CELEX: 62020CJ0718
Muutoksenhaku
Polkumyynti
Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonti
Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottaminen

Nyt käsiteltävässä valituksessa yhtiö Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals Co. Ltd (jäljempänä Zhejiang), jonka kotipaikka on Kiina, vaatii kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 15.10.2020 antaman tuomion Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals v. komissio (
T-307/18
, ei julkaistu,
EU:T:2020:487
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jossa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valittajan kanteen, joka koski lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnissa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen 5.3.2018 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2018/330 (
EUVL 2018, L 63, s. 15
) kumoamista sitä koskevilta osilta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
Euroopan unionin neuvosto hyväksyi Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (
EYVL 1994, L 336, s. 1
) Marrakechissa 15.4.1994 allekirjoitetun Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamissopimuksen sekä sen liitteissä 1–3 olevat sopimukset, joihin kuuluu vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan täytäntöönpanoa koskeva sopimus (
EYVL 1994, L 336, s. 103
; jäljempänä polkumyynnin vastainen sopimus).
Polkumyynnin vastaisen sopimuksen 18.3 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Ellei 3.1 ja 3.2 alakohdista muuta johdu, tämän sopimuksen määräyksiä sovelletaan tutkimuksiin ja nykyisten toimenpiteiden tarkasteluihin, jotka on pantu vireille niiden pyyntöjen mukaisesti, jotka on tehty sinä päivänä tai sen päivän jälkeen, jolloin WTO-sopimus on tullut voimaan asianomaisen jäsenen osalta.”
Kiinan kansantasavallasta tuli WTO:n sopimuspuoli 11.12.2001 Kiinan kansantasavallan WTO:hon liittymistä koskevalla pöytäkirjalla (jäljempänä Kiinan WTO:hon liittymistä koskeva pöytäkirja).
Kyseisen pöytäkirjan 15 artiklan a ja d alakohdassa määrätään seuraavaa:
”[Tullitariffeja ja kauppaa koskevan vuoden 1994 yleissopimuksen (
EYVL 1994, L 336, s. 11
; jäljempänä GATT 1994 ‑sopimus)] VI artiklaa, [polkumyyntiä koskevaa sopimusta] sekä [tukia ja tasoitustulleja koskevaa sopimusta (
EYVL 1994, L 336, s. 156
)] sovelletaan menettelyissä, jotka koskevat Kiinasta peräisin olevaa tuontia WTO:n jäsenen alueelle, seuraavasti:
a)
Jotta tuojana toimiva WTO:n jäsen voi määrittää hintojen vertailukelpoisuuden GATT 1994 ‑sopimuksen VI artiklan ja polkumyynnin vastaisen sopimuksen mukaisesti, se käyttää kiinalaisia hintoja tai kustannuksia tutkimuksen kohteena olevalla tuotannonalalla tai menetelmää, joka ei perustu tiukkaan vertailuun Kiinan kotimarkkinahintojen tai ‑kustannusten kanssa, seuraavien sääntöjen perusteella:
i)
jos tutkimuksessa mukana olevat tuottajat voivat osoittaa selkeästi, että samankaltaisen tuotteen valmistus, tuotanto ja myynti ”on tapahtunut tuotannonalalla, jolla vallitsee markkinatalousolosuhteet, tuojana toimiva WTO:n jäsen käyttää tutkimuksen kohteena olevan tuotannonalan kiinalaisia hintoja tai kustannuksia määrittäessään hintojen vertailukelpoisuuden;
ii)
tuojana toimiva WTO:n jäsen voi käyttää menetelmää, joka ei perustu tiukkaan vertailuun Kiinan kotimarkkinahintojen tai ‑kustannusten kanssa, jos tutkimuksessa mukana olevat tuottajat eivät pysty osoittamaan selvästi, että samankaltaisen tuotteen tuotannonalalla vallitsevat valmistuksen, tuotannon ja myynnin osalta markkinatalousolosuhteet.
– –
d)
Kun [Kiinan kansantasavalta] on osoittanut tuojana toimivan WTO:n jäsenen kansallisen oikeuden mukaisesti, että se on markkinatalous, a alakohdassa olevat määräykset kumotaan sillä edellytyksellä, että tuojana toimivan jäsenen kansallisessa oikeudessa säädetään markkinatalouden edellytyksistä liittymispäivänä. Joka tapauksessa a alakohdan ii alakohdan määräysten voimassaolo päättyy [viidentoista] vuoden kuluttua liittymispäivästä. Lisäksi siinä tapauksessa, että [Kiinan kansantasavalta] osoittaa tuojana toimivan WTO:n jäsenen kansallisen oikeuden mukaan, että tietyllä tuotannonalalla tai sektorilla vallitsevat markkinatalousolosuhteet, a alakohdan määräyksiä, jotka koskevat taloutta, joka ei ole markkinatalous, ei enää sovelleta kyseiseen tuotannonalaan tai sektoriin.”
Unionin oikeus
Asetus (EU) 2016/1036
Polkumyynnillä muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 (
EUVL 2016, L 176, s. 21
) kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”[Polkumyynnin vastaisen sopimuksen] sääntöjen asianmukaisen ja avoimen soveltamisen varmistamiseksi unionin lainsäädäntö olisi mahdollisimman hyvin saatettava kyseisen sopimuksen mukaiseksi.”
Kyseisen asetuksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Polkumyynnin määrittely”, 7 kohdan a ja b alakohdassa sekä 10 ja 11 kohdassa todetaan seuraavaa:
”7.
a)
Muussa kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella tai sellaisesta kolmannesta maasta muihin maihin, myös unioniin, vietäessä käytetyn hinnan perusteella taikka, jos tämä ei ole mahdollista, millä tahansa hyväksyttävällä perusteella, mukaan lukien samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti unionissa maksettu tai maksettava hinta, jota on tarvittaessa oikaistu kohtuullisella voittomarginaalilla.
Soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottaen huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä olevat luotettavat tiedot. Myös määräajat otetaan huomioon. Tarvittaessa valitaan saman tutkimuksen kohteena oleva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa.
Tutkimuksen osapuolille ilmoitetaan viipymättä tutkimuksen alkamisen jälkeen suunnitellusta kolmannesta maasta, joka on markkinatalousmaa, ja niillä on kymmenen päivää aikaa esittää huomautuksia.
b)
Kiinan kansantasavallasta, Vietnamista ja Kazakstanista ja muista kuin markkinatalousmaista, jotka tutkimusta vireille pantaessa ovat WTO:n jäseniä, peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään 1–6 kohdan mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten perusteella sekä c alakohdassa olevien perusteiden ja menettelyjen mukaisesti osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa asianomaisen samankaltaisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta. Muussa tapauksessa sovelletaan a alakohdan sääntöjä.
