 ja 76 kohdassa nämä perustelut siitä syystä, että ne perustuvat tuomioistuimen mielestä virheelliseen oletukseen, jonka mukaan asianosaiset eivät esittäneet yhtään kuvaa, jossa ovat sekä peitelaatta että poistokouru. EUIPO katsoo kuitenkin, että tämä unionin yleisen tuomioistuimen toteamus perustuu tosiseikkojen ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla, mikä saa tukea niiden kuvien vertailusta, joihin unionin yleinen tuomioistuin viittaa valituksenalaisessa tuomiossa.
ESS yhtyy EUIPO:n esittämiin perusteluihin ja katsoo, että ensimmäinen ja toinen valitusperuste on hyväksyttävä.
Group Nivelles sen sijaan kiistää EUIPO:n väitteet ja vaatii sen vuoksi unionin tuomioistuinta hylkäämään ensimmäisen ja toisen valitusperusteen perusteettomina.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäisessä ja toisessa valitusperusteessaan EUIPO kiistää olennaisilta osin unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 77–79 ja 84 kohdassa esittämän arvioinnin.
EUIPO väittää, että unionin yleinen tuomioistuin yhtäältä sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohtaa ja loukkasi erityisesti niitä todistustaakkaa ja asian selvittämistä koskevia periaatteita, joita rekisteröidyn mallin mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen yhteydessä on noudatettava. Toisaalta EUIPO katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti mainitun asetuksen 5 artiklaa ja muun muassa asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa säädettyjä yhteisömallin uutuuden arvioinnissa noudatettavia sääntöjä vaatimalla, että EUIPO yhdistää yhden tai usean mallin, jotka ovat tulleet julkisiksi erikseen mitättömyysvaatimukseen liitettyjen luetteloiden otteissa, eri osat, jotta aikaisemman mallin ulkoasusta saadaan täydellinen kuva.
Todistelun osalta on muistettava, että asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan menettelyssä EUIPO tutkii tosiseikat viran puolesta. Saman säännöksen toisessa virkkeessä täsmennetään kuitenkin, että mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen käsittelyssä tutkiminen rajataan seikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, ja heidän esittämiinsä vaatimuksiin.
Tämän tuomion 22 kohdasta käy ilmi, että nyt käsiteltävässä asiassa Group Nivelles teki riidanalaista mallia koskevan mitättömyysvaatimuksen asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan nojalla vetoamalla mainitun asetuksen 25 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun mitättömyysperusteeseen.
Yhtäältä asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdan mukaan on niin, että jos rekisteröityä yhteisömallia koskeva mitättömyysvaatimus perustuu siihen, ettei kyseinen malli täytä asetuksen N:o 6/2002 5 ja 6 artiklan mukaisia vaatimuksia, mitättömyysvaatimuksessa on oltava tiedot sellaisista aikaisemmista malleista, jotka voivat muodostaa esteen rekisteröidyn yhteisömallin uutuudelle tai yksilölliselle luonteelle, ja kuva niistä sekä asiakirjat, jotka osoittavat aiempien mallien olevan voimassa.
Toisaalta asetuksen 6/2002 25 artiklan perusteella tehdyn mitättömyysvaatimuksen osalta tämän asetuksen 52 artiklan 1 ja 2 kohdasta sekä 53 artiklan 1 ja 2 kohdasta ilmenee, ettei ole EUIPO:n tai unionin yleisen tuomioistuimen vaan kantajan, joka vetoaa mainitun asetuksen 25 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun mitättömyysperusteeseen, tehtävä esittää todisteita tämän perusteen olemassaolosta (ks. analogisesti määräys 17.7.2014, Kastenholz v. SMHV,
C‑435/13 P
, ei julkaistu,
EU:C:2014:2124
,
kohta).
Kun mitättömyysvaatimuksen tekijä vetoaa asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun mitättömyysperusteeseen, sen on esitettävä näyttö siitä, että riidanalainen malli ei täytä mainitun asetuksen 4–9 artiklassa säädettyjä vaatimuksia.
Lisäksi asetuksen N:o 6/2002 5 artiklan väitetyn rikkomisen osalta on lisättävä, että kun tässä säännöksessä vaaditaan, ettei mikään samanlainen malli ole tullut julkiseksi, jotta mallia voidaan pitää uutena, kyseisessä säännöksessä tarkoitetaan sitä, että mallin uutuutta on arvioitava suhteessa sellaiseen yhteen tai useampaan tiettyyn, yksilöityyn ja määrättyyn malliin nähden, joka voidaan tunnistaa kaikkien niiden mallien joukosta, jotka ovat aikaisemmin tulleet julkisiksi (ks. analogisesti asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan osalta tuomio 19.6.2014, Karen Millen Fashions,
C‑345/13
,
EU:C:2014:2013
,
kohta).
Tämän osalta on muistettava, että asetuksen N:o 6/2002 3 artiklan a alakohdan mukaan mallilla tarkoitetaan ”tuotteen tai sen osan ulkomuotoa, joka johtuu tuotteen ja/tai sen koristelun piirteistä, erityisesti linjoista, ääriviivoista, väreistä, muodosta, pintarakenteesta ja/tai materiaalista”. Tästä seuraa, että asetuksessa 6/2002 säädetyssä järjestelmässä ulkomuoto on mallin ratkaiseva tekijä.
Se seikka, että mallin piirre on näkyvä, on kyseisen suojan keskeinen edellytys. Niinpä asetuksen N:o 6/2002 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan, että mallisuojaa ei olisi ulotettava tuotteen osiin, jotka eivät sen tavanomaisen käytön aikana ole näkyvissä, eikä osien sellaisiin piirteisiin, jotka eivät ole näkyvissä asennuksen jälkeen, ja mallisuojan ulkopuolelle jätettyjä mallin piirteitä ei siten olisi otettava huomioon arvioitaessa, täyttävätkö mallin muut piirteet suojan saamisen edellytykset.
