CELEX: 62016TJ0062
Euroopa Liidu kaubamärk
Vastulausemenetlus
Euroopa Liidu kujutismärgi PUMA taotlus
Varasemad rahvusvahelised kujutismärgid PUMA
Suhteline keeldumispõhjus
Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 5 (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 8 lõige 5)

Vaidluse taust
Doosan Infracore Co. Ltd (kelle asemele astus menetlusse astuja Doosan Machine Tools Co. Ltd) esitas 27. novembril 2012 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) vastavalt nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusele (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (
ELT 2009, L 78, lk 1
), muudetud redaktsioonis (asendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrusega (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (
ELT 2017, L 154, lk 1
)), ELi kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on järgmine kujutismärk:
Kaubad, mille jaoks registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud redaktsioon) klassi 7 ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „tööpingid; CNC tööpingid (raaljuhtimine); töötlemiskeskused, treikeskused; elektroerosioonpingid“.
Kaubamärgitaotlus avaldati 17. jaanuari 2013. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
nr 12/2013.
Hageja Puma SE esitas 16. aprillil 2013 määruse nr 207/2009 artikli 41 (nüüd määruse 2017/1001 artikkel 46) alusel taotletud kaubamärgi registreerimisele vastulause kõigi eespool punktis 3 nimetatud kaupade osas.
Vastulause tugines järgmistele varasematele kaubamärkidele:
–
varasem rahvusvaheline kujutismärk, mis registreeriti 22. juulil 1991 numbri 582886 all ja mida on pikendatud kuni 22. juulini 2021, mis kehtib Saksamaal, Austrias, Beneluxi riikides, Bulgaarias, Küprosel, Taanis, Hispaanias, Eestis, Prantsusmaal, Soomes, Kreekas, Ungaris, Itaalias, Lätis, Leedus, Poolas, Portugalis, Tšehhi Vabariigis, Rumeenias, Ühendkuningriigis, Slovakkias ja Sloveenias ning on kujutatud järgmiselt:
–
varasem rahvusvaheline kujutismärk, mis registreeriti 12. aprillil 1978 numbri 437626 all ja mida on pikendatud kuni 12. aprillini 2028, mis kehtib Saksamaal, Austrias, Beneluxi riikides, Prantsusmaal, Hispaanias, Ungaris, Itaalias, Portugalis, Tšehhi Vabariigis, Rumeenias, Slovakkias ja Sloveenias ning on kujutatud järgmiselt:
Varasem rahvusvaheline kujutismärk nr 582886, mis tähistab muu hulgas klassidesse 7, 18, 25 ja 28 kuuluvaid kaupu, mis vastavad iga klassi osas järgmisele kirjeldusele:
–
klass 7: „seadmed puidu, naha, plastide töötlemiseks; õmblusmasinad, paberimasinad, poleerimismasinad (v.a kodumajapidamises kasutatavad), pressid (tööpingid), stantsimispingid ja mulgustamismasinad, seadmed teritamiseks ja lihvimiseks, tööstuslikud lõikurid, tekstiilitööstuse masinad, pakkemasinad, jahvatusseadmed; tööpingid; mootorid (v.a maismaasõidukitele); elektromagnetilised liitmikud ja ülekanderihmad (v.a maismaasõidukitele); mehaaniliselt käitatavad põllutööriistad ja -seadmed; põllutöömasinad“;
–
klass 18: „nahk- ja tehisnahktooted (mis kuuluvad sellesse klassi); käekotid ja muud vutlarid, mida ei ole kohandatud toodete jaoks, mida need on mõeldud mahutama, ning väikesed nahktooted, eelkõige peenrahakotid, rahakotid, võtmetaskud; käekotid, dokumendimapid, hoiukotid ja ostukotid, koolikotid ja ranitsad, matkakotid, seljakotid, kotikesed, võistluskotid, transpordi- ja hoiukotid pidevaks kasutamiseks ning nahast, sünteetilistest materjalidest ja/või kangast ning tekstiilist reisikotid; reisitarvikute kotid (nahast); portupeed (rihmad); loomanahad; käsi- ja reisikohvrid; nahast ja tehisnahast taskuvõtmehoidjad; vihmavarjud, päikesevarjud ja jalutuskepid; piitsad, sadulsepatooted; jalgrattakotid“;
–
klass 25: „rõivad, jalatsid, peakatted; jalatsite osad ja komponendid, tallad, sisetallad ja ravitallad, kontsad, saabaste pealsed, jalatsite libisemisvastased tallad, jäärauad ja naelikud; tugevdav vaheriie, rõivaste valmistaskud; korsett-tooted; saapad, sussid ja lahtise kannaga kingad, tuhvlid; valmisjalatsid, tänava-, spordi-, vabaaja-, treening-, jooksu-, võimlemis- ja veejalatsid ning füsioloogilised jalanõud (mis kuuluvad sellesse klassi), tennisejalatsid; säärekaitsmed ja kedrid, nahast säärekaitsmed ja kedrid, retuusid, säärised, kingakedrid; treeningrõivad, võimlemispüksikud ja ‑trikood, jalgpallipüksid ja -särgid, tennisesärgid ja ‑püksid, suplus- ja rannarõivad ning -komplektid, supel- ja ujumispüksid ja ujumisrõivad, sh kaheosalised komplektid, spordi- ja vabaajarõivad ja ‑komplektid (sh trikoo- ja džörsirõivad ja ‑komplektid), ka kehaliseks treeninguks, jooksmiseks või vastupidavusjooksuks ja võimlemiseks, lühikesed ja pikad spordipüksid, kampsunid, džemprid, T-särgid, treeningpluusid, tennise- ja suusarõivad; vabaaja pealisrõivad ja ‑komplektid, pealisrõivad ja universaalsed komplektid, sukad (trikotaaž), jalgpallipõlvikud, kindad, sh nahkkindad, ka tehisnahast või sünteetilisest nahast, mütsid ja nokkmütsid, juuksepaelad, peapaelad ja higipaelad, sallid, rätid, rätikud, näokaitsmed, lipsud; vööd, anorakid ja parkad, palitud ja vihmajopid, mantlid, pluusid, jakid ja kuued, seelikud, püksikud ja püksid, sh teksariidest püksid, pulloverid ja erinevatest rõivaesemetest ning aluspesust kokku pandud komplektid; kindad murdmaasuusatamiseks või matkasuusatamiseks ja jalgrattasõiduks“;
–
klass 28: „mängud ja mänguasjad, sh miniatuursed jalatsid ja pallid (mänguasjadena), õhupallid; võimlemis- ja sporditarbed (mis kuuluvad sellesse klassi); kehalise treeningu, võimlemis- ja spordiseadmed ja ‑masinad; suusa-, tennise- ja kalapüügivarustus; suusad, suusasidemed, suusakepid; suusakandid, suusanahad; pallid ja täispuhutavad pallid (mänguasjad), sh spordi- ja mängupallid ja täispuhutavad pallid; hantlid, kuulid, kettad, vasaraheite vasarad; tennisereketid ning nende osad ja komponendid, sh käepidemed ja käepideme otsad, keeled, teibid ja gripid käepidemetele ja käepideme otsadele ja tennisereketi augu tugihülsid, pingpongi- või lauatennise-, sulgpalli- ja squashireketid, kriketi kurikad, golfi- ja jäähokikepid; tennise- ja sulgpallid; rulluisud ja uisud, lauatennise lauad; võimlemiskurikad, võimlemisrõngad, spordivõrgud, värava- ja pallivõrgud; spordikindad, sh väravavahi kindad; nukud, nukuriided, nukukingad, nukkude nokkmütsid ja mütsid, nukuvööd, nukupõlled; põlvekaitsmed, küünarnukikaitsmed, pahkluu- ja säärekaitsmed sportimiseks; tennisekohtuniku toolid; jõulupuuehted; kotid spordivarustuse ja -seadmete jaoks, mis on kohandatud toodete jaoks, mida need on mõeldud mahutama, golfikotid, tennise-, pingpongi-, sulgpalli- ja squashireketite, kriketi kurikate ja jäähokikeppide kotid ja vutlarid; kaks ühes rulluiskude/uiskude saapad, ka tugevdatud tallaga“.
