CELEX: 62019TJ0259
Společná zahraniční a bezpečnostní politika
Omezující opatření přijatá vůči Sýrii
Zmrazení finančních prostředků
Nesprávné posouzení
Přiměřenost
Právo na vlastnictví
Právo vykonávat hospodářskou činnost
Zneužití pravomoci
Povinnost uvést odůvodnění
Právo na obhajobu
Právo na spravedlivý proces
Právo na účinnou soudní ochranu

)
Skutečnosti předcházející sporu a skutečnosti, které nastaly po podání žaloby
[
omissis
]
Prováděcím rozhodnutím Rady (SZBP) 2019/87 ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255 (
Úř. věst. 2019, L 18
I, s. 13) a prováděcím nařízením Rady (EU) 2019/85 ze dne 21. ledna 2019, kterým se provádí nařízení č. 36/2012 (
Úř. věst. 2019, L 18
I, s. 4) (dále společně jen „původní akty“), byl název žalobkyně vložen na řádek 73 tabulky B v seznamech osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují omezující opatření, která jsou uvedena v příloze I rozhodnutí 2013/255 a v příloze II nařízení č. 36/2012 (dále společně jen „dotčené seznamy“) s uvedením následujících důvodů:
„Společnost Aman Dimashq je společným podnikem v hodnotě 18,9 milionu USD tvořeným společnostmi Damascus Cham [Holding] a Aman [Holding]. Svou účastí na režimem podporovaném projektu výstavby luxusní čtvrti s názvem Marota City společnost Aman Dimashq podporuje syrský režim nebo z něj má prospěch.“
[
omissis
]
Dopisem ze dne 26. března 2019 podali zástupci žalobkyně námitky proti zařazení jejího názvu na dotčené seznamy a požádali Radu, aby jim sdělila dokumenty, které uvedené zařazení podkládají. Dopisy ze dne 2. a 12. dubna 2019 zopakovali zástupci žalobkyně u Rady svou žádost, aby měli přístup k dokumentům, které podkládají zařazení názvu žalobkyně na dotčené seznamy, před tím, než v projednávané věci podají žalobu.
Dopisem ze dne 13. května 2019 Rada zástupcům žalobkyně sdělila, že jejich vyjádření v podstatě nemohou zpochybnit rozhodnutí o zařazení jejího názvu na dotčené seznamy. Dále jim pak Rada sdělila dokument s referenčním číslem WK 54/2019 INIT ze dne 28. února 2019, obsahující důkazy podporující důvody pro uvedené zařazení na seznam.
Dne 17. května 2019 přijala Rada rozhodnutí (SZBP) 2019/806, kterým se mění rozhodnutí 2013/255 (
Úř. věst. 2019, L 132, s. 36
), kterým bylo prodlouženo použití posledně uvedeného rozhodnutí do 1. června 2020; téhož dne přijala Rada rovněž prováděcí nařízení (EU) 2019/798, kterým se provádí nařízení č. 36/2012 (
Úř. věst. 2019, L 132, s. 1
) (dále společně jen „akty o ponechání na seznamech z roku 2019“).
[
omissis
]
Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 15. dubna 2019 žalobkyně podala projednávanou žalobu znějící na zrušení původních aktů v rozsahu, v němž se jí tyto akty týkají.
Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 30. července 2019 žalobkyně upravila na základě článku 86 jednacího řádu Tribunálu žalobu tak, že zní rovněž na zrušení aktů o ponechání na seznamech z roku 2019 v rozsahu, v němž se jí tyto akty týkají. Žalobkyně rovněž zopakovala body návrhových žádání, které jsou uvedeny v žalobě.
Dne 8. srpna 2019 podala Rada u kanceláře Tribunálu žalobní odpověď a vyjádření k prvnímu návrhu na úpravu žaloby.
Dne 1. října 2019 byla předložena replika.
Rozhodnutím ze dne 17. října 2019 předseda Tribunálu na základě čl. 27 odst. 3 jednacího řádu věc nově přidělil novému soudci zpravodaji přidělenému ke čtvrtému senátu.