Edellä esitetyistä näkökohdista seuraa, kuten julkisasiamies totesi pääpiirteissään ratkaisuehdotuksensa 147 ja 149 kohdassa, että on olennaista, että EUIPO:n elimillä on saatavillaan kuva aikaisemmasta mallista, ja kuvasta on voitava hahmottaa sen tuotteen, johon malli sisältyy, lopullinen ulkomuoto ja yksilöidä aikaisempi malli täsmällisesti ja varmasti, jotta ne voisivat asetuksen N:o 6/2002 5–7 artiklan mukaisesti arvioida riidanalaisen mallin uutuuden ja yksilöllisyyden ja tämän arvioinnin suorittamiseksi verrata kyseessä olevia malleja toisiinsa. Sen tutkiminen, eikö riidanalainen malli tosiasiallisesti ole uusi eikä yksilöllinen, edellyttää siis sitä, että käytettävissä on täsmällinen ja määrätty aikaisempi malli.
Kun otetaan huomioon myös tämän tuomion 58–64 kohdassa esitetyt seikat, tästä seuraa, että mitättömyysvaatimuksen tehneen asianosaisen on toimitettava EUIPO:lle tarvittavat tiedot mallista, jonka aiemmuuteen on vedottu, ja erityisesti täsmällinen ja täydellinen yksilöinti ja kuva siitä, jotta voidaan osoittaa, ettei riidanalaista mallia voida rekisteröidä pätevästi.
Nyt käsiteltävissä asioissa erityisesti valituksenalaisen tuomion 64, 65 ja 79 kohdasta ilmenee – ilman että nyt käsiteltävissä valituksissa olisi vedottu tältä osin tosiseikkojen huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla –, ettei Group Nivelles esittänyt EUIPO:n elimissä esittämässään mitättömyysvaatimuksessa täydellistä kuvaa mallista, jonka aiemmuuteen se oli vedonnut.
Kuitenkin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa, että sikäli kuin Blücher-luetteloista ilmenee selvästi, että tämän tuomion 23 kohdassa esitetyn kuvan keskellä oleva peitelaatta on tarkoitettu yhdistettäväksi Blücher-nimisen yrityksen tarjoamiin, myös näissä luetteloissa oleviin lattiakaivoihin ja vesilukkoihin muodostaakseen kokonaisen nesteiden poistolaitteen, EUIPO:n on riidanalaisen mallin uutuutta arvioidakseen vertailtava sitä muun muassa nesteenpoistolaitteeseen, joka muodostuu kyseisestä peitelaatasta yhdessä muiden Blücher-nimisen yrityksen tarjoamien nesteenpoistolaitteen osien kanssa.
Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin velvoitti EUIPO:n – siinä kyseisten mallien vertailussa, joka EUIPO:n on tehtävä tutkiakseen riidanalaisen mallin uutuuden asetuksen N:o 6/2002 5 artiklan mukaisesti – yhdistelemään yhden tai useamman aikaisemman mallin eri osia saadakseen kyseisen mallin täydellisen ulkomuodon tilanteessa, jossa mitättömyysvaatimuksen tekijä ei ollut esittänyt tätä mallia kokonaisuudessaan.
EUIPO:ta ei kuitenkaan voida vaatia muun muassa riidanalaisen mallin uutuuden arvioinnissa yhdistelemään aikaisemman mallin eri osia, koska mitättömyysvaatimuksen tekijän on esitettävä täydellinen kuva tästä aikaisemmasta mallista. Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 152 kohdassa, mahdolliseen osien yhdistelyyn sisältyy sitä paitsi epätarkkuuksia, koska yhdistely perustuu väistämättä likimääräisiin arvioihin.
Näin ollen – kuten EUIPO perustellusti väittää ja toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 78 kohdassa – se seikka, että riidanalainen malli koostuu pelkästään jo julkisiksi tulleiden sellaisten mallien yhdistelmästä, joita on todettu käytettävän yhdessä, ei ole merkityksellinen asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitetun uutuuden tutkimisen kannalta, jos siitä mallista, jonka aiemmuuteen on vedottu, ei ole esitetty täydellisiä tietoja ja täydellistä kuvaa.
Tältä osin on lisättävä, että sillä unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 68 kohdassa mainitsemalla seikalla, että ESS, joka oli väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa, toimitti Blücher-nimisen yrityksen luettelosta otteita, jotka olivat eri otteita kuin Group Nivellesin mitättömyysvaatimuksessaan esittämät ja jotka sisälsivät kuvan sellaisesta peitelaatasta, joka esiintyy tämän tuomion 23 kohdassa olevan kuvan keskellä, asetettuna lattiakaivoon, jonka alapuolella on vesilukko, ei voida korvata sen aikaisemman mallin, johon Group Nivelles on vedonnut, täsmällisten tietojen ja kuvan puutetta. Vaikka EUIPO olisi voinut ottaa tällaisen seikan huomioon selvittääkseen asiaa asetuksen N:o 6/2002 65 artiklan 1 kohdan perusteella, sen velvollisuutena ei kuitenkaan ollut yhdistää yhden tai useamman sellaisen mallin eri osia, jotka ovat tulleet julkisiksi erikseen mitättömyysvaatimukseen liitettyjen luetteloiden eri otteissa, saadakseen rekonstruoitua sen aikaisemman mallin, johon on vedottu, täydellisen ulkomuodon. On nimittäin riittävää todeta, että unionin yleinen tuomioistuin ei totea valituksenalaisessa tuomiossa millään tavoin, että ESS:n toimittama kuva olisi täydellinen kuva aikaisemmasta täsmällisestä mallista, jonka aiemmuuteen Group Nivelles vetosi, eikä tässä yhteydessä ole tarpeen tutkia EUIPO:n väitettä, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 68 ja 76 kohdassa tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla.