Varasem rahvusvaheline kujutismärk nr 437626, mis tähistab klassidesse 18, 25 ja 28 kuuluvaid kaupu, mis vastavad iga klassi osas järgmisele kirjeldusele:
–
klass 18: „nahk- ja tehisnahktooted, sh kotid, käsi- ja reisikohvrid, transpordikotid, reisikotid, eelkõige spordiseadmete ja -rõivaste jaoks“;
–
klass 25: „rõivad, sh saapad, jalanõud, tuhvlid ja sussid, eelkõige rõivad ja jalatsid spordi, vabaajategevuste ja kehaliste harjutuste jaoks“;
–
klass 28: „mängud ja mänguasjad, seadmed kehaliste harjutuste jaoks, võimlemis- ja spordiseadmed, sh spordipallid“:
Vastulause põhjenduseks viidati varasema rahvusvahelise kujutismärgi nr 582886 puhul määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktis b (nüüd määruse 2017/1001 artikli 8 lõike 1 punkt b) ja selle määruse artikli 8 lõikes 5 (nüüd määruse 2017/1001 artikli 8 lõige 5) esitatud põhjustele ning varasema rahvusvahelise kujutismärgi nr 437626 puhul määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 toodud põhjusele.
Vastulausete osakond jättis 31. märtsil 2015 vastulause tervikuna rahuldamata. Ta lükkas esiteks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b alusel esitatud vastulause tagasi põhjendusel, et välja arvatud klassi 7 kuuluvad kaubad ning osad klassidesse 18, 25 ja 28 kuuluvad kaubad, mille puhul ei olnud hageja suutnud tõendada varasema rahvusvahelise kujutismärgi nr 582886 kasutamist, ei sarnane kõnealuse kaubamärgiga tähistatud muud kaubad taotletud kaubamärgiga hõlmatud kaupadega. Teiseks jättis ta määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 alusel esitatud vastulause rahuldamata põhjendusel, et üks selle artikli kohaldamise tingimustest ei ole täidetud, kuna hageja ei ole suutnud tõendada varasemate kaubamärkide väidetavat mainet.
Hageja esitas 28. mail 2015 EUIPO‑le määruse nr 207/2009 artiklite 58–64 (nüüd määruse 2017/1001 artiklid 66–71) alusel vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse.
EUIPO neljas apellatsioonikoda jättis 4. detsembri 2015. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) selle kaebuse rahuldamata. Ta jättis esiteks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b alusel esitatud vastulause rahuldamata kõigi vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaupade sarnasuse puudumise tõttu. Teiseks lükkas ta määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 alusel esitatud vastulause tagasi põhjendusega, et hoolimata vastandatud kaubamärkide väga suurest sarnasusest ei loo asjaomane avalikkus nende vahel mingit seost, arvestades, et kõnealuste kaubamärkidega hõlmatud kaubad ja nende sihtgrupid on täiesti erinevad ning et neil on nõrk eristusvõime. Lõpuks leidis ta, et hageja ei olnud suutnud tõendada, et käsitletaval juhul on tegemist taotletud kaubamärgiga varasemate kaubamärkide eristusvõime või maine ärakasutamise või kahjustamisega.
Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja EUIPO‑lt ja menetlusse astujalt.
EUIPO palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja palub Üldkohtul:
–
jätta vaidlustatud otsus muutmata ja hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaselt ei registreerita selle sätte lõike 2 tähenduses varasema kaubamärgi omaniku vastulause korral taotletavat kaubamärki, kui see on identne või sarnane varasema kaubamärgiga ning seda tahetakse registreerida kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nendega, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, kui varasema ühenduse kaubamärgi olemasolul on see omandanud Euroopa Liidus maine ja varasema siseriikliku kaubamärgi olemasolul on see omandanud maine asjaomases liikmesriigis ning kui taotletava kaubamärgi kasutamine ilma asjakohase põhjuseta kasutaks ära varasema kaubamärgi eristusvõimet või kahjustaks selle mainet.
Kuigi kaubamärgi põhiülesanne on küll osutada selle päritolule, on igal kaubamärgil endal lisaks autonoomne ja talle olemuslik majanduslik väärtus, mis seisab eraldi nende kaupade või teenuste majanduslikust väärtusest, mille jaoks see on registreeritud. Niisiis tagab määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 5 maineka kaubamärgi kaitse mis tahes taotluse vastu registreerida identne või sarnane kaubamärk, mis võib kahjustada maineka kaubamärgi kuvandit, isegi kui taotletava kaubamärgiga hõlmatud kaup ei ole analoogne sellega, mille jaoks varasem kaubamärk on registreeritud (22. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Sigla vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Elleni Holding (VIPS),
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
, punkt
, ja 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Aktieselskabet af 21. november 2001vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Parfums Givenchy (only givenchy),
T‑586/10
, ei avaldata,
EU:T:2011:722
, punkt
).