– –
10.   Vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä tasapuolinen vertailu. Vertailu on tehtävä kaupan samassa portaassa ja mahdollisimman samanaikaisten myyntien suhteen ja ottaen asianmukaisesti huomioon muut mahdolliset hintojen vertailuun vaikuttavat erot. Elleivät muodostettu normaaliarvo ja vientihinta ole verrattavissa, kussakin tapauksessa on asianmukaisesti otettava huomioon, oikaisujen muodossa, tapauksen tosiseikat tutkien, hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat väitetyt ja osoitetut eroavuudet. Oikaisujen toistamista on vältettävä etenkin silloin, kun kyseessä ovat alennukset, hyvitykset, määrät ja kaupan portaisiin liittyvät erot. Erityisten olosuhteiden täyttyessä oikaisuja voidaan tehdä seuraavien tekijöiden mukaisesti:
– –
11.   Jollei tasapuolista vertailua koskevista säännöksistä muuta johdu, polkumyyntimarginaalien olemassaolo tutkimusajanjakson aikana määritetään tavallisesti normaaliarvon painotetun keskiarvon ja kaiken unioniin suuntautuvan viennin hintojen painotetun keskiarvon välisellä vertailulla tai yksittäisten normaaliarvojen ja unioniin suuntautuvan viennin yksittäisten hintojen välisellä vertailulla kunkin liiketapahtuman osalta. Painotettuun keskiarvoon perustuvaa normaaliarvoa voidaan kuitenkin verrata unioniin suuntautuvien yksittäisten vientitapahtumien hintoihin, jos vientihintojen rakenteessa on eri ostajien, alueiden tai ajanjaksojen välillä huomattavia eroja ja jos harjoitetun polkumyynnin tosiasiallinen laajuus ei käy ilmi tämän kohdan ensimmäisessä virkkeessä määritettyjen menetelmien avulla. Tässä kohdassa ei suljeta pois mahdollisuutta käyttää otoksia 17 artiklan mukaisesti.”
Mainitun asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Vahingon määritys”, 2, 3, 5 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Vahingon määrityksen on perustuttava selkeään näyttöön, ja siihen on sisällyttävä puolueeton tarkastelu:
a)
polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrästä ja tämän tuonnin vaikutuksesta samankaltaisten tuotteiden hintoihin unionin markkinoilla; ja
b)
tämän tuonnin seurausvaikutuksista unionin tuotannonalaan.
3.   Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrän osalta on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntynyt merkittävästi joko absoluuttisesti tai suhteessa unioniin tuotantoon tai kulutukseen. Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta hintoihin on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin osalta esiintynyt huomattavaa alihinnoittelua suhteessa unionin tuotannonalan samankaltaisen tuotteen hintaan tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta muutoin ilmennyt merkittävää hintojen alenemista tai onko tuonti huomattavassa määrin estänyt sellaisia hinnankorotuksia, jotka muuten olisi tehty. Yksi tai useampi kyseisistä tekijöistä ei välttämättä ole ratkaiseva.
– –
5.   Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta kyseessä olevaan unionin tuotannonalaan on otettava huomioon kaikki olennaiset taloudelliset tekijät ja seikat, jotka vaikuttavat kyseisen tuotannonalan tilanteeseen, kuten esimerkiksi se tosiasia, että ala on edelleen toipumassa entisten polkumyynti- tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista; tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyys; myynnin, voittojen, tuotannon, markkinaosuuden, tuottavuuden, investointien tuoton sekä kapasiteetin käyttöasteen tosiasiallinen ja mahdollinen pieneneminen; hintaan vaikuttavat tekijät unionissa; tosiasialliset ja mahdolliset negatiiviset vaikutukset kassavirtoihin, varastot, työllisyys, palkat, kasvu sekä pääoman saanti tai investoinnit. Tämä luettelo ei ole tyhjentävä, eikä yksi tai useampi näistä tekijöistä välttämättä ole ratkaiseva.
6.   On näytettävä 2 kohtaan liittyvien olennaisten todisteiden avulla, että polkumyynnillä tapahtuva tuonti aiheuttaa vahinkoa tässä asetuksessa tarkoitetussa merkityksessä. Erityisesti kyseessä on sen näyttäminen, että 3 kohdassa tarkoitetuilla määrillä ja/tai hinnoilla on unionin tuotannonalaan vaikutusta 5 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä ja että tämä vaikutus on sellaista, että sitä voidaan pitää merkittävänä.”
Saman asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Tutkimus”, 8 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Asianomaisten osapuolten toimittamien tietojen, joiden perusteella päätelmät tehdään, paikkansapitävyys on tutkittava niin hyvin kuin mahdollista, paitsi 18 artiklassa vahvistetuissa olosuhteissa.”
Asetuksen 2016/1036 11 artiklan, jonka otsikko on ”Voimassaoloaika, tarkastelut ja palautukset”, 2 ja 9 kohdassa todetaan seuraavaa:
”2.   Polkumyyntitoimenpiteen voimassaolo päättyy viisi vuotta sen käyttöön ottamisen jälkeen tai viisi vuotta sen päivän jälkeen, jona viimeisimmän polkumyyntiä ja vahinkoa koskevan tarkastelun päätelmät tehtiin, ellei tarkastelussa todeta, että toimenpiteen voimassaolon päättyminen johtaisi todennäköisesti polkumyynnin ja vahingon jatkumiseen tai toistumiseen. Toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu tehdään joko komission aloitteesta tai unionin tuottajien tekemästä tai niiden puolesta tehdystä pyynnöstä, ja toimenpide on voimassa mainitun tarkastelun tuloksia odotettaessa.
Toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu aloitetaan, jos pyyntöön sisältyy riittävästi todisteita polkumyynnin ja vahingon jatkumisen tai toistumisen todennäköisyydestä toimenpiteiden päättyessä. Tätä todennäköisyyttä voidaan tukea esimerkiksi todisteilla polkumyynnin ja vahingon jatkumisesta tai todisteilla siitä, että vahingon poistuminen johtuu kokonaan tai osittain toimenpiteiden olemassaolosta, tai todisteilla siitä, että viejien tilanne tai markkinaolosuhteet ovat sellaiset, että ne osoittavat uuden vahingollisen polkumyyntikäytännön todennäköisyyttä.
Tämän kohdan mukaisesti suoritettujen tutkimusten yhteydessä viejillä, tuojilla, viejämaiden edustajilla ja unionin tuottajilla on mahdollisuus täydentää tarkastelupyynnössä esitettyjä väitteitä, ottaa kantaa niihin tai kumota ne, ja päätelmissä otetaan huomioon kaikki olennaiset ja asianmukaisesti asiakirjoilla osoitetut todisteet, jotka liittyvät kysymykseen siitä, jatkuisivatko polkumyynti ja vahinko toimenpiteiden päättymisen vuoksi tai toistuisivatko ne tästä syystä.