Edellä esitetystä seuraa, että valituksenalaisen tuomion 77–79 ja 84 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se vaati EUIPO:ta yhdistämään mitättömyysvaatimukseen liitettyjen Blücher-luetteloiden eri otteissa olevien yhden tai useamman aikaisemman mallin eri osia riidanalaisen mallin uutuuden arvioimiseksi, vaikka mitättömyysvaatimuksen tekijä ei ollut esittänyt kokonaisuudessaan sitä mallia, jonka aiemmuuteen se oli vedonnut.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että unionin yleisen tuomioistuimen tekemä oikeudellinen virhe ei voi johtaa siihen, että valituksenalainen tuomio kumotaan, jos kyseisen tuomion tuomiolauselman tueksi on sellaisia muita oikeudellisia perusteluita, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu (ks. tuomio 18.7.2013, FIFA v. komissio,
C‑204/11 P
,
EU:C:2013:477
,
kohta ja tuomio 11.5.2017, Dyson v. komissio,
C‑44/16 P
,
EU:C:2017:357
,
kohta).
Tältä osin on todettava, että valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmasta – siltä osin kuin sillä kumotaan riidanalainen päätös – ilmenevä lopputulos on perusteltu. Muun muassa valituksenalaisen tuomion 67 kohdasta ilmenee nimittäin, että aikaisempi malli, jonka aiemmuuteen Group Nivelles vetosi EUIPO:ssa, oli Blücher-yrityksen tarjoama kokonainen nesteenpoistolaite. Koska EUIPO ei vetoa tältä osin minkäänlaiseen tosiseikkojen huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla, sen perustelua, jonka mukaan Group Nivelles vetosi tällaiseen kokonaiseen laitteeseen ensimmäisen kerran siinä vaiheessa, kun kanne jätettiin unionin yleiseen tuomioistuimeen, ei voida hyväksyä.
Kuten tämän tuomion 70 kohdassa on muistutettu, valituksenalaisen tuomion 64, 65 ja 79 kohdasta ilmenee, ettei Group Nivelles esittänyt mitättömyysvaatimuksessaan EUIPO:n elimissä kyseisen mallin täydellistä kuvaa.
Tästä huolimatta EUIPO:n kolmas valituslautakunta tutki riidanalaisessa päätöksessä riidanalaisen mallin uutuuden vertaamalla sitä peitelaattaan, jonka Group Nivelles esitti mitättömyysvaatimuksensa tueksi ja joka on tämän tuomion 23 kohdassa esitetyn kuvan keskellä. Kyseinen peitelaatta ei ollut se malli, joka Group Nivellesin mukaan oli aikaisempi. Tästä seuraa, että vahvistamalla riidanalaisen päätöksen 31 kohdassa sen, että ”aikaisempi malli (D1) on erittäin yksinkertainen ja suorakulmainen suihkun vesilukko, joka muodostuu peitelaatasta, jossa on reikä”, EUIPO:n kolmas valitusosasto perusti kyseisen päätöksen virheellisiin perusteisiin, mikä riittää unionin yleisen tuomioistuimen riidanalaista päätöstä koskevan kumoamispäätöksen perusteluksi.
Edellä esitetystä seuraa, ettei unionin yleisen tuomioistuimen tekemä oikeudellinen virhe, sellaisena kuin se on todettu tämän tuomion 72 kohdassa, ole sellainen, että valituksenalainen tuomio olisi sen johdosta kumottava, koska sen tuomiolauselman – siltä osin kuin sillä kumottiin riidanalainen päätös – tueksi on sellaisia muita oikeudellisia perusteluita, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu. Tämän vuoksi EUIPO:n ensimmäinen ja toinen valitusperuste on hylättävä tehottomina.
ESS:n ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu valituksenalaisen tuomion 115–123 kohdassa tehtyyn asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä mainitun asetuksen 5 artiklan ja 7 artiklan 1 kohdan kanssa, sekä mainitun asetuksen 10 artiklan, 19 artiklan ja 36 artiklan 6 kohdan virheelliseen soveltamiseen
Asianosaisten lausumat
ESS väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan ensiksi, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 1 kohdan kanssa, katsoessaan yhtäältä, että muuhun tuotteeseen kuin siihen, jonka myöhempi malli kattaa, sisältyvä tai siihen sovellettava aikaisempi malli on lähtökohtaisesti merkityksellinen tämän myöhemmän mallin mainitun asetuksen 5 artiklassa tarkoitetussa uutuuden arvioinnissa, ja toiseksi, että tämän viimeksi mainitun artiklan sanamuodossa suljetaan pois se mahdollisuus, että malli voitaisiin katsoa uudeksi, jos sama malli on tullut julkiseksi aikaisemmin, riippumatta siitä, mikä on se tuote, johon aikaisempi malli on tarkoitus sisällyttää tai johon sitä on tarkoitus soveltaa.
Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 119 kohdassa, ESS katsoo, että kyseisen asetuksen 7 artiklassa säädetyt säännöt koskevat vain sellaisten tuotteiden uutuutta ja yksilöllisyyttä, jotka kuuluvat samaan alaan tai jotka ovat samanlaisia ja joilla on sama käyttötarkoitus.
ESS katsoo, ettei mallien oikeudellisesta suojasta 13.10.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/71/EY (
EYVL 1998, L 289, s. 28
) eikä asetuksen N:o 6/2002 esitöistä voida päätellä, että sellaisen mallin, jota voidaan soveltaa eri tuotteisiin, joilla jokaisella on eri käyttötarkoitus, käyttöön liittyvällä tilanteella olisi ollut merkitystä kyseistä asetusta laadittaessa. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 122 kohdassa virheellisesti, että asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”ala” ei rajoitu sen tuotteen alaan, johon kyseinen malli aiotaan sisällyttää tai johon sitä aiotaan soveltaa. Tällaisessa tapauksessa mainittu malli voisi nimittäin kattaa kaikki ne alat, joihin sitä voidaan soveltaa, jopa ne alat, joilla ei ole mitään yhteyttä siihen alaan, jolla mallisuojaa vaativa asianosainen haluaa sitä käyttää.