Dne 8. ledna 2020 byla předložena duplika.
Písemná část řízení byla ukončena dne 8. ledna 2020.
V rámci organizačních procesních opatření stanovených v čl. 89 odst. 3 písm. a) a d) jednacího řádu Tribunál požádal dne 23. července 2020 účastnice řízení, aby odpověděly na sérii otázek a předložily určité dokumenty. Účastnice řízení na otázky odpověděly a žádosti o předložení dokumentů vyhověly ve stanovené lhůtě.
Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 13. srpna 2020 žalobkyně podruhé upravila na základě článku 86 jednacího řádu žalobu tak, že zní rovněž na zrušení aktů o ponechání na seznamech z roku 2020 v rozsahu, v němž se jí tyto akty týkají. Žalobkyně rovněž zopakovala body návrhových žádání, které jsou uvedeny v žalobě, jakož i v prvním návrhu na úpravu žaloby a uvedla nové argumenty.
V rámci organizačních procesních opatření stanovených v čl. 89 odst. 3 písm. d) jednacího řádu Tribunálu požádal dne 30. září 2020 Radu, aby předložila určitý dokument. Rada žádosti o předložení určitého dokumentu vyhověla ve stanovené lhůtě. Žalobkyně se k odpovědi Rady na toto organizační procesní opatření nevyjádřila.
Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Tribunálem byly vyslechnuty na jednání, které se konalo dne 21. října 2020, na němž Rada rovněž předložila vyjádření ke druhému návrhu na úpravu žaloby. Rada konkrétně odkázala na důvody a argumenty obsažené v žalobní odpovědi a duplice.
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil původní akty, akty o ponechání na seznamech z roku 2019 a akty o ponechání na seznamech z roku 2020 (dále společně jen „napadené akty“) v rozsahu, v němž se jí týkají,
–
uložil Radě náhradu nákladů řízení.
Rada navrhuje, aby Tribunál:
–
žalobu zamítl,
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení,
–
podpůrně v případě, že by Tribunál zrušil napadené akty v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, nařídil zachování účinků prováděcího rozhodnutí 2019/87, jakož i rozhodnutí 2019/806 a 2020/719 v rozsahu, v němž se týkají žalobce, až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení prováděcích nařízení 2019/85, 2019/798 a 2020/716 v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně.
Právní otázky
[
omissis
]
K šestému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva na obhajobu, práva na spravedlivý proces a práva na účinnou soudní ochranu
Žalobkyně v podstatě uvádí, že napadené akty porušují její právo na obhajobu a její právo na spravedlivý proces, jak jsou stanovena v čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a v čl. 6 odst. 3 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané dne 4. listopadu 1950 v Římě, jelikož ji Rada před přijetím uvedených aktů nevyslechla, jakož i její právo na účinnou soudní ochranu, jak je zakotveno v článku 47 Listiny.
Zaprvé žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že vzhledem k tomu, že nebyla před přijetím napadených aktů vyslechnuta, nemohlo být její právo na obhajobu účelně vykonáno. Žalobkyně konkrétně uvádí, že právo být vyslechnuta vyžaduje, aby mohla před přijetím sporného opatření vyjádřit stanovisko ke skutečné existenci a relevanci uváděných skutečností, jakož i k důkazům, které byly proti ní uplatněny. Kromě toho podle žalobkyně neexistuje žádná naléhavost ani žádné nebezpečí, že ohrozí účinnost opatření, když bude vyslechnuta před přijetím napadených aktů, zatímco ztráta způsobená žalobkyni po přijetí uvedených aktů byla jistá a předvídatelná. Rada žalobkyni záměrně odepřela přístup ke spisu s důkazy, který měl podložit zařazení jejího názvu na dotčené seznamy, a tudíž porušila její právo na obhajobu.