– –
9.   Sillä edellytyksellä, että olosuhteet eivät ole muuttuneet, komissio soveltaa kaikissa tämän artiklan mukaisten tarkastelu- tai palautusmenettelyjen yhteydessä tehdyissä tutkimuksissa samaa menetelmää kuin tullin käyttöön ottamiseen johtaneessa tutkimuksessa 2 artikla ja erityisesti sen 11 ja 12 kohta sekä 17 artikla huomioon ottaen.”
Kyseisen asetuksen 16 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkastuskäynnit”, 2 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Tarvittaessa komissio voi suorittaa tutkimuksia kolmansissa maissa sillä edellytyksellä, että asianomaiset yritykset antavat suostumuksensa ja että kyseessä olevan maan julkisen vallan edustajat, joille on virallisesti ilmoitettu asiasta, eivät vastusta tutkimusta. Komission on toimitettava viejämaan viranomaisille käyntien kohteena olevien yritysten nimet ja osoitteet sekä sovitut päivämäärät välittömästi, kun se on saanut suostumuksen asianomaisilta yrityksiltä.”
Mainitun asetuksen 18 artiklan, jonka otsikko on ”Yhteistyöstä kieltäytyminen”, 4 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos todisteita tai tietoja ei hyväksytä, ne toimittaneelle osapuolelle on viipymättä ilmoitettava hylkäämisen syyt ja sille on annettava mahdollisuus toimittaa lisäselvitykset asetetussa määräajassa. Jos näitä selvityksiä ei pidetä tyydyttävinä, kyseessä olevien todisteiden tai tietojen hylkäämisen perusteet on toimitettava ja osoitettava julkistetuissa päätelmissä.”
Saman asetuksen 20 artiklan, jonka otsikko on ”Ilmoittaminen osapuolille”, 2 ja 4 kohdassa todetaan seuraavaa:
”2.   Edellä 1 kohdassa mainitut osapuolet voivat pyytää lopullista ilmoittamista olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella lopullisten toimenpiteiden käyttöön ottamista tai tutkimuksen tai menettelyn päättämistä ilman toimenpiteitä suunnitellaan, ja erityistä huomiota on kiinnitettävä ilmoittamiseen sellaisista tosiasioista ja huomioista, jotka ovat erilaisia kuin väliaikaisten toimenpiteiden yhteydessä käytetyt.
– –
4.   Lopullinen ilmoittaminen on tehtävä kirjallisesti. Se on tehtävä mahdollisimman nopeasti ottaen huomioon tarve suojata luottamukselliset tiedot ja tavallisesti viimeistään kuukausi ennen 9 artiklassa säädettyjen menettelyjen aloittamista. Jos komissio ei voi ilmoittaa tiettyjä tosiseikkoja tai huomioita sillä hetkellä, ne on ilmoitettava mahdollisimman pian sen jälkeen.
Ilmoittaminen ei ole esteenä komission mahdollisesti myöhemmin tekemälle päätökselle, mutta jos kyseinen päätös perustuu eri tosiseikkoihin ja huomioihin, näistä on ilmoitettava mahdollisimman pian.”
Kyseisen asetuksen 22 artiklan, jonka otsikko on ”Loppusäännökset”, a alakohdassa todetaan seuraavaa:
”Tämä asetus ei estä soveltamasta
a)
sellaisia erityissääntöjä, jotka on vahvistettu unionin ja kolmansien maiden välisissä sopimuksissa”.
Täytäntöönpanoasetus (EU) 2018/330
Täytäntöönpanoasetuksella 2018/330, joka annettiin sen jälkeen, kun oli suoritettu toimenpiteiden voimassaolon päättymisestä johtuva tarkastelu asetuksen 2016/1036 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti, pysytetään voimassa polkumyyntitullit, jotka oli ensimmäisen kerran otettu käyttöön tiettyjen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnin osalta lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnissa sekä kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 14.12.2011 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 1331/2011 (
EUVL 2011, L 336, s. 6
).
Oikeudenkäynnin tausta
Asian tausta, joka esitetään valituksenalaisen tuomion 1–11 kohdassa, voidaan tiivistää seuraavasti.
Neuvosto antoi 14.12.2011 täytäntöönpanoasetuksen N:o 1331/2011, jolla otettiin käyttöön muun muassa 56,9 prosentin polkumyyntitulli tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien ja kyseisen asetuksen liitteessä I mainittujen yritysten, mukaan luettuna Zhejiang, valmistamien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnissa.
Komissio aloitti 10.12.2016 asetuksen 2016/1036 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymisestä johtuvan tarkastelun ja antoi 5.3.2018 täytäntöönpanoasetuksen 2018/330.
Polkumyynnin jatkumisen tai toistumisen todennäköisyyttä koskeva tutkinta koski ajanjaksoa 1.10.2015–30.9.2016 (jäljempänä tarkastelun tutkimusajanjakso), kun taas unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon jatkumisen tai toistumisen todennäköisyyden arvioinnissa hyödyllisten kehityssuuntausten arviointi koski 1.1.2013 ja tarkastelun tutkimusajanjakson päättymisen välistä ajanjaksoa.
Kaksi kiinalaista vientiä harjoittavaa tuottajaa, joihin Zhejiang kuului, valittiin tarkastelumenettelyssä vientiä harjoittavien tuottajien otokseen. Jotta komissio saattoi arvioida polkumyynnin jatkumisen tai toistumisen todennäköisyyttä, se valitsi Intian kolmanneksi maaksi, joka on markkinatalousmaa (jäljempänä vertailumaa), Kiinaa koskevan normaaliarvon määrityksessä. Normaaliarvo määritettiin intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan kyselylomakkeeseen antamien vastausten perusteella. Vientihinta laskettiin asetuksen 2016/1036 2 artiklan 8 kohdan mukaan kahden otokseen kuuluvan kiinalaisen vientiä harjoittavan tuottajan pyytämän ja ensimmäisen riippumattoman ostajan tosiasiallisesti maksaman tai sen tosiasiallisesti maksettavaksi tulevan vientihinnan perusteella. Komissio vertaili vertailumaan kunkin samankaltaisen tuotteen lajin painotettua keskiarvoa ja vastaavan kyseessä olevan tuotelajin painotettua vientihintaa.