ESS väittää, että jotta alaa voidaan pitää asiaankuuluvana, mallin ja niiden tuotteiden, joihin kyseistä mallia aiotaan soveltaa, välillä on oltava yhteys, jonka muodostavat yhteisömallin rekisteröintihakemuksessa mainitut tuotteet asetuksen N:o 6/2002 36 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
Unionin yleisen tuomioistuimen ”kyseistä alaa” koskevasta laajasta tulkinnasta seuraa, että asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdassa oleva ilmaisu ”alalla toimivat tahot” kattaa henkilöt, joiden oletetaan tuntevan paitsi se ala, johon tuote, johon riidanalainen malli aiotaan sisällyttää tai johon sitä aiotaan soveltaa, kuuluu, myös muita aloja, joihin kuuluu tuotteita, joihin malli voidaan myös sisällyttää tai joihin sitä voidaan myös soveltaa. Ei ole realistista olettaa, että kyseisillä henkilöillä olisi näin laajat tiedot.
Seuraavaksi ESS katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä mainitun asetuksen 5 artiklan kanssa, katsoessaan valituksenalaisen tuomion 115 ja 116 kohdassa, että yhteisömallia ei voida katsoa uudeksi 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos sen kanssa samanlainen malli on tullut julkiseksi ennen tässä säännöksessä määriteltyjä määräpäiviä, vaikka tämä aikaisempi malli olisi tarkoitus sisällyttää eri tuotteeseen tai sitä olisi tarkoitus soveltaa eri tuotteeseen kuin ne, jotka rekisteröintihakemuksessa ilmoitetaan asetuksen N:o 6/2002 36 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Lopuksi ESS väittää, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisen tuomion 115 ja 116 kohdassa virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 10 ja 19 artiklaa ja 36 artiklan 6 kohtaa.
ESS:n mukaan arvioitaessa sitä, saadaanko mallista asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa ja 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erilainen yleisvaikutelma, lähtökohtana on pidettävä ”asiantuntevan käyttäjän” näkökulmaa. Asiantuntevan käyttäjän tiedot ovat rajalliset, mikä vaikuttaa rekisteröidyn yhteisömallin suojan laajuuden ja yksilöllisyyden arviointiin.
Tältä osin ESS toteaa, että valituksenalaisen tuomion 115 kohdassa ja 132 kohdassa olevat lausumat ovat keskenään ristiriidassa. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin myöntää kyseisessä 132 kohdassa, että asiantuntevan käyttäjän tiedot ovat rajalliset ja että jos tuotteen asiantunteva käyttäjä – kun otetaan huomioon sen tuotteen tunnistaminen, johon malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan – ei tunne aikaisempaa tuotetta, johon aikaisempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, kyseinen aikaisempi malli ei voi estää myöhemmän mallin yksilöllisen luonteen tunnustamista. Yhtäältä mallin yksilöllinen luonne ja sen nauttiman suojan laajuus ovat saman kolikon kaksi eri puolta, ja toisaalta vaikka asiantunteva käyttäjä tuntee aikaisemman tuotteen, tämä seikka ei tarkoita välttämättä sitä, että tämä tunteminen voitaisiin ottaa huomioon mallin, joka aiotaan sisällyttää toiseen tuotteeseen tai jota aiotaan soveltaa toiseen tuotteeseen asetuksen N:o 6/2002 36 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, yksilöllisen luonteen arvioinnissa.
Group Nivellesin ja EUIPO:n mukaan ESS:n ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 115–123 kohdassa lähinnä, että sen tuotteen luonteella, johon aikaisempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, ei ole vaikutusta asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa säädettyyn riidanalaisen mallin uutuuden tutkimiseen. Kyseisen tuomion 122 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”ala” ei rajoitu sen tuotteen alaan, johon riidanalainen malli aiotaan sisällyttää tai johon sitä aiotaan soveltaa.
Asetuksen N:o 6/2002 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan mallia pidetään uutena, jos samanlainen malli ei ole tullut julkiseksi ennen rekisteröintihakemuksen tekemispäivää, kun kyseessä on rekisteröity yhteisömalli, tai ennen etuoikeuspäivää, jos vaaditaan etuoikeutta.
Kyseisen säännöksen sanamuodosta ei seuraa, että mallin uutuus olisi riippuvainen niistä tuotteista, joihin malli voidaan sisällyttää tai joihin sitä voidaan soveltaa.
Lisäksi on muistettava, että asetuksen N:o 6/2002 10 artiklan 1 kohdassa säädetään, että yhteisömallin antaman suojan piiriin kuuluvat ”kaikki mallit”, joista asiantunteva käyttäjä ei saa erilaista yleisvaikutelmaa.
Jos siis hyväksyttäisiin ESS:n kanta, jonka mukaan mallisuoja riippuu sen tuotteen, johon malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, luonteesta, tällainen suoja rajoittuisi koskemaan vain tiettyyn alaan kuuluvia malleja. Tätä kantaa ei näin ollen voida hyväksyä.
Lisäksi – kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti katsoi valituksenalaisen tuomion 115 kohdassa – asetuksen N:o 6/2002 36 artiklan 6 kohdasta ja 19 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että rekisteröity yhteisömalli antaa haltijalleen yksinoikeuden käyttää kyseistä mallia kaikenlaisissa tuotteissa, ei pelkästään rekisteröintihakemuksessa mainitussa tuotteessa.
Mainitun asetuksen 36 artiklan 6 kohdan mukaan muun muassa tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot eivät nimittäin sellaisenaan vaikuta mallin suojan laajuuteen. Näin ollen näillä tiedoilla, jotka koostuvat niiden tuotteiden tiedoista, joihin malli aiotaan sisällyttää tai joihin sitä aiotaan soveltaa, ei voida rajoittaa sitä suojaa, jota kyseinen malli saa erityisesti asetuksen N:o 6/2002 10 artiklan nojalla.