Viidatud sätte sõnastuse kohaselt on selle kohaldamisele seatud kolm tingimust, millest esimene on vastandatud kaubamärkide identsus või sarnasus, teine vastulause toetuseks viidatud varasema kaubamärgi maine ja kolmas ohu esinemine, et taotletud kaubamärgi kasutamine ilma asjakohase põhjuseta tooks kasutaks ära varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet või kahjustaks neid. Need tingimused on kumulatiivsed ning ka neist ainult ühe puudumisel ei ole see säte kohaldatav (vt 22. märtsi 2007. aasta kohtuotsus VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Esiteks olgu märgitud kahju kohta, mida võib varasema kaubamärgi eristusvõimele tekitada taotletud kaubamärgi kasutamine ilma asjakohase põhjuseta, et selline kahju võib tekkida, kui varasem kaubamärk ei suuda enam luua vahetut seost kaupadega, mille jaoks see on registreeritud ja kasutusel. Selline oht tähendab niisiis varasema kaubamärgi „lahjendamist“ või „järkjärgulist õõnestamist“ sel teel, et hajutatakse kaubamärgi identiteeti ja mõju sihtgrupi tajule (vt 22. märtsi 2007. aasta kohtuotsus VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks, ilma asjakohase põhjuseta taotletud kaubamärgi kasutamisega varasema kaubamärgi maine kahjustamise kohta tuleb märkida, et sellise kahjustamisega on tegu, kui sihtgrupp võib tajuda taotletud kaubamärgiga hõlmatud kaupa või teenuseid nii, et varasema kaubamärgi köitvus nõrgeneb. Sellise kahjustamise oht on olemas eeskätt siis, kui nende kaupade või teenuste omadused või kvaliteet võivad avaldada maineka varasema kaubamärgi kuvandile halba mõju seetõttu, et viimane on taotletud kaubamärgiga identne või sarnane (vt 22. märtsi 2007. aasta kohtuotsus VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kolmandaks tuleb varasema kaubamärgi eristusvõime või maine taotletud kaubamärgi ilma asjakohase põhjuseta kasutamisega ärakasutamise all mõista tuntud kaubamärgi ärakasutamise ja parasiitluse ilmseid juhtumeid või selle mainest kasu lõikamise katseid. Teisisõnu on tegemist ohuga, et maineka kaubamärgi kuvand või sellele omistatavad omadused kantakse üle taotletud kaubamärgiga tähistatavatele kaupadele, mille tõttu on neid tänu sellisele varasema maineka kaubamärgiga seostamisele kergem turustada (vt 22. märtsi 2007. aasta kohtuotsus VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks nähtub kohtupraktikast, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 eeldatakse, et seal nimetatud kolme rikkumise asetleidmine on varasema ja hilisema kaubamärgi teatud sarnasuse tagajärg, mille tõttu sihtgrupp seostab neid kaubamärke, see tähendab loob nende vahel seose, olgugi et ta ei aja neid omavahel segi (vt selle kohta 14. detsembri 2012. aasta kohtuotsus Bimbo vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Grupo Bimbo (GRUPO BIMBO),
T‑357/11
, ei avaldata,
EU:T:2012:696
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Asjaolu, et asjaomane avalikkus tajub taotletud kaubamärgi ja varasema kaubamärgi vahel niisuguse seose olemasolu, on seega kaudne tingimus, mis on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldamisel oluline (vt selle kohta 10. mai 2007. aasta kohtuotsus Antartica vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Nasdaq Stock Market (nasdaq),
T‑47/06
, ei avaldata,
EU:T:2007:131
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 11. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Coca-Cola vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Mitico (Master),
T‑480/12
,
EU:T:2014:1062
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kui sihtgrupp sellist seost ei taju, ei kujuta hilisema kaubamärgi kasutamine endast varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist ega kahjusta seda (vt selle kohta 30. aprilli 2009. aasta kohtumäärus Japan Tobacco vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑136/08 P
, ei avaldata,
EU:C:2009:282
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Viimaks nähtub kohtupraktikast, et seda, kas asjaomane avalikkus tajub vastandatud kaubamärkide vahel seost, tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid tegureid, nende hulgas vastandatud kaubamärkide vahelise sarnasuse ulatust, vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaupade või teenuste laadi, sealhulgas nende kaupade või teenuste sarnasuse või erinevuse ulatust, ning samuti sihtgruppi, varasema kaubamärgi mainekust, selle olemuslikku või kasutamise käigus tekkinud eristusvõime tugevust ja tõenäosust, et sihtgrupp võib kaubamärgid omavahel segi ajada (vt selle kohta 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
punktid 41 ja 42; 30. aprilli 2009. aasta kohtumäärus Japan Tobacco vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑136/08 P
, ei avaldata,
EU:C:2009:282
, punkt
, ja 6. juuli 2012. aasta kohtuotsus Jackson International vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Royal Shakespeare (ROYAL SHAKESPEARE),
T‑60/10
, ei avaldata,
EU:T:2012:348
, punkt
).
Neist sissejuhatavatest kaalutlustest lähtudes tuleb hinnata hageja argumente, millega ta põhjendab oma ainsat väidet, mis käsitleb määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 rikkumist.
Apellatsioonikoda leidis vaidlustatud otsuse punktis 32, et on väga ebatõenäoline, et asjaomane avalikkus loob seose vastandatud kaubamärkide vahel, sest nendega tähistatud kaubad on täiesti erinevad, ei esine asjaomaste kaupade mis tahes seostamist ning sihtgrupid, kellele need kaubad on suunatud, on täiesti erinevad. Apellatsioonikoda märkis, et eespool viidatud tegurid varjutavad kõik muud sellised tegurid, mis võiksid kaasa aidata seose tekkimisele, nagu vastandatud kaubamärkide suur sarnasus või varasemate kaubamärkide väidetav hea maine. Lisaks kinnitas ta vaidlustatud otsuse punktis 35 asjaolu kohta, et kutseala asjatundjatest avalikkus võib hõlmata ka rõivastest ja spordist huvitatud isikuid, et see ei muuda seda järeldust mingil moel, sest arvestades käsitletavate kaupade erinevusi, ei teki kutseala asjatundjatel seost omaenda spordi‑ ja vabaajaharrastustega, kui nad puutuvad taotletud kaubamärgiga kokku, kasutades asjaomase kaubamärgiga tähistatud klassi 7 kuuluvaid kaupu. Lisaks leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 36 sisuliselt, et varasemate kaubamärkide nõrk olemuslik eristusvõime põhjendab samuti tema järeldust, et vastandatud kaubamärkide vahel ei ole seost. Lõpuks jõudis ta vaidlustatud otsuse punktis 37 seisukohale, et kuna asjaomane avalikkus ei loo seost vastandatud kaubamärkide vahel, ei saa taotletud kaubamärgi kasutamisega kasutada ära varasemate kaubamärkide mainet või eristusvõimet ning see ei kahjusta neid.
Hageja väidab, et apellatsioonikoda tegi määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 alusel läbi viidud analüüsis vigu nii järeldades, et asjaomane avalikkus ei loo seost varasemate kaubamärkidega, kui ka asudes seisukohale, et taotletud kaubamärk ei kasuta ära varasemate kaubamärkide mainet ega eristusvõimet. Eelkõige väidab ta, et apellatsioonikoja hinnang, et asjaomane avalikkus ei loo mingit seost vastandatud kaubamärkide vahel, on ekslik osas, milles see tugineb asjaolule, et kaubad ja sihtgrupid on iga käsitletava kaubamärgi puhul erinevad. Hageja leiab sisuliselt, et ei ole oluline, et kõnealused kaubad on erinevad, kui vastandatud kaubamärgid on väga sarnased ning kui varasemad kaubamärgid on erakordselt mainekad. Niisiis ei pööranud hageja arvates apellatsioonikoda küllaldaselt tähelepanu muudele teguritele, mida tuleb võtta arvesse vastandatud kaubamärkide vahelise seose kindlakstegemisel, see tähendab nende kaubamärkide väga suurele sarnasusele, varasemate kaubamärkide mainekusele ja eristusvõime suurusele. Silmas pidades eespool viidatud tegureid ja vastandatud kaubamärkide sihtgruppide kattuvust, leiab ta, et taotletud kaubamärgi puhul tajuvad kõik tarbijad, sealhulgas kutseala asjatundjad, vahetut seost varasemate kaubamärkidega.
EUIPO ja menetlusse astuja ei nõustu hageja argumentidega.
EUIPO väidab, et vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasolu hindamisel võttis apellatsioonikoda nõuetekohaselt arvesse muid tegureid, nagu varasemate kaubamärkide nõrk olemuslik eristusvõime ja hageja väidetud maine, see tähendab hea maine.
Lisaks toovad EUIPO ja menetlusse astuja esile, et apellatsioonikoja hinnang vastandatud kaubamärkide vahelise seose puudumise kohta on täiesti põhjendatud, võttes arvesse, et asjaomaste kaubamärkide sihtgrupp ja nendega hõlmatud kaubad on täiesti erinevad.