Mainitun tutkimuksen päätteeksi komission laskema painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali kahdelle otokseen valitulle kiinalaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle oli noin 25–35 prosenttia. Komissio päätteli tämän perusteella, että polkumyynti jatkui tarkastelun tutkimusajanjakson ajan. Komissio katsoi lisäksi, että oli erittäin todennäköistä, että polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden kumoaminen johtaisi merkittävään Kiinasta peräisin olevaan polkumyynnillä tapahtuvaan tuontiin. Lisäksi komissio katsoi, että unionin tuotannonalalle oli aiheutunut merkittävää vahinkoa tarkastelun tutkimusajanjakson aikana ja polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden kumoamisesta seuraisi todennäköisesti Kiinasta peräisin olevan, unionin tuotannonalan hintoja alhaisemmilla hinnoilla tehtävän polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin huomattava kasvu.
Komissio päätteli mainittujen toteamusten perusteella, että täytäntöönpanoasetuksella N:o 1331/2011 käyttöön otetut polkumyyntitoimenpiteet oli pidettävä voimassa. Näin ollen täytäntöönpanoasetuksessa 2018/330 otetaan käyttöön saman suuruiset polkumyyntitullit kuin täytäntöönpanoasetuksessa N:o 1331/2011.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Zhejiang nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 16.5.2018 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati täytäntöönpanoasetuksen 2018/330 kumoamista sitä koskevilta osin.
Zhejiang vetosi kanteensa tueksi viiteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koski sen puolustautumisoikeuksien loukkaamista, toinen perustelujen puuttumista ja vertailumaata koskevan menetelmän soveltamisesta ja vertailumaan valinnasta aiheutuvia ilmeisiä arviointivirheitä, kolmas ilmeisiä arviointivirheitä, jotka aiheutuivat siitä, että oli valittu virheellinen tapa laatia kyseistä tuotetta koskevat tuotevalvontakoodit (PCN-koodi), neljäs ilmeisiä arviointivirheitä Zhejiangia koskevan polkumyyntimarginaalin määrityksessä ja viides ilmeisiä arviointivirheitä vahingon ja sen toistumisen todennäköisyyden toteamisessa sekä sitä, ettei komissio varmistanut syy-yhteyden olemassaoloa.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi mainitun kanteen kokonaisuudessaan valituksenalaisella tuomiolla.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ensiksi ensimmäisen kanneperusteen perusteettomana.
Kyseisen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka koski Zhejiangin etujen puolustamisen kannalta hyödyllisten tietojen toimittamatta jättämistä ja jota käsiteltiin valituksenalaisen tuomion 90–131 kohdassa, osalta unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli menettelyä, jota komissio noudatti määrittäessään polkumyyntimarginaalia. Se tarkasteli kyseisen menettelyn kaikkia vaiheita ja katsoi, että komissio oli toimittanut Zhejiangille ne olennaiset tosiseikat ja huomiot, joiden perusteella suositeltiin lopullisten toimenpiteiden käyttöön ottamista, ja Zhejiang oli voinut esittää oman tätä koskevan näkökantansa tehokkaasti. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tämän perusteella, että komissio oli käyttänyt soveltuvaa menetelmää polkumyyntimarginaalin määrityksessä.
Ensimmäisen valitusperusteen toisen osan, joka koski sitä, että intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan tietoja ei ollut tarkastettu, ja jota tarkasteltiin valituksenalaisen tuomion 132–145 kohdassa, osalta unionin yleinen tuomioistuin arvioi, oliko komissio tehnyt virheen, kun se ei tarkastanut intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan antamia ja muita merkityksellisiä tietoja. Unionin yleinen tuomioistuin totesi yhtäältä, että se, että intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan luona ei tehty tarkastuskäyntiä, johtui siitä, että tämä kieltäytyi kyseisestä käynnistä, eikä komissiota siis voida asetuksen 2016/1036 16 artiklan 2 kohdan nojalla moittia siitä, että se ei tarkastanut kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan tietoja, ja toisaalta, että Zhejiang oli täysin tietoinen siitä seikasta, että mainittu vientiä harjoittava tuottaja oli kieltäytynyt paikan päällä tapahtuvasta tarkastuskäynnistä. Vastausvaiheessa esitetyn sen osalta, jonka mukaan komissio ei ollut sulkenut pois intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan tietoja todettuaan, että tämä oli lopettanut tekemästä yhteistyötä, unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kyseinen väite oli jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että sitä ei esitetty kannekirjelmässä, tai joka tapauksessa hylättävä perusteettomana, koska minkään seikan perusteella ei voitu katsoa, että komission olisi ollut sivuutettava intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat tiedot asetuksen 2016/1036 18 artiklan 6 kohdan perusteella. Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi, että komissio oli ottanut huomioon Zhejiangin esittämät väitteet, jotka koskivat tuotantomenetelmien eroihin liittyviä kustannuseroja sekä sotilas- ja ydinkäyttöön tarkoitettujen tuotteiden mahdollista huomioon ottamista polkumyyntimarginaalin laskennassa, mutta että se oli päättänyt hylätä ne perustellusti.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi toisen kanneperusteen perusteettomana.
Toisen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka koskee asetuksen 2016/1036 22 artiklan a alakohdan ja Kiinan WTO:hon liittymistä koskevan pöytäkirjan 15 jakson a ja d alakohdan rikkomista ja jota on tarkasteltu valituksenalaisen tuomion 155–162 kohdassa, osalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei kyseisen pöytäkirjan perusteella voitu riitauttaa asetuksen 2016/1036 laillisuutta, ja myös asetuksen 2016/1036 22 artiklan a alakohdan rikkomista koskeva väite oli hylättävä. Mainitun kanneperusteen toisen osan, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä ja asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan rikkomista ja jota on tarkasteltu valituksenalaisen tuomion 163–178 kohdassa, unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi perusteettomana. Toisen kanneperusteen kolmannen osan, joka koski perustelujen puuttumista ja jota on tarkasteltu valituksenalaisen tuomion 179–182 kohdassa, unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi myös perusteettomana.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kolmanneksi kolmannen kanneperusteen perusteettomana.