Myöskään sen perusteella, että mainitun asetuksen 19 artiklan 1 kohdassa viitataan ”tuotteeseen”, johon malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, ei voida katsoa, että yhteisömallin suoja koskisi vain sitä tuotetta, johon malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti valituksenalaisen tuomion 116 kohdassa, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 6/2002 10, 19 ja 36 artiklan tulkinta, yhteisömallia ei voida katsoa uudeksi mainitun asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos sen kanssa samanlainen malli on tullut julkiseksi ennen tässä säännöksessä määriteltyjä ajankohtia, vaikka tämä aikaisempi malli sisältyisi eri tuotteeseen tai sitä sovellettaisiin eri tuotteeseen. Se seikka, ettei mallin suoja rajoitu vain niihin tuotteisiin, joihin malli aiotaan sisällyttää tai joihin sitä aiotaan soveltaa, merkitsee nimittäin väistämättä sitä, ettei myöskään mallin uutuuden arviointia pidä rajata koskemaan vain näitä tuotteita. Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi tuomion 116 kohdassa, päinvastaisessa tapauksessa myöhempi yhteisömallin rekisteröiminen, joka on saatu mainitun yhteisömallin kanssa samanlaisen mallin, joka aiotaan sisällyttää eri tuotteeseen tai jota aiotaan soveltaa eri tuotteeseen, aikaisemmasta julkiseksi tulosta huolimatta, antaisi tämän myöhemmän rekisteröinnin haltijalle oikeuden kieltää mainitun mallin käyttäminen myös tuotteessa, jota aikaisempi julkiseksi tekeminen koski, mikä olisi absurdi tulos.
Toisin kuin ESS väittää, asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohta ei kyseenalaista tätä tulkintaa.
On nimittäin huomattava, että mainitun 7 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että sovellettaessa asetuksen N:o 6/2002 5 ja 6 artiklaa mallin katsotaan tulleen julkiseksi, jos se on julkaistu rekisteröinnin jälkeen tai muutoin, jos se on asetettu näytteille, jos sitä on käytetty liiketoiminnassa tai se on muulla tavoin julkistettu tapauksen mukaan joko ennen 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa ja 6 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja ajankohtia, paitsi silloin, kun nämä toimet eivät kohtuudella ole voineet tulla unionin alalla toimivien tahojen tietoon tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä.
Näin ollen asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodosta seuraa, että tässä säännöksessä julkiseksi tulemisen olemassaolo tehdään riippuvaiseksi tämän julkiseksi tulemisen tosiasiallisista tavoista, ei tuotteesta, johon malli aiotaan sisällyttää tai johon sitä aiotaan soveltaa.
Mainittuun säännökseen sisältyy sitä paitsi sääntö, jonka mukaan se, että ilmenee jokin säännöksessä luetelluista seikoista, merkitsee mallin julkiseksi tulemista, mutta säännöstä on olemassa poikkeus tilanteessa, jossa nämä julkiseksi tulemista tukevat toimet, joihin on vedottu, eivät kohtuudella ole voineet tulla yhteisössä alalla toimivien tahojen tietoon tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä. Käsite ”alalla toimivat tahot” liittyy siis vain poikkeukseen, ja siksi sitä on tulkittava suppeasti.
Mainitun poikkeuksen ulottuvuuden rajaamiseksi on viitattava – kuten unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 120 kohdassa – Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon ehdotuksesta yhteisömallista annettavaksi neuvoston asetukseksi (
EYVL 1994, C 388, s. 9
), jonka 3.1.4 kohdassa ehdotettu sanamuoto on otettu asetuksen N:o 6/2002 7 artiklaan. Lausunnon 3.1.2 kohdassa todetaan, että yhteisömallin uutuuden arviointia koskeva tällä tavoin laadittu säännös vaikuttaa vaikeasti sovellettavalta useilla aloilla ja erityisesti tekstiiliteollisuudessa. Samassa kohdassa lisätään, että on yleistä, että väärennettyjen tuotteiden myyjät hankkivat todistuksia, jotka osoittavat virheellisesti, että kyseinen malli oli jo luotu aikaisemmin kolmannessa valtiossa. Lausunnon 3.1.3 kohdassa todetaan, että tästä syystä on viitattava julkiseksi tekemiseen unionissa toimivien tahojen keskuudessa ennen viitepäivämäärää.
Näin ollen asetuksen N:o 6/2002 esitöistä ilmenee, että mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan sisältämällä poikkeuksella, joka koskee tapauksia, joissa kyseisessä säännöksessä luetellut seikat eivät voi merkitä julkiseksi tulemista, pyritään estämään se, että sellaiset vaikeasti todennettavat seikat, joiden väitetään tapahtuneen kolmansissa valtioissa, voisivat merkitä tällaista julkiseksi tulemista, eikä sillä pyritä erottamaan eri toimialoja unionin sisällä ja estämään sitä, että sellaiset seikat, jotka koskevat tiettyä toimialaa ja joita unionissa muulla alalla toimivat tahot eivät kohtuudella ole voineet tietää, voisivat merkitä julkiseksi tulemista.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti valituksenalaisen tuomion 122 kohdassa, että asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”ala” ei rajoitu sen tuotteen alaan, johon riidanalainen malli aiotaan sisällyttää tai johon sitä aiotaan soveltaa.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa, että erilaiseen tuotteeseen kuin se, jota myöhempi malli koskee, sisältyvä tai siihen sovellettava aikaisempi malli on lähtökohtaisesti merkityksellinen arvioitaessa myöhemmän mallin uutuutta asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Edellä esitetyistä päätelmistä nimittäin seuraa se, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 123 kohdassa – mainitussa 5 artiklassa suljetaan pois se, että malli voitaisiin katsoa uudeksi, jos sama malli on aikaisemmin tullut julkiseksi yleisön keskuudessa, riippumatta siitä, mikä on se tuote, johon aikaisempi malli on tarkoitus sisällyttää tai johon sitä on tarkoitus soveltaa.