Asjaomane avalikkus
Tuleb rõhutada, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldamiseks on eelnevalt vaja määratleda asjaomane avalikkus, samamoodi nagu sama artikli lõike 1 kohaldamisel. Konkreetsemalt kõnealusest sihtgrupist lähtudes tuleb hinnata vastandatud kaubamärkide vahelise sarnasuse olemasolu, varasemate kaubamärkide võimalikku mainet, vastandatud kaubamärkide vahelist seost ja viimaks, kas varasemate kaubamärkide mainet või eristusvõimet on kahjustatud või kas on tegemist nende kaubamärkide maine või eristusvõime ärakasutamisega.
Kohtupraktika kohaselt on sihtgrupp, kellest lähtudes hinnatakse, kas esineb mõni määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 nimetatud rikkumistest, erinev olenevalt rikkumise liigist, millele varasema kaubamärgi omanik viitab. Niisiis, kui tegemist on varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamisega, on asjaomane avalikkus, kellest tuleb lähtuda hindamisel, nende kaupade või teenuste keskmine piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas tarbija, mille jaoks taotletakse hilisema kaubamärgi registreerimist (vt selle kohta 12. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Antartica vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑320/07 P
, ei avaldata,
EU:C:2009:146
, punktid
–
). Kui seevastu tegemist on varasema kaubamärgi eristusvõime või maine kahjustamisega, siis on sihtgrupp, kellest lähtudes tuleb see hindamine läbi viia, nende kaupade või teenuste keskmine piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas tarbija, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud (vt selle kohta analoogia alusel 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
).
Apellatsioonikoda leidis vaidlustatud otsuse punktis 32, et sihtgrupid, kellele vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaubad on vastavalt suunatud, on täiesti erinevad. Nimelt märkis ta vaidlustatud otsuse punktis 33, et sihtgrupp, kellele on suunatud taotletud kaubamärgiga hõlmatud klassi 7 kuuluvad kaubad, koosneb „tehniliste kutsealade asjatundjatest, kes on väga kõrge kvalifikatsiooniga ja tegutsevad sektoris, millel ei ole absoluutselt mingit pistmist selliste rõivaste ja sporditoodete tootmisega, mille puhul on varasema[tel] kaubamärk[idel] väidetavalt maine“. Veel tõi ta vaidlustatud otsuse punktis 34 esile, et sihtgrupp, kellele varasemate kaubamärkidega hõlmatud kaubad on suunatud, on lai avalikkus, mis koosneb keskmistest tarbijatest, kes vajavad kõnealuste kaubamärkidega tähistatud kaupu, „et panna end riidesse ja valmistuda sportimiseks või vaba aja veetmiseks“. Lisaks märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 32, et on väga ebatõenäoline, et asjaomane avalikkus loob seose vastandatud kaubamärkide vahel. Vaidlustatud otsuse punktis 35 märkis ta sellega seoses, et „[a]sjaolu, et vastandatud kaubamärgid kuuluvad niivõrd erinevatele turgudele, takistaks tarbijaid rõivaste ja sporditoodete puhul mõtlemast [varasemate kaubamärkide] peale siis, kui nad puutuvad kokku [taotletud] kaubamärgiga vaidlusalustel seadmetel[; a]sjaolu, et kutseala asjatundjate hulka, kellele vaidlusalused kaubad on suunatud, [võivad] samuti kuuluda rõivastest ja spordist huvitatud isikud, ei muuda mingil moel seda järeldust[; v]astandatud kaubad on niivõrd erinevad, et [...] kõnealused kutseala asjatundjad ei loo seost omaenda spordi‑ ja vabaajaharrastustega, kui nad puutuvad [taotletud] kaubamärgiga kokku klassi 7 kuuluvaid vaidlusaluseid kaupu oma kutsealases tegevuses kasutades“.
Esiteks väidab hageja sisuliselt, et apellatsioonikoda ei määratlenud vaidlustatud otsuse punktides 31 ja 32 „asjaomast avalikkust“, kellest lähtudes tuleb hinnata ühelt poolt varasemate kaubamärkide mainele või eristusvõimele tekitatud kahju ja teiselt poolt nende kaubamärkide eristusvõime või maine ärakasutamist.
EUIPO vaidleb hageja etteheitele vastu. Ta leiab nimelt, et apellatsioonikoda võttis arvesse „nii laia avalikkust, mis koosneb keskmistest tarbijatest, kes vajavad kaupu, mille puhul eeldatakse, et varasema[tel] kaubamärk[idel] on maine, kui ka kutseala asjatundjatest koosnevat avalikkust, kellele [taotletud kaubamärk] on suunatud“. Menetlusse astuja ei ole selles küsimuses seisukohta võtnud.
Kõigepealt nähtub vaidlustatud otsuse punktidest 32–35 (vt eespool punkt 33), et apellatsioonikoda määratles selgelt asjaomased avalikkused, kellele iga vastandatud kaubamärgiga hõlmatud kaubad on suunatud, keskendudes nende täiesti erinevatele omadustele.
Seejärel selgub vaidlustatud otsuse punktist 35, et apellatsioonikoda hindas vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasolu lähtudes nii sihtgrupist, kellele on suunatud taotletud kaubamärgiga hõlmatud kaubad, kui ka sihtgrupist, kellele on suunatud varasemate kaubamärkidega tähistatud kaubad.
Lõpuks tuleb meenutada, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldamiseks on oluline, et on täidetud kaudne tingimus, et asjaomane avalikkus seostab vastandatud kaubamärke (vt selle kohta 10. mai 2007. aasta kohtuotsus nasdaq,
T‑47/06
, ei avaldata,
EU:T:2007:131
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 11. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Master,
T‑480/12
,
EU:T:2014:1062
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Kuna apellatsioonikoda järeldas vaidlustatud otsuse punktis 37, et täidetud ei olnud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 nimetatud rikkumistest ühe esinemise eeltingimus, see tähendab tingimus, et vastandatud kaubamärkide vahel peab olema seos, ei pidanud ta seega enam hindama, kas käesoleval juhul on tõendatud varasemate kaubamärkide eristusvõime või maine ärakasutamine või nende maine või eristusvõime kahjustamine. Pealegi märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 37 ja 40 üksnes täiendavalt, et hageja ei olnud esitanud sobivaid
prima facie
tõendeid ega asjakohaseid argumente, mis tõendaksid, et taotletud kaubamärk kasutaks ära varasemate kaubamärkide mainet või eristusvõimet või kahjustaks neid.
Peale selle tuleb märkida, et vaidlustatud otsusest ei nähtu, et apellatsioonikoda jättis hindamisel, kas tegemist on mõne määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 nimetatud rikkumisega, asjakohase asjaomase avalikkuse arvesse võtmata.
Seega tuleb hageja etteheide tagasi lükata.
Teiseks kritiseerib hageja apellatsioonikoja järeldust, et sihtgrupid, kellele iga vastandatud kaubamärgiga hõlmatud kaup on vastavalt suunatud, on erinevad, samas kui ta enda sõnul need kattuvad. Nimelt on ta seisukohal, et mis tahes liiki sihtgrupid, isegi kutseala asjatundjatest sihtgrupp, koosneb varasemate kaubamärkidega tähistatud kaupade tarbijatest.
EUIPO ja menetlusse astuja väidavad seevastu, et asjaomased avalikkused ei kattu.
Selles osas tuleb meenutada, et sihtgrupp, kellele teatud kaubamärk on suunatud, koosneb nende kaupade või teenuste keskmistest piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikest ja arukatest tarbijatest, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud või – vastavalt olukorrale – mille jaoks selle registreerimist taotletakse (vt selle kohta 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
).