Zadruhé žalobkyně v podstatě uvádí, že na základě svého práva na účinnou soudní ochranu požádala Radu, aby jí poskytla co nejdříve přístup ke všem informacím a dokumentům, na nichž byly vůči ní přijaty původní akty. Před podáním projednávané žaloby neobdržela spis s důkazy, který se jí týká, ačkoli o to u Rady požádala dne 26. března 2019, přičemž tato žádost byla dvakrát zopakována dne 2. a 12. dubna 2019. V tomto ohledu uvádí, že nesdělení spisu s důkazy, který se jí týká, prokazuje, že před přijetím původních aktů neměla Rada k dispozici žádný dokument nebo věcný důkaz podporující odůvodnění obsažené v těchto aktech, ačkoli je povinna vytvořit spis před tím, než rozhodne o uložení omezujících opatření. Dodává, že skutečnost, že jí dokument WK 54/2019 INIT byl sdělen po podání projednávané žaloby, svědčí o tom, že byl vytvořen uměle pro potřeby uvedeného sporu. Důvody pro zařazení jejího názvu na dotčené seznamy tedy nejsou opodstatněné, a jsou tudíž protiprávní. Na jednání žalobkyně uvedla, že Rada dokument WK 54/2019 INIT předala opožděně, a to i když byla žaloba v projednávané věci již podána.
Rada argumenty žalobkyně zpochybňuje.
Je třeba připomenout, že dodržování práva na obhajobu zahrnuje zejména právo být vyslechnut a právo na přístup ke spisu za současného respektování oprávněných zájmů důvěrnosti, které jsou zakotveny v čl. 41 odst. 2 písm. a) a b) Listiny (viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovaná judikatura).
Kromě toho právo na účinnou soudní ochranu, které je zaručeno článkem 47 Listiny, předpokládá, že dotyčný bude mít možnost seznámit se s důvody přijatého rozhodnutí, které se ho týká, buď přečtením samotného rozhodnutí, nebo na základě sdělení těchto důvodů na jeho žádost, aniž je dotčena pravomoc příslušného soudu požadovat jejich sdělení od dotčeného orgánu, aby mu bylo umožněno hájit svá práva za co nejpříznivějších podmínek a rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je účelné obrátit se na příslušný soud, jakož i k tomu, aby byl tento soud plně schopen provést přezkum legality dotčeného rozhodnutí (viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovaná judikatura, rozsudek ze dne 21. ledna 2016, Makhlouf v. Rada,
T‑443/13
, nezveřejněný,
EU:T:2016:27
, bod
).
Článek 52 odst. 1 Listiny nicméně umožňuje omezit výkon práv v ní zakotvených, pokud dotyčné omezení respektuje podstatu dotčeného základního práva a je s ohledem na zásadu proporcionality nezbytné a skutečně odpovídá cílům obecného zájmu uznaným Unií (viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovaná judikatura).
Konečně porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu musí být posouzeno v závislosti na konkrétních okolnostech každého projednávaného případu, zejména z hlediska povahy dotčeného aktu, kontextu, v němž byl přijat, a právních norem upravujících danou oblast (viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovaná judikatura).
[
omissis
]
Zaprvé, pokud jde o první vytýkanou skutečnost vycházející z toho, že žalobkyně nebyla před přijetím napadených aktů vyslechnuta a její právo na obhajobu nemohlo být účelně vykonáno, je třeba připomenout, že unijní soud rozlišuje jednak původní zařazení názvu osoby na seznamy ukládající omezující opatření a jednak ponechání názvu tohoto subjektu na uvedených seznamech (rozsudek ze dne 30. dubna 2015, Al-Chihabi v. Rada,
T‑593/11
,
EU:T:2015:249
, bod
).