Näin ollen ESS:n ensimmäinen valitusperuste on hylättävä.
ESS:n toinen valitusperuste, joka perustuu asetuksen N:o 6/2002 61 artiklan virheelliseen soveltamiseen
Toisessa valitusperusteessaan ESS katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin ylitti laillisuusvalvontansa rajat ja sovelsi siten virheellisesti asetuksen N:o 6/2002 61 artiklaa, kun se valituksenalaisen tuomion 137 kohdan viimeisessä virkkeessä totesi, että ”[se, että peitelevyt soveltuvat teolliseen käyttöön,] ei kuitenkaan vastoin [ESS:n] oletusta tarkoita, ettei niitä voitaisi käyttää muissa paikoissa, muun muassa suihkussa, jossa niiden täytyy tavallisesti kantaa pienempiä painoja”.
EUIPO:n kolmas valituslautakunta ei nimittäin EES:n mukaan lausunut mitään Blücher-luetteloissa mainituista painoluokista tai niiden merkityksestä eikä myöskään niiden merkityksellisyydestä mallin uutuuden tai yksilöllisyyden arvioinnissa. ESS lisää, että valituksenalaisen tuomion 137 kohdan viimeinen virke oli hyödytön unionin yleisen tuomioistuimen päätyessä mainitun tuomion 138 kohdasta ilmenevään päätelmään, joka alkaa sanoilla ”on kuitenkin niin, että”.
Tältä osin on todettava, että ESS:n toinen valitusperuste on hylättävä tehottomana. Valituksenalaisen tuomion 138 kohta, joka sisältää unionin yleisen tuomioistuimen päätelmän EUIPO:n kolmannen valituslautakunnan tekemästä virheestä, nimittäin alkaa sanoilla ”on kuitenkin niin, että”, mikä osoittaa, että valituksenalaisen tuomion 137 kohdan sisältämä arviointi on lopulta ylimääräinen perustelu, kuten ESS myöntää kirjelmissään.
Sitä paitsi on korostettava, että viimeksi mainittua arviointia ei ole pidettävä sen unionin yleisen tuomioistuimen esittämän päätelmän perusteena, joka sisältyy kyseisen tuomion 138 ja 139 kohtaan ja jonka mukaan EUIPO:n kolmas valituslautakunta teki virheen määrittämällä tämän tuomion 23 kohdassa olevan kuvan keskellä olevan peitelaatan ”suihkun vesilukoksi”.
ESS:n toinen valitusperuste on siis hylättävä.
EUIPO:n kolmas valitusperuste, joka perustuu asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä saman asetuksen 6 ja 7 artiklan kanssa, virheelliseen soveltamiseen
Asianosaisten lausumat
EUIPO väittää kolmannessa valitusperusteessaan lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 131 ja 132 kohdassa, että riidanalaisen mallin yksilöllisen luonteen tutkimisessa asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla vertailtavien mallien kattamien tuotteiden luonne vaikuttaa siihen, voiko merkityksellinen asiantunteva käyttäjä tuntea aikaisemman mallin.
EUIPO katsoo ensiksi, että jos aikaisempi malli on tullut julkiseksi asetuksen 6/2002 7 artiklan mukaisesti, sitä on verrattava myöhempään malliin. Se seikka, että julkiseksi tulemisen tutkimiseen liittyvät ”alalla toimivat tahot”, ei vaikuta tähän päätelmään. EUIPO väittää, että kyseisessä 7 artiklassa luodaan oikeudellisen fiktio, jonka mukaan sekä aikaisemman mallin kattaman alan ammattimaisen yleisön että riidanalaisen mallin kattaman tuotetyypin asiantuntevien käyttäjien oletetaan tuntevan jokaisen ”julkiseksi tulleen” mallin. Tätä toteamusta vahvistaa mainitun 7 artiklan 1 kohdassa käytetyn käsitteen ”tulla julkiseksi” yleisluonteisuus.
Viittaus ”alalla toimiviin tahoihin” on EUIPO:n mukaan merkityksellinen vain silloin, kun poiketaan säännöstä, jonka mukaan kaikenlainen saattaminen yleisön saataville on pätevää julkistamista. Aikaisemman mallin julkiseksi tuleminen on näin ollen tehoton, jos on osoitettu, että kyseisen alan ammattilaisella ei ole kohtuullista mahdollisuutta saada tietoa julkiseksi tulemisesta. Viittaus ”alalla toimiviin tahoihin” ainoastaan korostaa tällaisen vailla minkäänlaista oikeusvaikutusta olevan julkiseksi tulemisen poikkeuksellisuutta.
Toiseksi unionin yleisen tuomioistuimen esittämää lähestymistapaa sovellettaessa vaadittaisiin EUIPO:n mukaan mitättömyysvaatimuksen tekijää esittämään näyttöä kahdesta julkiseksi tulemisesta, joista ensimmäinen koskee julkiseksi tulemista ”alalla toimivien tahojen” keskuudessa ja toinen julkiseksi tulemista riidanalaisen mallin kattaman tuotetyypin käyttäjien keskuudessa. Tällaisella vaatimuksella lisättäisiin edellytys, joka ei ole asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdan sanamuodon eikä sen tarkoituksen mukainen. EUIPO:n mukaan nimittäin mitättömyysvaatimuksen tekijän on osoitettava ainoastaan mallin saattaminen yleisön saataville, ei sitä, että asiantuntijat tietävät tästä julkiseksi tulemisesta tai että asiantuntevat käyttäjät tuntevat aikaisemman mallin kattamat tavarat.