Vaidlustatud otsuse punktis 33 leidis apellatsioonikoda õigesti, et silmas pidades nende olemust, on taotletud kaubamärgiga tähistatud kaubad suunatud kutseala asjatundjatele, see tähendab selliste tarbijate erikategooriale, kes puutuvad nende kaupadega kokku oma kutsetegevuse käigus. Lisaks olgu märgitud, et apellatsioonikoda ei eksinud, kui ta vaidlustatud otsuse punktis 34 leidis, et varasemate kaubamärkidega tähistatud kaubad on suunatud laiale avalikkusele. Seega oli tal õigus, kui ta vaidlustatud otsuse punktis 32 sisuliselt otsustas, et vastavad sihtgrupid, kellele iga vastandatud kaubamärk on suunatud, on erinevad (vt analoogia alusel 19. mai 2015. aasta kohtuotsus Swatch vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Panavision Europe (SWATCHBALL),
T‑71/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:293
, punkt
, ja 29. oktoobri 2015. aasta otsus Éditions Quo Vadis vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Gómez Hernández (QUO VADIS),
T‑517/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:816
, punkt
).
Oluline on tähelepanu juhtida ka sellele, et apellatsioonikoda täpsustas vaidlustatud otsuse punktis 35, et asjaolu, et kutseala asjatundjad, kellele on suunatud taotletud kaubamärgiga tähistatud kaubad, võib hõlmata ka rõivastest ja spordist huvitatud isikuid, ei muuda mingil moel järeldust, et selline sihtgrupp ei loo mingit seost omaenda spordi‑ ja vabaajaharrastuste ning taotletud kaubamärgi vahel, kui nad kasutavad oma kutsealases tegevuses selle kaubamärgiga tähistatud kaupu.
Seejuures ja vastupidi hageja väidetele ei nähtu vaidlustatud otsusest, et apellatsioonikoda ei võtnud hindamisel arvesse hüpoteesi, et sihtgrupid võivad kattuda. Lisaks tuleb märkida, et kuigi ei saa välistada, et teatud ajaoludel võivad vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaupade sihtgrupid osaliselt kattuda (vt selle kohta 29. märtsi 2012. aasta kohtuotsus You-Q vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Apple Corps (BEATLE),
T‑369/10
, ei avaldata,
EU:T:2012:177
, punkt
) ja et kutseala asjatundjad võivad teada varasemat kaubamärki, mis hõlmab laiale avalikkusele mõeldud kaupu või teenuseid, ei ole see piisav tõendamaks, et sellised kutseala asjatundjad loovad seose vastandatud kaubamärkide vahel (vt selle kohta 19. mai 2015. aasta kohtuotsus SWATCHBALL,
T‑71/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:293
, punkt
).
Seega tuleb hageja väide tagasi lükata.
Kolmandaks tuleb tagasi lükata hageja poolt kohtuistungil esitatud väide, mille kohaselt esiteks kaubamärgi „„lahjendamise“ juhtumil koosneb asjaomane avalikkus nende kaupade ja teenuste keskmistest tarbijatest, mille jaoks kaubamärgitaotlus esitati“, ja teiseks „„parasiitluse“ juhtumil koosneb asjaomane avalikkus nende kaupade ja teenuste tarbijatest, mille suhtes on varasemal kaubamärgil maine“.
Nimelt läheb eeltoodud väide vastuollu eespool punktis 32 meenutatud kohtupraktikaga, mille kohaselt esiteks koosneb asjaomane avalikkus, kellest lähtudes tuleb läbi viia hindamine, kas tegemist on varasemate kaubamärkide eristusvõime või maine väidetud ärakasutamisega, taotletud kaubamärgiga tähistatud kaupade keskmistest tarbijatest ja teiseks koosneb asjaomane avalikkus, kellest lähtudes tuleb läbi viia hindamine, kas varasema kaubamärgi mainet või eristusvõimet on kahjustatud, nende kaupade keskmistest tarbijatest, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud.
Eeltoodust lähtudes tuleb tagasi lükata kõik hageja etteheited ja kinnitada eespool punktis 33 osutatud nende asjaomaste avalikkuste määratlust, kellele on suunatud iga vastandatud kaubamärgiga hõlmatud kaubad, ning sedastada, et selles ei ole tehtud viga.
Vastandatud kaubamärkide sarnasus
Apellatsioonikoda järeldas vaidlustatud otsuse punktides 26 ja 42 sisuliselt, et vastandatud kaubamärgid on väga sarnased.
Hageja ei vaidle sellele hinnangule vastu.
Menetlusse astuja, tunnistades, et vastandatud kaubamärgid on teatud määral sarnased, leiab, et nende kirjatüübid erinevad üksteisest selgelt.
Selles osas piisab märkimisest, et apellatsioonikoda järeldas õigesti, et kõik vastandatud kaubamärgid sisaldavad sõnalist osa „puma“, mis on kirjutatud sarnases kirjatüübis, ja on seega väga sarnased (vt vaidlustatud otsuse punktid 26, 42 ja 43).
Lisaks oli põhjendatud apellatsioonikoja sisuline seisukoht, et vastandatud kaubamärkide sarnasust ei sea kahtluse alla varasemas rahvusvahelises kujutismärgis nr 582886 sellist kaslast kujutava kujutisosa esinemine, mis võib kujutada paremalt vasakule hüppavat puumat sõna „puma“ lõpuosa kohal (vt vaidlustatud otsuse punkt 26).
Seega tuleb nõustuda apellatsioonikoja hinnanguga vastandatud kaubamärkide suure sarnasuse kohta.
Varasemate kaubamärkide maine
Kaubamärgi mainet tuleb hinnata, lähtudes selle asjaomase avalikkuse tajust, kes koosneb nende kaupade või teenuste keskmistest piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikest ja arukatest tarbijatest, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud (vt 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuleb meenutada, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 ei ole mõistet „maine“ määratletud. Sellegipoolest nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, milles käsitletakse esimese nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 1989, L 40, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) artikli 5 lõike 2 (mille normatiivne sisu on sisuliselt identne määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikega 5) tõlgendamist, et mainet puudutava tingimuse täitmiseks peab märkimisväärne osa varasema kaubamärgiga tähistatud kauba või teenuste sihtgrupist teadma varasemat kaubamärki (vt selle kohta 6. veebruari 2007. aasta kohtuotsus Aktieselskabet af 21. november 2001vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – TDK Kabushiki Kaisha (TDK),
T‑477/04
,
EU:T:2007:35
, punkt
, ning 28. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Unicorn vs. EUIPO – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN-čerpací stanice),
T‑123/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:642
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb meenutada, et vastulausete osakond jättis vastulause rahuldamata osas, milles see tugines määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikele 5, kuna ta leidis, et hageja esitatud tõendid ei tõenda, et varasemad kaubamärgid on omandanud maine.
Apellatsioonikoda omakorda neid tõendeid ei hinnanud ja võttis aluseks seisukoha, et hageja väidetud maine on olemas. Sisuliselt leidis ta nimelt, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikel 5 põhinev vastulause tuleb igal juhul tagasi lükata põhjusel, et asjaomane avalikkus ei taju vastandatud kaubamärkide vahel seost.