[
omissis
]
Zadruhé, pokud jde o akty o ponechání na seznamech z roku 2019 a akty o ponechání za seznamech z roku 2020, je třeba připomenout, že v případě aktů, na základě kterých jsou jméno osoby nebo název subjektu již uvedené na seznamech ukládajících omezující opatření ponechány, není účinek překvapení již nezbytný k tomu, aby byla zajištěna účinnost uvedených opatření, takže přijetí takových aktů musí v zásadě předcházet sdělení důkazů uplatněných v neprospěch dotyčné osoby, jakož i příležitost přiznaná dotyčné osobě nebo subjektu, aby byly vyslechnuty (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. prosince 2011, Francie v. People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, bod
).
V tomto ohledu Soudní dvůr zdůraznil, že ochrana, kterou poskytuje požadavek na sdělení důkazů v neprospěch určité osoby a právo předložit vyjádření před přijetím aktů, kterými se jméno osoby nebo název subjektu ponechávají na seznamu osob nebo subjektů, na které se vztahují omezující opatření, je podstatná a zásadní pro právo na obhajobu. Platí to tím spíše, že předmětná omezující opatření mají podstatný vliv na práva a svobody dotčených osob a skupin (rozsudek ze dne 21. prosince 2011, Francie v. People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, bod
).
Cílem pravidla, podle kterého osobě, jíž je určeno rozhodnutí nepříznivě zasahující do jejího právního postavení, musí být umožněno uvést vyjádření před přijetím tohoto rozhodnutí, totiž je, aby dotyčný orgán rovněž náležitě zohlednil všechny rozhodné skutečnosti. Zajištění účinné ochrany uvedené osoby, jíž je rozhodnutí určeno, má především za cíl, aby tato osoba mohla opravit chybu nebo uplatnit takové skutečnosti týkající se její osobní situace, jež mohou ovlivnit to, zda rozhodnutí bude, či nebude přijato nebo zda bude mít takový či jiný obsah (rozsudek ze dne 21. prosince 2011, Francie v. People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, bod
).
Pokud je však ponechání jména dotčené osoby nebo názvu dotčeného subjektu na seznamu osob nebo subjektů, na které se vztahují omezující opatření, založeno na týchž důvodech, jako jsou důvody, které ospravedlnily přijetí původního aktu, aniž byly vůči nim uplatněny nové důkazy, jim Rada nemusí za účelem dodržení jejich práva být vyslechnut znovu sdělovat důkazy uplatněné v jejich neprospěch (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. dubna 2016, Central Bank of Iran v. Rada,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, body
a
a citovaná judikatura). Ke sdělení důkazů uplatněných v neprospěch dotyčné osoby naproti tomu dojít musí, existují-li nové skutečnosti, na jejichž základě Rada opětovně aktualizovala informace týkající se osobní situace dotyčné osoby nebo dotyčného subjektu anebo politické a bezpečnostní situace země, vůči níž byl režim omezujících opatření přijat (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. února 2020, Kande Mupompa v. Rada,
T‑170/18
,
EU:T:2020:60
, bod
).
Pokud jde v projednávané věci jednak o akty o ponechání na seznamech z roku 2019, je třeba připomenout, jak bylo uvedeno v bodě 67 výše, že přijetí těchto aktů musí v zásadě předcházet sdělení důkazů uplatněných v neprospěch dotyčné osoby, jakož i příležitost přiznaná žalobkyni, aby byla vyslechnuta.
V tomto ohledu je třeba uvést, že dopisem ze dne 26. března 2019 žalobkyně předložila první žádost o přístup k dokumentu obsahujícímu důkazy podporující důvody pro zařazení jejího názvu na dotčené seznamy. Žádost zopakovala dne 2. a 12. dubna 2019. Rada této žádosti vyhověla dne 13. května 2019, a sice ve lhůtě jednoho měsíce a tří týdnů po první žádosti o přístup a čtyři dny před přijetím aktů o ponechání na seznamech z roku 2019.
Je přitom třeba připomenout, že Rada je na žádost dotyčné osoby povinna poskytnout přístup ke všem nedůvěrným správním dokumentům, a to v přiměřené lhůtě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. září 2013, Bank Kargoshaei a další v. Rada,
T‑8/11
, nezveřejněný,
EU:T:2013:470
, body
a
).