Kolmannen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka koskee sitä, ettei tuotantomenetelmien eroja otettu huomioon tuotevalvontakoodien laadinnassa ja jota on tarkasteltu valituksenalaisen tuomion 193–203 kohdassa, osalta unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli tuotevalvontakoodikohtaista vertailumenetelmää sekä Zhejiangin esittämiä väitteitä, joilla pyrittiin osoittamaan, että tuotantoa koskevilla eroilla on oltava vaikutusta kyseessä olevien tuotelajien samanlaisuuteen tai samankaltaisuuteen, ja katsoi, että Zhejiang oli esittänyt pelkkiä väitteitä ilman, että se olisi esittänyt niitä tukevia yksityiskohtaisia tietoja. Kyseisen valitusperusteen toisen osan, joka koskee sitä, ettei tuotevalvontakoodien laadinnassa otettu huomioon tuotteiden käyttöeroja ja jota on tarkasteltu valituksenalaisen tuomion 204–210 kohdassa, osalta unionin yleinen tuomioistuin arvioi Zhejiangin väitettä, joka koski ydin- ja sotilaskäyttöön tarkoitettujen tuotteiden mahdollista mukaan ottamista, kun tuotevalvontakoodit laadittiin, ja katsoi, että komission nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa valitsema tapa laatia koodit ei perustunut ilmeiseen arviointivirheeseen. Kyseisen valitusperusteen kolmannen osan, joka koski sitä, että komissio hylkäsi perusteettomasti tuotevalvontakoodien laatimiseen liittyvät tiedossa olevat puutteet ja jota on tarkasteltu valituksenalaisen tuomion 211–215 kohdassa, unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi perusteettomana.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 229–259 kohdassa neljännen kanneperusteen perusteettomana sillä perusteella, että Zhejiang ei ollut osoittanut, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen polkumyyntimarginaalin määrityksessä.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi viidenneksi myös viidennen kanneperusteen perusteettomana. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 262–271 kohdassa, että Zhejiang ei ollut osoittanut, että komissio olisi tehnyt virheen yhtäältä siinä vaiheessa, kun se osoitti, että Kiinasta peräisin oleva tuonti oli aiheuttanut vahinkoa unionin tuotannonalalle, ja toisaalta siinä vaiheessa, kun se ei aloittanut Intiasta peräisin olevaa tuontia koskevia polkumyyntitutkimuksia.
Asianosaisten vaatimukset unionin tuomioistuimessa
Zhejiang vaatii, että unionin tuomioistuin
–
ensisijaisesti
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan
–
hyväksyy vaatimukset, jotka valittaja esitti unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa, ja kumoaa täytäntöönpanoasetuksen 2018/330 valittajaa koskevilta osin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan mukaisesti ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut taikka
–
toissijaisesti
–
palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta viimeksi mainittu lausuu sille esitetyistä kanneperusteista, ja
–
määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen perusteettomana ja
–
velvoittaa Zhejiangin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Muutoksenhaku
Ensimmäinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Zhejiang esittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on yhtäältä tehnyt oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 116, 117, 118, 125, 126, 127, 131 ja 139 kohdassa, kun se katsoi, että komissio tarjoutui esittämään Zhejiangille kaikki olennaiset tosiseikat ja huomiot oikea-aikaisesti. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin toisaalta myös vääristeli tosiseikkoja valituksenalaisen tuomion 91, 119, 125 ja 126 kohdassa kyseisen oikeudellisen virheen vuoksi, kun se katsoi, että Zhejiangin ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien, jotka kuuluivat ryhmään öljyn tai kaasun porauksessa käytettävät hitsatut vaippa- ja pumppausputket, normaaliarvo oli määritelty suhteessa intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan ilmoittamiin tuotevalvontakoodeihin.
Zhejiang väittää tältä osin, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut virheellisesti asetuksen 2016/1036 20 artiklan 2 ja 4 kohtaa ja näin ollen tehnyt oikeudellisen virheen, kun se totesi, että komissio esitti Zhejiangille kaikki olennaiset tosiseikat ja huomiot oikea-aikaisesti tarkastelumenettelyn aikana. Zhejiang väittää, että asetuksen 2016/1036 20 artiklan 2 ja 4 kohdassa edellytetään, että asianomaisille osapuolille luovutetaan riittävästi olennaisia tietoja ilman, että näyttötaakka asetetaan jollekin osapuolelle, ja kyseinen tietojen luovuttaminen on tehtävä oikea-aikaisesti.
Zhejiangin mukaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy lisäksi ilmi, että tietojen luovuttamista voidaan pitää riittävänä pikemminkin kyseisten tietojen laadun perusteella eikä niinkään sen perusteella, kuinka usein tietoja luovutetaan tai asianomaisille osapuolille annetaan tilaisuuksia tulla kuulluksi polkumyyntitutkimuksen aikana. Se lisää, että WTO:n valituselimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että unionin toimielinten tekemää tietojen luovuttamista on jo pidetty riittämättömänä.
Ensinnäkin on niin, että vaikka Zhejiang ei riitauta listaa niistä tiedoista, joita sille ei ole toimitettu ja sellaisina kuin ne on selostettu valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa, se katsoo vastoin unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 116 kohdassa tekemää toteamusta, että se ei voi ymmärtää menetelmää, jota komissio käytti laskiessaan vertailumaan kotimarkkinoilla myytyjen tuotelajien, jotka olivat samanlaisia kuin Kiinasta unioniin vietäviksi myydyt tuotelajit tai verrattavissa niihin, ja erityisesti vietyjen tuotelajien, joiden osalta ei ollut vastaavaa myyntiä vertailumaan kotimarkkinoilla, normaaliarvon. Se väittää tältä osin, että komissio kieltäytyi luovuttamasta intialaisten, Yhdysvaltojen ja unionin tuottajien tuotevalvontakoodeja sillä perusteella, että kyseiset tiedot olivat luottamuksellisia, vaikka WTO:n mukaan tällaiset tiedot eivät olleet luottamuksellisia.
Zhejiang arvioi toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa, että riippumatta siitä, kuinka vertailussa käytettävä kyseistä tuotelajia kaikkein lähimmin vastaava tuotelaji määritettiin vietyjen tuotelajien, joiden osalta ei ollut vastaavaa myyntiä vertailumaan kotimarkkinoilla, normaaliarvon määritystä varten, kyseistä normaaliarvon määritystä ei voida pitää virheellisenä silloin, kun on sovellettu asianmukaisia kertoimia kyseisen normaaliarvon oikaisemiseksi.
Zhejiang kiistää kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset, joiden mukaan se ei ollut toimittanut komissiolle vaihtoehtoista laskumenetelmää koskevia ehdotuksia vaan tyytynyt esittämään pelkkiä väitteitä ja oletuksia. Zhejiang palauttaa yhtäältä mieleen, että paremmin soveltuvia tuotevalvontakoodeja koskevaa näyttötaakkaa ei voida asettaa tarkastelumenettelyn osapuolille, ja toisaalta se väittää, että koska tuotevalvontakoodien luetteloa ei luovutettu, se ei voinut esittää komissiolle parempia ehdotuksia oikaisuista, joita tarvitaan hintavertailussa.