Hageja heidab apellatsioonikojale ette, et ta „vältis mis tahes selge ja ühemõttelise järelduse tegemist“ varasemate kaubamärkide maine kohta. Täpsemalt leidis ta sisuliselt, et apellatsioonikoda ei võtnud arvesse tema väidet, et varasemad kaubamärgid on erakordselt mainekad.
Kohtuistungil kinnitas hageja, et tema arvates ei võtnud apellatsioonikoda nõuetekohaselt arvesse, kuivõrd mainekad on varasemad kaubamärgid, märkides, et ei ole võimalik jälgida spordiüritust, nägemata neid kaubamärke, mis sponsivad muu hulgas Euroopa suurimad jalgpallimeeskondi ja seonduvad kõige tuntumate sportlastega.
EUIPO vaidleb hageja argumendile vastu. Ta märgib nimelt, et apellatsioonikoda võttis väidetavat mainet arvesse. Lisaks rõhutas EUIPO kohtuistungil ühele Üldkohtu küsimusele vastates esiteks, et apellatsioonikoda oli teinud lõpliku otsuse, et varasematel kaubamärkidel on maine, ja teiseks viitas sellele, mida ta oli märkinud käesolevas asjas esitatud kostja vastuse punktides 33 ja 34.
Kõigepealt tuleb esile tuua, et EUIPO märkis oma kostja vastuse punktis 34, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldamiseks läbiviidud analüüsis „eeldas apellatsioonikoda, et väidetav maine on olemas, ja viis seega läbi oma analüüsi lähtudes põhimõttest, et varasematel kaubamärkidel on märkimisväärne maine, see tähendab hea maine“.
Menetlusse astuja väidab sisuliselt, et apellatsioonikoda ei teinud järeldust varasemate kaubamärkide maine kohta. Lisaks märkis ta kohtuistungil, et ta ei ole kindel, et apellatsioonikoda oli selles küsimuses võtnud lõpliku seisukoha.
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et olles üks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldamise kumulatiivsetest tingimustest, on varasema kaubamärgi või varasemate kaubamärkide maine ja eelkõige selle mainekus ühtlasi üks teguritest, millega peab arvestama, kui hinnatakse nii seda, kas sihtgrupp tajub seost varasemate kaubamärkide ja taotletud kaubamärgi vahel, kui ka tõenäosust, et üks selles sättes nimetatud kolmest rikkumisest esineb (vt selle kohta analoogia alusel 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
, ning 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Specsavers International Healthcare jt,
C‑252/12
,
EU:C:2013:497
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Varasema kaubamärgi või varasemate kaubamärkide maine olemasolu hindamine kujutab niisiis endast määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldatavuse analüüsimise üht vältimatut etappi. Järelikult eeldab selle artikli kohaldamine tingimata, et on lõplikult otsustatud, kas kõnealune maine on olemas või mitte, mis põhimõtteliselt välistab, et selle artikli võimaliku kohalduvuse hindamine viiakse läbi ähmase oletuse põhjal ehk sellise oletuse alusel, mis ei põhine tõdemusel konkreetse mainekuse kohta (2. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus The Tea Board vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie),
T‑625/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:742
, punkt
).
Kõnealusel juhtumil ei lähtunud apellatsioonikoda sellisest ähmasest oletusest. Nimelt nähtub vaidlustatud otsuse punktidest 27 ja 32, et selle analüüsi rajas ta seisukohale, et varasematel kaubamärkidel on hea maine.
Esiteks tuleb märkida, et otsustades lähtuda sellest seisukohast, ei hinnanud apellatsioonikoda täpsemalt, kas hageja oli piisavalt tõendanud varasemate kaubamärkide mainet ega ka kaubamärkide mainekust. Pealegi möönis ta ise otsesõnu sellise hindamise läbiviimata jätmist, kui ta märkis vaidlustatud otsuse punktis 27, et ta ei olnud selles küsimuses tõendeid hinnanud ja et ta piirdus lähtumisega sellest, et väidetav maine on olemas. Selles kontekstis ei saa EUIPO heita hagejale ette, et ta ei tõendanud apellatsioonikojas sellise maine olemasolu, mis on tuntud laiaulatuslikumalt kui üksnes varasemate kaubamärkide sihtgrupi poolt.
Teiseks ja vastupidi EUIPO väidetele tuleb märkida, et kuigi apellatsioonikoda tõi esile, et ta oli otsustanud oma analüüsi rajada oletusele, et hageja väidetud maine on olemas, ei võtnud apellatsioonikoda nõuetekohaselt arvesse kaubamärkide mainekust. Nimelt nähtub kohtuasja toimikust, et EUIPO organites oli hageja viidanud muu hulgas oma vastulause toetuseks 7. märtsil 2014 esitatud märkuste punktis 2 jj prestiižsele kaubamärgile, mis on väga tuntud. Vastupidi sellele, mida väitis apellatsioonikoda, ei viidanud ta lihtsalt heale mainele. Hageja oli toonud esile, et varasemate kaubamärkide maine on tuntud laiaulatuslikumalt kui üksnes nende kaubamärkidega tähistatud kaupade sihtgrupi poolt ja seega sisuliselt väitnud, et maine võib olla tuntud neile kutseala asjatundjatele, kellele on suunatud taotletud kaubamärk (vt eelkõige hageja vastulause toetuseks 7. märtsil 2014 esitatud märkuste punkt 2.3).
Seega on väär lähtekoht, mille apellatsioonikoda otsustas võtta aluseks määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 nimetatud väidetava rikkumise olemasolu hindamisel.
Varasemate kaubamärkide eristusvõime
Sisuliselt järeldas apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 36, et varasemate kaubamärkide olemuslik eristusvõime on nõrk.
Hageja väidab seevastu, et varasemad kaubamärgid on väga eristusvõimelised ja nende eristusvõime on nii kasutamise käigus omandatud kui ka olemuslik.
Kõigepealt olgu märgitud, et kohtupraktikast tuleneb, et kaubamärgi eristusvõimet tuleb hinnata, lähtudes selle asjaomase avalikkuse tajust, mis koosneb nende kaupade või teenuste keskmistest piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikest ja arukatest tarbijatest, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud (vt 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Esiteks, mis puudutab varasemate kaubamärkide olemuslikku eristusvõimet, siis selles osas tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt tuleb kaubamärgi eristusvõime tugevust hinnata üksnes neist kaupadest lähtudes, mille jaoks kaubamärk on registreeritud (vt selle kohta 22. juuni 1999. aasta kohtuotsus Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C‑342/97
,
EU:C:1999:323
, punkt
; vt ka analoogia alusel 12. veebruari 2004. aasta kohtuotsus Koninklijke KPN Nederland,
C‑363/99
,
EU:C:2004:86
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et selle kindlaks tegemiseks, kas kaubamärgil on eristusvõime seoses kaupadega, mida sellega tähistatakse, ei ole tähtsust asjaolul, et sama kaubamärki võidakse tajuda kirjeldavana seoses muude kaupadega (vt selle kohta 12. veebruari 2004. aasta kohtuotsus Koninklijke KPN Nederland,
C‑363/99
,
EU:C:2004:86
, punkt
).
Sellest järeldub, et mis tahes viide sellele, et kaubamärk on kirjeldav seoses muude kaupade või teenustega kui need, mida selle kaubamärgiga tähistatakse, ei saa õigustada väidet, et selle kaubamärgi eristusvõime on nõrgenenud.