Je třeba mít za to, že za okolností projednávané věci Rada dokument WK 54/2019 INIT nepředala v přiměřené lhůtě. Rada, která uvedený dokument žalobkyni předala pouze čtyři dny před přijetím aktů o ponechání na seznamech z roku 2019, jí totiž ponechala příliš krátkou dobu na to, aby jí umožnila účelně předložit případné vyjádření. Nezaručila tak účelný výslech žalobkyně. Navíc, i kdyby se mělo za to, že žalobkyně měla dostatek času k předložení vyjádření Radě v době, která jí zbývala před přijetím uvedených aktů, zůstalo Radě příliš málo času na to, aby s požadovanou náležitou péčí analyzovala uvedené vyjádření. Podstatná a zásadní ochrana pro právo na obhajobu, kterou představuje sdělení důkazů v neprospěch určité osoby a právo předložit vyjádření k těmto důkazům před přijetím aktů o ponechání na seznamech z roku 2019, jak bylo připomenuto v judikatuře citované v bodech 67 a 69 výše, tak byla ohrožena opožděným předáním spisu obsahujícího uvedené důkazy žalobkyni.
Z toho vyplývá, že k předání dokumentu obsahujícího důkazy, které měly podpořit důvody pro zařazení názvu žalobkyně na dotčené seznamy, došlo s ohledem na datum přijetí aktů o ponechání na seznamech z roku 2019 příliš pozdě, takže její právo na obhajobu bylo v tomto ohledu porušeno.
Ze všeho výše uvedeného však nelze vyvodit, že skutečnost, že Rada sdělila žalobkyni důkazy připomenuté v bodě 74 výše opožděně před tím, než Rada přijala akty o ponechání na seznamech z roku 2019, má za následek zrušení těchto aktů. Přísluší totiž unijním soudu, aby ověřil, zda v případě pochybení, které má dopad na právo na obhajobu, mohl dotčený postup v závislosti na specifických skutkových a právních okolnostech projednávané věci vést k jinému výsledku, jelikož by si žalobce mohl lépe zajistit obhajobu, kdyby k tomuto pochybení nedošlo (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. září 2015, First Islamic Investment Bank v. Rada,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, bod
; ze dne 15. června 2017, Kiselev v. Rada,
T‑262/15
,
EU:T:2017:392
, bod
a ze dne 13. září 2018, VTB Bank v. Rada,
T‑734/14
, nezveřejněný,
EU:T:2018:542
, body
a
).
Žalobkyně v projednávaném případě nevysvětlila, jaké argumenty či důkazy mohla uplatnit, kdyby dotčené dokumenty obdržela dříve, a neprokázala ani to, že tyto argumenty nebo důkazy mohly vést v jejím případě k jinému výsledku.
Porušení práva žalobkyně na obhajobu tedy nemá za okolností projednávané věci za následek zrušení aktů o ponechání na seznamech z roku 2019.
[
omissis
]
První vytýkaná skutečnost žalobkyně tudíž musí být zamítnuta.
Zadruhé žalobkyně uplatňuje v podstatě druhou vytýkanou skutečnost vycházející z toho, že Rada tím, že jí neumožnila „co nejdříve“ přístup ke spisu obsahujícímu informace a důkazy zakládající zařazení jejího názvu na původní akty a na akty o ponechání na seznamech z roku 2019, porušila její právo na účinnou soudní ochranu.
Žalobkyně nejprve uvádí, že skutečnost, že spis obsahující informace a důkazy na podporu zařazení a ponechání jejího názvu na dotčených seznamech nebyl sdělen včas, prokazuje, že Rada před přijetím původních aktů neměla k dispozici žádný dokument nebo věcný důkaz podporující ospravedlnění důvodů pro zařazení na seznam.