Zhejiang väittää neljänneksi, että unionin yleinen tuomioistuin vääristeli tosiseikkoja, kun se viittasi valituksenalaisen tuomion 91, 118 ja 126 kohdassa kuuteen vertailumaan tuotevalvontakoodiin antaen ymmärtää, että intialainen vientiä harjoittava tuottaja oli toimittanut ne kaikki. Yhtäältä oli kiistatonta, että kyseinen vientiä harjoittava tuottaja ei valmistanut tällaisia tuotteita, ja toisaalta unionin yleinen tuomioistuin esitti ristiriitaisen lausuman valituksenalaisen tuomion 125 kohdassa, kun se vahvisti, että mainittujen tuotteiden normaaliarvo määritettiin viittaamalla unionin tuottajien kyseistä tuotelajia kaikkein lähimmin vastaavaa tuotelajia koskeviin tietoihin.
Viidenneksi Zhejiang arvioi, että koska komissio ei tarkastanut intialaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta lähtöisin olevia tietoja, tämä saattoi ilmoittaa polkumyyntiä koskevassa kyselylomakkeessaan tuotevalvontakoodin, jota se ei tuottanut eikä myynyt. Lisäksi Zhejiangin mukaan ei voida katsoa, että komission viittaus ”unionin tuottajien tietoihin” olisi riittävää merkityksellisten tosiseikkojen ja huomioiden luovuttamista. Näin ollen Zhejiang väittää, että koska komissiolla on velvollisuus soveltaa asetuksen 2016/1036 2 artiklan mukaisessa polkumyynnin määrittelyssä ”tavanomaista kaupankäyntiä” koskevaa edellytystä ennen myyntihintojen käyttämistä, unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 127 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan komission ei ollut sovellettava kyseistä edellytystä, on oikeudellisesti virheellinen.
Zhejiang arvioi kuudenneksi, että se, että komissio ei luovuttanut sille kaikkia polkumyyntimarginaalia koskevia olennaisia tosiseikkoja ja huomioita, selittyy myös sillä seikalla, että intialainen vientiä harjoittava tuottaja lopetti yhteistyön eikä antanut suostumustaan siihen, että sen komissiolle toimittamat tiedot tarkastettiin. Vaikka Zhejiang yhtäältä vahvistaa saaneensa tiedon siitä, että kyseinen vientiä harjoittava tuottaja kieltäytyi paikan päällä tehtävästä tarkastuskäynnistä, se väittää, että se sai tiedon tämän yhteistyöstä kieltäytymisestä vasta, kun komissio jätti vastineensa 11.9.2018. Se esittää toisaalta, että komission oli ollut arvioitava kyseistä yhteistyöstä kieltäytymistä asetuksen 2016/1036 18 artiklan, jonka nojalla se voi olla ottamasta huomioon yhteistyöstä kieltäytyneen osapuolen toimittamia tietoja ja perustaa ratkaisunsa parhaisiin käytettävissä oleviin tietoihin, valossa, jotta se ei olisi loukannut Zhejiangin puolustautumisoikeuksia. Koska Zhejiang tuli tietoiseksi siitä, että kyseinen vientiä harjoittava tuottaja ei tehnyt yhteistyötä, vasta kun komissio jätti vastineensa, se arvioi, että se ei vedonnut uuteen kanneperusteeseen, kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti.
Komissio pitää ensimmäistä valitusperustetta perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on ensinnäkin palautettava mieleen, että yhteisen kauppapolitiikan ja aivan erityisesti kaupallisten suojatoimenpiteiden alalla unionin toimielimillä on laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia. Tällaista arviointia koskevassa tuomioistuinvalvonnassa on näin ollen rajoituttava tarkistamaan, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riitautetun valinnan perustaksi hyväksytyt tosiseikat ovat aineellisesti paikkansapitäviä, että näitä tosiseikkoja arvioitaessa ei ole tehty ilmeistä virhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin (tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Seuraavaksi unionin toimielinten on tiedonantovelvollisuuttaan täyttäessään toimittava tarvittavalla huolellisuudella pyrkiessään antamaan yrityksille, joita asia koskee, siltä osin kuin liikesalaisuuden kunnioittaminen voidaan taata, tietoja, jotka ovat tarpeen niiden etujen puolustamisen kannalta ja valitessaan tarvittaessa viran puolesta asianmukaisia menettelytapoja tällaiseen tiedottamiseen. Yritykset, joita asia koskee, on joka tapauksessa saatettava tilaan, jossa ne kykenevät hallinnollisen menettelyn aikana tehokkaasti esittämään oman kantansa niiden tosiseikkojen paikkansapitävyydestä ja merkityksellisyydestä asian kannalta sekä niistä olosuhteista, joihin asiassa on vedottu, samoin kuin näytöstä, jota komissio on esittänyt polkumyynnin olemassaoloa ja siitä aiheutuvaa vahinkoa koskevan väitteensä tueksi (tuomio 3.10.2000, Industrie des poudres sphériques v. neuvosto,
C‑458/98 P
,
EU:C:2000:531
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lopuksi on niin, että vaikka kantajaa ei voida vaatia osoittamaan sitä, että komission päätös olisi ollut toisenlainen ilman kyseessä olevaa menettelyllistä sääntöjenvastaisuutta, vaan ainoastaan se, että tämä mahdollisuus ei ole täysin pois suljettu, koska kyseinen asianosainen olisi kyennyt varmistamaan puolustuksensa paremmin ilman kyseistä sääntöjenvastaisuutta, puolustautumisoikeuksiin liittyvä sääntöjenvastaisuus voi kuitenkin johtaa asianomaisen toimen kumoamiseen vain silloin, kun on mahdollista, että tämän sääntöjenvastaisuuden johdosta hallinnollisessa menettelyssä olisi voitu päätyä toisenlaiseen lopputulokseen, jolloin puolustautumisoikeuksia olisi tosiasiallisesti loukattu (ks. vastaavasti tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensimmäistä valitusperustetta on tarkasteltava kyseisen oikeuskäytännön valossa.
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin palautti aluksi mieleen valituksenalaisen tuomion 80–88 kohdassa asiaa koskevat unionin oikeuden säännökset sekä puolustautumisoikeuksia koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisen tuomion 91–94 kohdassa menetelmää, jota komissio käytti laskiessaan Zhejiangin polkumyyntimarginaalia. Se siis palautti mieleen yhtäältä valituksenalaisen tuomion 95–109 kohdassa komission ja Zhejiangin välisen tietojenvaihdon ja toisaalta valituksenalaisen tuomion 110–115 kohdassa komission Zhejiangille toimittamat selvitykset.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa, ettei Zhejiangin esittämien väitteiden perusteella voida katsoa, että komissio olisi laiminlyönyt velvollisuuden luovuttaa kaikki olennaiset tosiseikat ja huomiot oikea-aikaisesti. Se tutki kyseiset väitteet valituksenalaisen tuomion 118–130 kohdassa ja esitti perusteena syyt, joiden vuoksi ne oli hylättävä.