Käesoleval juhul tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonikoda ei tuvastanud, et kaubad, mis on tähistatud varasemate kaubamärkidega, mille kasutamist hageja oli tõendanud, võivad esile tõsta selliseid omadusi nagu jõud ja võimsus ning et seega vihjab sõna „puma“ nende kaupade omadustele. Nimelt piirdus apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 36 märkimisega, et sõnaline osa „puma“ tähistab suurt kaslast, kes on tuntud oma jõu ja võimsuse poolest, ning viitab seega igat laadi kaupadele, mis sellistele omadustele viitavad (vt vaidlustatud otsuse punkt 36).
Kohaldades eespool punktis 75 meenutatud kohtupraktikat, tuleb seega asuda seisukohale, et apellatsioonikoja hinnang varasemate kaubamärkide nõrga eristusvõime kohta on ekslik.
Täiendavalt tuleb tagasi lükata hageja argument, et varasemate kaubamärkide väga tugev eristusvõime tuleneb nende sõnalise osa „puma“, mis koosneb kolmest suurtähest ja ühest väiketähest, ainulaadsest kirjatüübist.
Nimelt on taotletud kaubamärkide sellised kujutisosad nagu kirjatüüp ja väiketäht „m“ peaaegu märkamatud ja seega ei saa need üksinda anda neile kaubamärkidele tugevat eristusvõimet (vt selle kohta analoogia alusel 15. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Athinaiki Oikogeniaki Artopoiia vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Ferrero (FERRÓ),
T‑35/04
,
EU:T:2006:82
, punkt
, ja 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Caffè Nero Group vs. EUIPO (CAFFÈ NERO),
T‑37/16
, ei avaldata,
EU:T:2016:634
, punkt
).
Teiseks tõi hageja vastulausete osakonnas ja apellatsioonikojas esile, et varasemad kaubamärgid olid omandanud eristusvõime kasutamise käigus.
Selles osas tuleb märkida, et vaidlustatud otsus ei sisalda mingit hinnangut eristusvõime kohta, mille varasemad kaubamärgid väidetavalt omandasid kasutamise käigus.
Siiski tuleb märkida, et apellatsioonikojad ei ole kohustatud neile teha antud otsuste põhjendamisel võtma seisukohta kõikide argumentide osas, mis huvitatud isikud neile esitavad. Piisab, kui nad esitavad otsuse ülesehituses olulise tähtsusega asjaolud ja õiguslikud kaalutlused (vt selle kohta 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Ugly vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Group Lottuss (COYOTE UGLY),
T‑778/14
, ei avaldata,
EU:T:2016:122
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuivõrd apellatsioonikoda järeldas, et varasematel kaubamärkidel on olemuslik eristusvõime, olgugi nõrk, ei saa talle ette heita, et ta ei võtnud seisukohta nende kaubamärkide kasutamise käigus väidetavalt omandatud eristusvõime kohta. Nimelt ei nõua kohtupraktika, et vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasolu hindamisel tuleks arvesse võtta varasema kaubamärgi olemusliku eristusvõime tugevust ja kasutamise käigus omandatud eristusvõime tugevust, vaid ainult ühte neist kahest (vt selle kohta 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
; 30. aprilli 2009. aasta kohtumäärus Japan Tobacco vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑136/08 P
, ei avaldata,
EU:C:2009:282
, punkt
, ja 6. juuli 2012. aasta kohtuotsus ROYAL SHAKESPEARE,
T‑60/10
, ei avaldata,
EU:T:2012:348
, punkt
).
Eespool punktides 68–71, 77 ja 78 esitatud kaalutlustest ilmneb, et esiteks ei võtnud apellatsioonikoda nõuetekohaselt arvesse hageja viidatud mainekust ja teiseks ei hinnanud ta nõuetekohaselt varasemate kaubamärkide olemuslikku eristusvõime tugevust, kui ta analüüsis, kas asjaomane avalikkus tajub vastandatud kaubamärkide vahel seost.
Samas tuleb meenutada, et varasemate kaubamärkide mainekus ja olemusliku või kasutamise käigus omandatud eristusvõime tugevus võivad oluliselt mõjutada vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasolu hindamist.
Nimelt võivad kohtupraktika kohaselt teatud kaubamärgid olla omandanud sellise maine, mis on tuntud laiaulatuslikumalt kui üksnes nende kaupade või teenuste sihtgrupi poolt, mille jaoks need kaubamärgid on registreeritud. Sellisel juhul võib nende kaupade või teenuste sihtgrupp, mille jaoks hilisem kaubamärk on registreeritud, seostada vastandatud kaubamärke isegi siis, kui see ei kattu kuidagi nende kaupade või teenuste sihtgrupiga, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk (vt selle kohta 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punktid
ja
).
Niisiis, kui varasema kaubamärgiga tähistatud kaupade sihtgrupp on erinev taotletud kaubamärgiga tähistatud kaupade sihtgrupist, võib osutuda vajalikuks võtta arvesse varasema kaubamärgi mainekust, et teha kindlaks, kas kaubamärgi maine on tuntud laiaulatuslikumalt kui üksnes selle kaubamärgi sihtgrupi poolt (vt selle kohta 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punktid
–
).
Seega tuleb käesoleval juhul asuda seisukohale, et isegi kui puudub otsene seos vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaupade vahel, mis on erinevad, nagu apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 32 tuvastas, oleks võidud tuvastada seos varasemate kaubamärkide vahel, kui apellatsioonikoda oleks nõuetekohaselt arvesse võtnud hageja väidetud mainekust. Seega tuleb asuda seisukohale, et isegi kui sihtgrupid, kellele vastavalt on suunatud vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaubad, omavahel ei kattu, kuna asjaomased kaubad on erinevad, ei saa välistada võimalust, et oleks tuvastatud seos vastandatud kaubamärkide vahel, võttes lisaks arvesse nende suurt sarnasust (vt selle kohta analoogia alusel 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punktid
–
).
Lisaks nähtub kohtupraktikast, et mida tugevam on varasema kaubamärgi eristusvõime, olgu see siis olemuslik või kaubamärgi kasutamise käigus tekkinud, seda tõenäolisem on, et asjaomasele avalikkusele meenub hilisema identse või sarnase kaubamärgiga kokkupuutel see varasem kaubamärk (vt selle kohta 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
).
Eeltoodut silmas pidades tuleb tunnistada ekslikuks apellatsioonikoja järeldus, et asjaomane avalikkus ei taju vastandatud kaubamärkide vahel seost, kuna see ei põhine kõigi käesolevas asjas asjaomaste tegurite nõuetekohasel hindamisel.
Eespool toodud järeldust ei sea kahtluse alla EUIPO esitatud argumendid.
Esiteks väidab EUIPO samamoodi kui apellatsioonikoda (vt vaidlustatud otsuse punkt 35), et kõnealused kaubad on üksteisest niivõrd erinevad, et need kutseala asjatundjad, kellele taotletud kaubamärk on suunatud, ei loo seost omaenda spordi‑ ja vabaajaharrastustega, kui nad puutuvad taotletud kaubamärga kokku, kasutades taotletud kaubamärgiga tähistatud kaupu oma kutsealases tegevuses.