V projednávaném případě je na první straně dokumentu WK 54/2019 INIT, který obsahuje důkazy, které měly podpořit důvody pro zařazení názvu žalobkyně na dotčené seznamy, uvedeno datum 28. února 2019, zatímco původní akty, na základě nichž byl název žalobkyně na uvedené seznamy zařazen poprvé, byly přijaty dne 21. ledna 2019. Jinak řečeno, první strana dokumentu WK 54/2019 INIT obsahuje datum následující po datu přijetí původních aktů.
V odpovědi na organizační procesní opatření přijatá Tribunálem, jejichž cílem bylo potvrdit existence spisu s důkazy při přijímání původních aktů, Rada uvedla, že v dokumentu WK 54/2019 INIT je uvedeno datum 28. února 2019 z důvodu technické závady související se skutečností, že uvedený dokument byl k tomuto dni založen do elektronických archivů. Rada uvedla, že důkazy uvedené v dokumentu WK 54/2019 INIT jsou součástí návrhu na zařazení názvu žalobkyně na seznamy přiložené jako příloha k původním aktům. Rada za tímto účelem předložila dokument ST 10250/20 ze dne 15. září 2020 obsahující návrh na zařazení názvu žalobkyně na seznam s referenčním číslem COREU CFSP/0195/18 ze dne 4. prosince 2018, z něhož vycházela při přijetí původních aktů. Na jednání žalobkyně zpochybnila, že byl tento dokument použit jako základ pro původní zařazení jejího názvu na dotčené seznamy vzhledem k tomu, že formát dokumentu a materializace důkazů ve formě hypertextových odkazů podle ní nezpůsobily, že se dokument postrádající jakoukoli strukturovanou argumentaci stal přístupným a srozumitelným.
Je však třeba konstatovat, že návrh na zařazení na seznam COREU CFSP/0195/18 je opatřen datem 4. prosince 2018, to znamená, že předchází datu přijetí původních aktů. Dále je v návrhu na zařazení na seznam COREU CFSP/0195/18 uveden výčet všech hypertextových odkazů vztahujících se k důkazům předloženým v dokumentu WK 54/2019 INIT s výjimkou písemnosti týkající se článku na internetové stránce „The Syria Report“, nazvaného „Samer Foz, nejmocnější syrský podnikatel“, zveřejněného dne 19. dubna 2018 (viz bod 111 níže). Na rozdíl od toho, co uvádí žalobkyně, tak Rada prokázala, že měla před přijetím původních aktů k dispozici soubor důkazů umožňujících podložit důvody pro zařazení na seznam uvedené v těchto aktech. Argument žalobkyně, podle kterého sdělení dokumentu WK 54/2019 INIT, k němuž došlo po podání projednávané žaloby, svědčí o tom, že uvedený dokument byl vytvořen uměle pro potřeby projednávaného sporu, musí být tedy odmítnut jako neopodstatněný. Kromě toho argument žalobkyně týkající se nesrozumitelnosti a nepřístupnosti dokumentu není skutkově podložený, neboť hypertextové odkazy odkazují na články, které byly převzaty v dokumentu WK 54/2019 INIT.
Žalobkyně dále uvádí, že skutečnost, že jí nebyly sděleny důkazy, které měly podložit zařazení jejího názvu na dotčené listiny, ačkoli požádala o to, aby k nim měla přístup včas, tedy před podáním projednávané žaloby, způsobuje porušení jejího práva na účinnou soudní ochranu.
Jak bylo připomenuto v bodě 73 výše, Rada je na žádost dotyčné osoby povinna poskytnout přístup ke všem nedůvěrným správním dokumentům, a to v přiměřené lhůtě.
Při posouzení přiměřenosti lhůty pro sdělení je třeba zohlednit skutečnost, že vzhledem k tomu, že dotčená osoba nebo dotčený subjekt nemá právo na slyšení před původním zařazením svého jména nebo názvu na dotčené seznamy, přístup ke spisu uvedený výše představuje pro tuto osobu nebo tento subjekt první příležitost seznámit se s dokumenty použitými Radou na podporu uvedeného zařazení, a má tedy pro jejich obhajobu obzvláštní význam (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. září 2015, First Islamic Investment Bank v. Rada,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, bod
a citovaná judikatura).