Tältä osin on todettava Zhejiangin esittämästä väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen arvioidessaan, että asetuksen 2016/1036 20 artiklan 2 ja 4 kohdassa säädettyä velvollisuutta on noudatettu, vaikkei ollut laadittu täydellistä luetteloa intialaisten, Yhdysvaltojen ja unionin tuottajien tuotevalvontakoodeista ja kustannustiedoista, että Zhejiang ei osoita, millä tavalla unionin tuomioistuimen luottamuksellisten tietojen suojaa koskevaa vakiintunutta oikeuskäytäntöä, joka palautettiin mieleen valituksenalaisen tuomion 85 ja 86 kohdassa, tulkittiin tai sovellettiin virheellisesti.
Zhejiang tyytyy nimittäin moittimaan unionin yleisen tuomioistuimen johtopäätöstä ilman, että se osoittaa tämän rikkoneen edellä 48 kohdassa mieleen palautettua oikeuskäytäntöä, jonka mukaan unionin toimielinten on tiedonantovelvollisuuttaan täyttäessään toimittava tarvittavalla huolellisuudella pyrkiessään antamaan yrityksille, joita asia koskee, siltä osin kuin liikesalaisuuden kunnioittaminen taataan edelleen, niiden etujen puolustamisen kannalta tarpeellisia tietoja ja valitessaan tarvittaessa viran puolesta asianmukaisia menettelytapoja tällaiseen tiedottamiseen.
Zhejiang vaatii näin tehdessään tosiasiassa unionin tuomioistuinta korvaamaan omalla tosiseikkoja ja näyttöä koskevalla arvioinnillaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemän arvioinnin, joten kyseinen väite on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jätettävä tutkimatta (ks. vastaavasti tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Zhejiang ei ole myöskään kyennyt osoittamaan edellä 49 kohdassa mieleen palautetussa oikeuskäytännössä vaaditulla tavalla, että unionin yleinen tuomioistuin oli jättänyt toteamatta hallintomenettelyssä tapahtuneen hallinnollisen sääntöjenvastaisuuden, jonka johdosta mainitussa menettelyssä olisi voitu päätyä toisenlaiseen lopputulokseen, jolloin sen puolustautumisoikeuksia olisi tosiasiallisesti loukattu.
Toiseksi on huomautettava, että Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi kyseisen tuomion 118 kohdassa, että riippumatta siitä, kuinka vertailussa käytettävä kyseistä tuotelajia kaikkein lähimmin vastaava tuotelaji määritettiin vietyjen tuotelajien, joiden osalta ei ollut vastaavaa myyntiä vertailumaan kotimarkkinoilla, normaaliarvon määritystä varten, kyseistä normaaliarvon määrittämistä ei voida pitää virheellisenä silloin, kun on sovellettu asianmukaisia kertoimia kyseisen normaaliarvon oikaisemiseksi, perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi valituksenalaisen tuomion 110 kohdassa, että Zhejiangille oli annettu tiedoksi kutakin unioniin vietyä tuotevalvontakoodia vastaavan tuotevalvontakoodin normaaliarvoa koskeva asteikko, kutakin unioniin vietyä tuotevalvontakoodia koskeva polkumyyntimarginaaliasteikko, unionin ja Yhdysvaltojen tuottajien tietoihin perustuvat kertoimet, joita käytettiin tuotevalvontakoodien, joilta puuttui tällainen vastaavuus, normaaliarvon määritykseen, sekä esimerkki tavasta, jolla kyseisiä kertoimia sovellettiin. Se katsoi, että kyseiset tiedot riittivät kyseisiä tuotevalvontakoodeja, joilta vastaavuus puuttui, koskevien polkumyyntimarginaalien määrittämiseen ilman, että oli tarpeellista luovuttaa luottamuksellisia tietoja.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi toissijaisesti valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa yhtäältä, että Zhejiang ei ollut perustellut väitteitään, ja toisaalta, että vaikka komissio olisi tehnyt virheen määrittäessään vertailussa käytettävää kyseistä tuotelajia kaikkein lähimmin vastaavaa tuotelajia, se ei kuitenkaan tarkoita, että normaaliarvon määrityksessä tehtiin virhe, koska kyseessä olevan tuotteen normaaliarvon oikaisemiseksi sovellettiin asianmukaisia kertoimia.
Näin ollen ei voida katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa.
Kolmanneksi Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin käänsi paremmin soveltuvia tuotevalvontakoodeja koskevan näyttötaakan, minkä seurauksena ja koska tuotevalvontakoodien luetteloa ei luovutettu, se ei voinut esittää komissiolle parempia ehdotuksia oikaisuista, joita tarvitaan hintavertailussa, ei voi menestyä.
Tältä osin on huomautettava, että se, että komissio vahvistaa lopullisen polkumyyntitullin, ei tarkoita sitä, että unionin tuomioistumissa käytävät kyseisen polkumyyntitullin riitauttamista koskevat menettelyt eivät ole kontradiktorisia. Lukuun ottamatta oikeusjärjestyksen perusteisiin pohjautuvia perusteita, joihin kuuluu esimerkiksi asianomaisen toimen perustelujen puuttuminen ja jotka tuomioistuimien on otettava huomioon viran puolesta, juuri kantajan on esitettävä kyseistä päätöstä koskevat kanneperusteet ja todisteet niiden tueksi (ks. vastaavasti tuomio 16.2.2017, Hansen & Rosenthal ja H&R Wax Company Vertrieb v. komissio,
C‑90/15 P
, ei julkaistu,
EU:C:2017:123
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen ei voida katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi kääntänyt paremmin soveltuvia tuotevalvontakoodeja koskevan näyttötaakan.
Neljänneksi on hylättävä Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se yhtäältä viittasi valituksenalaisen tuomion 91, 118 ja 126 kohdassa kuuteen vertailumaan tuotevalvontakoodiin antaen ymmärtää, että intialainen vientiä harjoittava tuottaja oli toimittanut ne kaikki, vaikka se ei valmistanut tällaisia tuotteita, ja toisaalta vahvisti valituksenalaisen tuomion 125 kohdassa, että kyseisten tuotteiden normaaliarvo määritettiin suhteessa unionin tuottajien tietoihin, jotka koskivat tuotelajia kaikkein lähimmin vastaavaa tuotelajia.