Selles osas piisab meenutamisest, et kui leiavad aset määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 nimetatud rikkumised, siis on see varasema ja hilisema kaubamärgi teatud sarnasuse tagajärg, mille tõttu sihtgrupp seostab neid kaubamärke, see tähendab loob nende vahel seose, olgugi et ta ei aja neid omavahel segi (vt 14. detsembri 2012. aasta kohtuotsus GRUPO BIMBO,
T‑357/11
, ei avaldata,
EU:T:2012:696
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisiis ei mõjuta seos, mille taotletud kaubamärgi sihtgrupp võib luua ühelt poolt taotletud kaubamärgi ja teiselt poolt omaenda spordi‑ ja vabaajaharrastuste vahel, selle hindamist, kas taotletud kaubamärk meenutab asjaomasele avalikkusele varasemat kaubamärki (vt selle kohta 27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Intel Corporation,
C‑252/07
,
EU:C:2008:655
, punkt
).
Seega tuleb EUIPO väide tagasi lükata.
Teiseks toob EUIPO esile, et 17. septembri 2015. aasta kohtumääruses Arnoldo Mondadori Editore vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (
C‑548/14 P
, ei avaldata,
EU:C:2015:624
) sedastas Euroopa Kohus, et kahe kaubamärgi vaheline seos on välistatud, kui väga erinevate majandussektorite kaupu ja teenuseid ei ole kuidagi võimalik seostada. EUIPO väidab, et sama arutluskäiku järgis Üldkohus 19. mai 2015. aasta otsuses SWATCHBALL (
T‑71/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:293
) ja 29. oktoobri 2015. aasta otsuses Éditions Quo Vadis vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Gómez Hernández (QUO VADIS) (
T‑517/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:816
).
Esiteks tuleb meenutada, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 5 näeb otsesõnu ette hüpoteesi, kus ELi kaubamärgi registreerimise taotluse vastu esitatakse vastulause seoses kaupade või teenustega, mis ei ole sarnased varasema kaubamärgiga tähistatutega.
Euroopa Kohus on seejuures märkinud, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 peetakse selgelt silmas juhtumeid, kus kaubad või teenused ei ole sarnased (vt selle kohta 7. mai 2009. aasta kohtuotsus Waterford Wedgwood vs. Assembled Investments (Proprietary),
C‑398/07 P
, ei avaldata,
EU:C:2009:288
, punkt
).
Vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaupade erinevus ei kujuta endast seega asjaolu, mis oleks piisav, et välistada nende kaubamärkide vaheline seos, mille kohta tuleb pealegi märkida, et seda tuleb hinnata igakülgselt, see tähendab võttes arvesse kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid tegureid (vt punkt 24 eespool).
Teiseks olgu märgitud, et käesoleva kohtuasja faktilised asjaolud erinevad EUIPO viidatud kohtumääruses ja kohtuotsustes käsitletutest. Nimelt ei olnud kohtuasjas, milles tehti 17. septembri 2015. aasta kohtumäärus Arnoldo Mondadori Editore vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (
C‑548/14 P
, ei avaldata,
EU:C:2015:624
), varasem kaubamärk mainekas, samas kui käesoleval juhul eeldati, et varasemad kaubamärgid on vähemasti hea mainega. Samuti oli kohtuasjas, milles tehti 29. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus QUO VADIS (
T‑517/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:816
), varasema kaubamärgi maine tavaline. Lisaks välistas Üldkohus 19. mai 2015. aasta otsuses SWATCHBALL (
T‑71/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:293
) vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasolu, olgugi et kaubamärgi maine oli eriliselt suur, põhjendusel, et on väga ebatõenäoline, et asjaomane avalikkus leiaks mõlema kõnealuse kaubamärgiga tähistatud kaubad samadest kauplustest ja mõtleks esimesega tähistatud kaupadele, kui ta puutub kokku teisega tähistatud kaupadega (19. mai 2015. aasta kohtuotsus SWATCHBALL,
T‑71/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:293
, punkt
). See põhjendus, millega püütakse tegelikult välistada varasema kaubamärgi maine või eristusvõime ärakasutamist, ei saa siiski mõjutada hindamist, kas asjaomane avalikkus tajub vastandatud kaubamärkide vahel seost.
Seega tuleb EUIPO väide tagasi lükata.
Lõpuks tuleb meenutada, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 kohaldamise oluline tingimus on, et asjaomane avalikkus seostab vastandatud kaubamärke (vt 10. mai 2007. aasta kohtuotsus nasdaq,
T‑47/06
, ei avaldata,
EU:T:2007:131
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 11. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Master,
T‑480/12
,
EU:T:2014:1062
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisiis, pidades silmas eespool punktis 85 tuvastatud apellatsioonikoja eksimusi vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasolu hindamisel, tuleb vaidlustatud otsus tühistada, ilma et oleks vaja hinnata hageja muid etteheiteid.
Apellatsioonikoda peab uuesti hindama neid argumente, mis hageja esitas vastulausete osakonna otsuse peale esitatud kaebuses seoses vastandatud kaubamärkide vahelise seose olemasoluga. Selleks peab ta esmalt tegema lõpliku järelduse ühelt poolt selle kohta, kas varasematel kaubamärkidel on maine, ja juhul kui see on nii, siis nende mainekuse kohta, ning teiselt poolt varasemate kaubamärkide eristusvõime tugevuse kohta.
Kui apellatsioonikoda järeldab lõplikult, et käesoleval juhul esineb seos vastandatud kaubamärkide vahel, siis peab ta kontrollima, kas hageja on piisavalt tõendanud, et on toime pandud mõni määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 5 nimetatud rikkumistest. Selleks tuleb tal arvesse võtta varasemate kaubamärkide mainekust ja eristusvõime tugevust. Nimelt, mida eristusvõimelisem ja mainekam varasem kaubamärk on, seda lihtsam on möönda, et seda on kahjustatud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 tähenduses (vt 29. märtsi 2012. aasta kohtuotsus BEATLE,
T‑369/10
, ei avaldata,
EU:T:2012:177
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks peab apellatsioonikoda silmas pidama, et juhul kui vastulause põhineb erakordselt mainekal kaubamärgil, on võimalik, et taotletud kaubamärgiga varasema kaubamärgi tulevikus kahjustamise või ärakasutamise tegelik tõenäosus on niivõrd ilmne, et vastulause esitaja ei pea selleks esile tooma ega tõendama mitte ühtegi muud faktilist asjaolu (vt 22. märtsi 2007. aasta kohtuotsus VIPS,
T‑215/03
,
EU:T:2007:93
, punkt
, ja 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Spa Monopole vs. EUIPO – YTL Hotels & Properties (SPA VILLAGE),
T‑625/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:631
, punkt
).
Kõigest ülaltoodust järeldub, et hagi tuleb rahuldada ja vaidlustatud otsus seega tühistada.
Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna EUIPO on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja mõista EUIPO‑lt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
Kodukorra artikli 138 lõike 3 alusel võib Üldkohus pealegi otsustada, et menetlusse astuja kannab ise oma kohtukulud. Käesolevas asjas kannab EUIPO nõuete toetuseks menetlusse astuja ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda),
otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) neljanda apellatsioonikoja 4. detsembri 2015. aasta otsus (asi R 1052/2015‑4).

2.
Jätta EUIPO kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Puma SE kohtukulud.

3.
Jätta Doosan Machine Tools Co. Ltd-i kohtukulud tema enda kanda.

Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 26. septembril 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord

Vaidluse taust

Poolte nõuded

Õiguslik käsitlus

Asjaomane avalikkus

Vastandatud kaubamärkide sarnasus

Varasemate kaubamärkide maine

Varasemate kaubamärkide eristusvõime

Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.