Jak bylo v projednávané věci připomenuto v bodě 72 výše, žalobkyně požádala dne 26. března 2019 Radu o přístup ke spisu s důkazy, kterým jsou podloženy důvody pro její původní zařazení na dotčené seznamy. Žalobkyně svou žádost o přístup dvakrát zopakovala, přičemž se dovolávala nutnosti mít k dispozici tyto dokumenty co možná nejrychleji, aby přijala rozhodnutí o výkonu svých práv před Tribunálem. Dokument WK 54/2019 INIT byl předán žalobkyni dne 13. května 2019, tedy po podání projednávané žaloby. V replice žalobkyně převzetí dokumentu WK 54/2019 INIT potvrdila.
Je nutno uvést, že dokument WK 54/2019 INIT, který má podložit důvody pro zařazení názvu žalobkyně na dotčené seznamy, představuje v podstatě doplnění odůvodnění uvedeného v původních aktech, byl však žalobkyni sdělen až po uplynutí lhůty jednoho měsíce a tří týdnů, což nelze považovat za zanedbatelný časový úsek. V tomto ohledu na rozdíl od toho, co uvádí Rada, doba, která uplynula mezi datem přijetí původních aktů a datem žádosti žalobkyně o přístup, nemůže odůvodnit neexistenci odpovědi Rady v přiměřené lhůtě. Rada se totiž nemůže dovolávat doby, která uplynula před tím, než žalobkyně požádala o přístup k dokumentům, které se jí týkají, aby odůvodnila lhůtu, ve které sama skutečně vyhověla žádosti o přístup. Jak však Rada připomněla na jednání, v rámci Rady existují vnitřní lhůty nezbytné k tomu, aby byl od různých oddělení získán souhlas k předání dokumentů. Je zajisté pravda, že tyto vnitřní lhůty musí být slučitelné s judikaturou připomenutou v bodech 73 a 89 výše, aby byly předložené důkazy, které mají podložit omezujících opatření týkající se určité osoby nebo určitého subjektu, sděleny těmto osobám nebo subjektům včas, aby mohly uplatnit svá práva před unijním soudem.
Je však třeba uvést, že žalobkyně čekala dvacet jedna dní před uplynutím lhůty pro podání projednávané žaloby, když dne 26. března 2019 zaslala první žádost o přístup ke spisu. Žalobkyně tak přispěla ke zkrácení času ponechaného Radě, aby jí dokument WK 54/2019 INIT sdělila před uplynutím uvedené lhůty.
V důsledku toho Radě nelze v plném rozsahu přičítat skutečnost, že nebyla s to žalobkyni sdělit dokument WK 54/2019 INIT před podáním její žaloby.
V každém případě je nutno konstatovat, že žalobkyně měla přístup k dokumentu WK 54/2019 INIT dne 13. května 2019, tedy před tím, než Rada předložila žalobní odpověď. Žalobkyně tak mohla zaujmout stanovisko k důkazům obsaženým v uvedeném dokumentu jak v rámci repliky, tak na jednání.
Je tedy třeba mít za to, že sdělení dokumentu WK 54/2019 INIT dne 13. května 2019 bylo dostatečné k tomu, aby žalobkyni umožnilo vykonat její právo na účinnou soudní ochranu.
S ohledem na předcházející je třeba druhou vytýkanou skutečnost zamítnout, a tudíž zamítnout šestý žalobní důvod v plném rozsahu.
[
omissis
]

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (čtvrtý senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Společnosti Aman Dimashq JSC se ukládá náhrada nákladů řízení.

Gervasoni
Madise
Martín y Pérez de Nanclares
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 24. listopadu 2021.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.
(
) – Jsou uvedeny pouze body tohoto rozsudku, jejichž zveřejnění Tribunál považuje za účelné.