Lopuksi EUIPO väittää, että asetuksen N:o 6/2002 7 artiklassa tarkoitettua käsitettä ”julkiseksi tuleminen” on tulkittava samalla tavoin kuin sitä sovelletaan asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa uutuuden vaatimukseen tai saman asetuksen 6 artiklassa yksilölliseen luonteeseen. Jos mainitun asetuksen 6 artiklan mukaisessa tutkimisessa vaaditaan lisäksi osoittamaan se, että riidanalaisen mallin asiantunteva yleisö tunnistaa aikaisemman mallin, tämä voi johtaa siihen, että mallin yksilöllinen luonne tunnustetaan, vaikka malli ei ole uusi, mikä olisi epäjohdonmukainen lopputulos.
Näin ollen EUIPO katsoo, ettei unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt nyt käsiteltävässä asiassa ohjeistaa EUIPO:n kolmatta valituslautakuntaa varmistamaan, voivatko suihkun vesilukon käyttäjät tuntea Blücher-yrityksen lattiakaivon.
Group Nivelles vaatii, että EUIPO:n kolmas valitusperuste hylätään.
Yhdistynyt kuningaskunta, joka on EUIPO:ta tukeva väliintulija asiassa C‑405/15 P, katsoo, että EUIPO:n kolmas valitusperuste on perusteltu.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Sen tuotteen, johon malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, tunnistamisen merkityksellisyydestä asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan mukaisen mallin yksilöllisen luonteen tutkimisessa unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 129 kohdassa, että huomioon otettava käyttäjä on sen tuotteen käyttäjä, johon malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan. Valituksenalaisen tuomion 131 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tältä osin ei voida sulkea pois sitä, että tuotteen, johon mallia sovelletaan tai johon se sisältyy, asiantunteva käyttäjä tuntee myös erilaisiin tuotteisiin liittyviä olemassa olevia malleja, vaikka tällaista tuntemusta ei myöskään voida automaattisesti olettaa.
Tällä perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa, että tuotteen, johon aikaisempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, tunnistaminen, johon on vedottu myöhemmän mallin asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa tarkoitetun yksilöllisen luonteen riitauttamiseksi, on merkityksellinen tässä arvioinnissa. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan kyseinen tuote tunnistamalla voidaan nimittäin määrittää, tunteeko sen tuotteen, johon myöhempi malli soveltuu tai johon sitä sovelletaan, asiantunteva käyttäjä aikaisemman mallin. Unionin yleinen tuomioistuin totesi mainitussa 132 kohdassa, että vain jos tämä viimeksi mainittu edellytys täyttyy, aikaisempi malli voi olla esteenä myöhemmän mallin yksilöllisen luonteen tunnustamiselle.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 133 kohdassa, että sellaisen tuotteen tunnistaminen, johon mitättömyysvaatimuksen tueksi vedottu aikaisempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, ei ole merkityksellinen riidanalaisen mallin asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitetun uutuuden arvioinnissa, mutta sillä on kuitenkin merkitystä riidanalaisen mallin asetuksen 6 artiklassa tarkoitetun yksilöllisen luonteen arvioinnissa.
Tältä osin EUIPO ei kiistä sitä, että sen tuotteen, johon vertaillut mallit sisältyvät tai joihin niitä sovelletaan, luonteen erilaisuus voi vaikuttaa siihen yleisvaikutelmaan, jonka riidanalaisen mallin asiantunteva käyttäjä niistä saa. EUIPO katsoo erityisesti, että vertailtujen mallien kattamien tuotteiden käyttöön liittyvät edellytykset ovat merkityksellisiä ja voivat tietyissä tapauksissa vaikuttaa asiantuntevan käyttäjän saamaan yleisvaikutelmaan.
EUIPO:n mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki kuitenkin oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 131 ja 132 kohdassa, että niiden tuotteiden, joihin verratut mallit sisältyvät tai joihin niitä sovelletaan, luonne vaikuttaa sellaisen tuotteen, johon myöhempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, asiantuntevan käyttäjän mahdollisuuteen tunnistaa aikaisempi malli ja että vain jos tämä tunnistamista koskeva edellytys täyttyy, aikaisempi malli voi olla esteenä myöhemmän mallin yksilöllisen luonteen tunnustamiselle.
Tältä osin on muistettava, että asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan mukaan mallia pidetään luonteeltaan yksilöllisenä, jos asiantuntevan käyttäjän siitä saama yleisvaikutelma eroaa yleisvaikutelmasta, jonka hän on saanut muista malleista, jotka ovat tulleet julkisiksi. Unionin tuomioistuin on aiemmin katsonut, että asiantuntevan käyttäjän käsite, jota ei määritellä mainitussa asetuksessa, voidaan ymmärtää sellaisen käyttäjän määritelmäksi, joka ei ole keskimääräisen tarkkaavainen vaan erityisen tarkkaavainen joko henkilökohtaisen kokemuksensa tai kyseisen alan laajan tuntemuksensa vuoksi (ks. vastaavasti tuomio 20.10.2011, PepsiCo v. Grupo Promer Mon Graphic,
C‑281/10 P
,
EU:C:2011:679
,
kohta).
On totta, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan määrite ”asiantunteva” viittaa siihen, että vaikka käyttäjä ei ole suunnittelija tai tekninen asiantuntija, hän tuntee kyseisellä alalla olemassa olevia erilaisia malleja ja jossain määrin näiden mallien yleensä sisältämiä osatekijöitä ja hänen tarkkaavaisuutensa taso on suhteellisen korkea hänen käyttäessään kyseisiä tuotteita, koska hän on kiinnostunut niistä (tuomio 20.10.2011, PepsiCo v. Grupo Promer Mon Graphic,
C‑281/10 P
,
EU:C:2011:679
,
kohta).
Asiantuntevan käyttäjän käsitettä ei kuitenkaan pidä tulkita siten, että vain jos kyseinen käyttäjä tuntee aikaisemman mallin, tämä aikaisempi malli voi olla esteenä myöhemmän mallin yksilöllisen luonteen tunnustamiselle. Tällainen tulkinta on ristiriidassa asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan kanssa.
Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o 6/2002 5 ja 6 artiklan mukaan mallin uutuuden ja yksilöllisen luonteen toteamiseksi tätä mallia on verrattava toiseen malliin vain, jos tämä toinen on tullut julkiseksi.
Kun mallin katsotaan tulleen julkiseksi asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, tämä julkiseksi tuleminen pätee sekä asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitettuun sen mallin, johon julkiseksi tullutta mallia verrataan, uutuuden tutkimiseen että ensimmäisen mallin saman asetuksen 6 artiklassa tarkoitetun yksilöllisen luonteen tutkimiseen.
Lisäksi – kuten tämän tuomion 98–103 kohdasta ilmenee – asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”ala” ei rajoitu sen tuotteen alaan, johon kyseinen malli aiotaan sisällyttää tai johon sitä aiotaan soveltaa.
Valituksenalaisen tuomion 132 kohdasta ilmenevä unionin yleisen tuomioistuimen arviointi merkitsee sitä, että asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua mallin yksilöllistä luonnetta tutkittaessa on vaadittava, että riidanalaisen mallin asiantunteva käyttäjä tuntee aikaisemman mallin, jonka julkiseksi tuleminen on jo osoitettu mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Kuitenkaan mainitussa 7 artiklan 1 kohdassa ei ole mitään, minkä perusteella voitaisiin katsoa, että olisi välttämätöntä, että sen tuotteen, johon riidanalainen malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan, asiantunteva käyttäjä tuntee aikaisemman mallin, jos aikaisempi malli sisältyy tuotteeseen, joka kuuluu eri teollisuudenalaan kuin tuote, johon riidanalainen malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan.
Jos unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa esittämä arviointi olisi hyväksyttävä, riidanalaista mallia koskevan mitättömyysvaatimuksen tekijän pitäisi osoittaa paitsi se, että aikaisempi malli on tullut julkiseksi asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, myös se, että sen mallin, jonka voimassaolo on riitautettu, asiantunteva yleisö tuntee aikaisemman mallin.
Tämä nimittäin merkitsisi sitä, että on osoitettava kaksi julkiseksi tulemista, joista ensimmäinen koskee julkiseksi tulemista ”alalla toimivien tahojen” keskuudessa ja toinen julkiseksi tulemista riidanalaisen mallin tuotetyypin käyttäjien keskuudessa. Paitsi että tällainen vaatimus olisi tämän tuomion 129 kohdassa esitetyn käsitteen ”ala” tulkinnan vastainen, sen myötä lisättäisiin edellytys, joka ei ole asetuksen N:o 6/2002 7 artiklan 1 kohdan sanamuodon eikä tarkoituksen mukainen, eikä se olisi sovitettavissa yhteen mainitun asetuksen 10 artiklan 1 kohdasta johdetun periaatteen kanssa, jonka mukaan yhteisömallin antaman suojan piiriin kuuluvat kaikki mallit, joista asiantunteva käyttäjä ei saa erilaista yleisvaikutelmaa.
Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen vaatiessaan valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa, että riidanalaisen mallin asiantunteva käyttäjä tuntee tuotteen, johon aikaisempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan.
Tästä huolimatta on todettava, että nämä päätelmät, jotka ilmenevät valituksenalaisen tuomion 132 kohdasta, ovat osa analyysiä, jonka perusteella unionin yleinen tuomioistuin teki mainitun tuomion 124 ja 133 kohdassa päätelmän, jonka mukaan kyseinen ala on merkityksellinen asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa tarkoitetussa mallin yksilöllisen luonteen arvioinnissa. EUIPO ei kiistänyt tätä päätelmää valituksessaan.
Tästä seuraa, että EUIPO:n kolmas valitusperuste on hylättävä tehottomana.
Näin ollen ESS:n ja EUIPO:n valitukset on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska nyt käsiteltävässä asiassa Group Nivelles ja EUIPO ovat vaatineet asian C‑361 P osalta ESS:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska ESS on hävinnyt asian, ESS on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Group Nivellesille ja EUIPO:lle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, mikä lisäksi on todettava, että se vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Koska Group Nivelles on vaatinut asian C‑405/15 P osalta EUIPO:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska EUIPO on hävinnyt asian, EUIPO on velvoitettava korvaamaan Group Nivellesille aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, mikä lisäksi on todettava, että EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Koska ESS on vaatinut EUIPO:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut vain kolmannen valitusperusteen osalta ja koska EUIPO on hävinnyt asian, EUIPO on myös velvoitettava korvaamaan lisäksi yksi kolmasosa ESS:lle asiassa C‑405/15 P aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista; loput kaksi kolmasosaa jäävät ESS:n vastattaviksi.
Työjärjestyksen 140 artiklan, jota sovelletaan kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla myös valituksen käsittelyyn, 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltiot ja toimielimet, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Asiassa C‑405/15 P Yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Valitukset asioissa C‑361/15 P ja C‑405/15 P hylätään.

2)
Asiassa C‑361/15 P Easy Sanitary Solutions BV vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Group Nivelles NV:n ja Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) oikeudenkäyntikulut mainitussa asiassa.

3)
Asiassa C‑405/15 P EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Group Nivelles NV:n oikeudenkäyntikulut mainitussa asiassa.

4)
EUIPO velvoitetaan korvaamaan yksi kolmasosa Easy Sanitary Solutions BV:n oikeudenkäyntikuluista asiassa C‑405/15 P, ja loput kaksi kolmasosaa jäävät Easy Sanitary Solutions BV:n vastattaviksi.

5)
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeuskäyntikuluistaan asiassa C‑405/15 P.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.
(
)	Tämän tuomion 58, 61 ja 96 kohtaan on tehty kielellisiä muutoksia sen ensimmäisen julkaisemisen jälkeen.