On palautettava mieleen, että yhtäältä väitetyn vääristyneellä tavalla tapahtuvan tosiseikaston tai selvityksen huomioon ottamisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta selvästi, ilman että on tarpeen ryhtyä uudelleen arvioimaan kyseistä tosiseikastoa ja selvitystä (tuomio 16.2.2012, neuvosto ja komissio v. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP,
C‑191/09 P ja C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toisaalta valittajan, joka muutoksenhakuvaiheessa väittää yleisen tuomioistuimen ottaneen selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla (ks. vastaavasti tuomio 17.6.2010, Lafarge v. komissio,
C‑413/08 P
,
EU:C:2010:346
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toisin kuin Zhejiang väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei tältä osin todennut, että kaikki vertailumaan tuotevalvontakoodit olisi saatu intialaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin huomautti valituksenalaisen tuomion 91–126 kohdassa, että kyseinen vientiä harjoittava tuottaja ei myynyt kuutta vertailumaan tuotevalvontakoodia, ja komissio oli käyttänyt unionin tuottajien myymiä kaikkein lähimmin vastaavia tuotelajeja ja soveltanut kyseisiin tuotelajeihin asianmukaisia kertoimia, jotka perustuivat unionin ja Yhdysvaltojen tuottajien tuotantokustannuksiin.
Viidenneksi on katsottava, että Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 127 kohdassa, kun se ei todennut, että komission oli velvollisuus soveltaa asetuksen 2016/1036 2 artiklan mukaisessa polkumyynnin määrittelyssä ”tavanomaista kaupankäyntiä” koskevaa edellytystä ennen myyntihintojen käyttämistä, on selvästi perusteeton.
Tältä osin on todettava yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin oli oikeassa, kun se totesi, että unionin tuottajien myynnin kannattavuuden ja edustavuuden tarkastaminen, jota edellytetään asetuksen 2016/1036 2 artiklan 4 kohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa, koskee viejämaan kotimarkkinoiden kulutukseen tarkoitetun samankaltaisen tuotteen myyntiä silloin, kun niitä käytetään normaaliarvon määrittämiseen. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi ilman, että se teki oikeudellisen virheen, että tästä ei ollut kyse tilanteessa, jossa kyseisten tuotelajien, joita intialainen vientiä harjoittava tuottaja ei myy, normaaliarvo laskettiin kyseisen asetuksen 2 artiklan 3 ja 7 kohdan mukaisesti.
Kuudenneksi Zhejiangin väite, joka koskee sitä, että intialainen vientiä harjoittava tuottaja ei tehnyt yhteistyötä ja komissio jätti tekemättä paikan päällä tehtävän tarkastuskäynnin eikä tehnyt päätelmiä siitä, että kyseinen vientiä harjoittava tuottaja kieltäytyi yhteistyöstä, on sivuutettava.
Tältä osin on palautettava mieleen, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 135–138 kohdassa yhtäältä, että kolmansissa maissa suoritettavat tutkimukset edellyttävät kyseessä olevien yritysten suostumusta, jollaista intialainen vientiä harjoittava tuottaja kieltäytyi tässä tapauksessa antamasta, ja Zhejiangille annettiin tieto mainitusta kieltäytymisestä. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi mainitun tuomion 139 kohdassa, että asetuksen 2016/1036 18 artiklan 6 kohtaan oli vedottu myöhässä eikä kyseisestä säännöksestä joka tapauksessa voitu päätellä, että komission olisi ollut sivuutettava intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat tiedot.
Unionin yleinen tuomioistuin ei näin toimiessaan tehnyt oikeudellista virhettä. Yhtäältä asetuksen 2016/1036 16 artiklan 2 kohdasta käy nimittäin nimenomaisesti ilmi, että tutkimukset, joita komissio voi suorittaa kolmansissa maissa, edellyttävät kyseessä olevien yritysten suostumusta. Toisaalta unionin yleistä tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se katsoi, että asetuksen 2016/1036 18 artiklan 6 kohta ei ollut merkityksellinen asian kannalta, koska kyseisestä säännöksestä ei voitu päätellä, että komission olisi ollut sivuutettava intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat tiedot sillä perusteella, että tämä kieltäytyi yhteistyöstä.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta sen vuoksi, että tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja osittain hylättävä selvästi perusteettomana.
Toinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Zhejiang väittää toisessa valitusperusteessaan yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, että asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan nojalla annettujen unionin toimien laillisuutta ei voitu riitauttaa Kiinan WTO:hon liittymistä koskevan pöytäkirjan perusteella. Zhejiang arvioi toissijaisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohtaa on pidettävä poikkeuksena kyseisen asetuksen 2 artiklan 1–6 kohdasta. Toisaalta Zhejiang väittää, että unionin yleinen tuomioistuin jätti lausumatta valituksenalaisen tuomion 154 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa sen väitteestä, joka koski intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan komissiolle toimittamia virheellisiä tietoja, vaikka se oli esittänyt kyseisen väitteen asianmukaisesti kyseisen tuomion 150 kohdassa.
Zhejiang väittää tältä osin, että Kiinan WTO:hon liittymistä koskevan pöytäkirjan 15 jakson a ja d kohdan sovellettavuus lakkasi 11.12.2016, joten Kiinan kansantasavaltaan ei sovelleta vertailumaita koskevia sääntöjä kyseisestä päivästä alkaen. Nyt käsiteltävässä asiassa komission ilmoitus menettelyn vireillepanosta tuli voimaan 12.12.2016 ilman, että kyseinen toimielin lausui mainitussa pöytäkirjassa olevan määräajan päättymisen vaikutuksista. Zhejiang katsoo, että Kiinan WTO:hon liittymistä koskevassa pöytäkirjassa olevan siirtymäkauden päättymisestä alkaen unionin on pääsääntöisesti käytettävä Kiinan kotimarkkinoilla vallitsevia tuotantokustannuksia ja hintoja määrittäessään kiinalaisia vientiä harjoittavia tuottajia koskevan normaaliarvon. Zhejiangin mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki näin ollen oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 159 kohdassa, kun se totesi, että asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohta ilmentää unionin lainsäätäjän tahtoa ottaa kyseessä olevalla alalla käyttöön unionin oikeusjärjestyksessä noudatettava omanlainen lähestymistapa, ja tämä pitää paikkansa myös sen jälkeen, kun Kiinan kansantasavalta on liittynyt WTO:hon.
Zhejiang katsoo WTO:n oikeuteen nähden tehtävän unionin toimien valvonnan osalta, että 7.5.1991 annetussa tuomiossa Nakajima v. neuvosto (
C-69/89
,
EU:C:1991:186
) asetettu ja valituksenalaisen tuomion 157 kohdassa selostettu ensimmäinen poikkeus täyttyy nyt käsiteltävässä asiassa. Zhejiang väittää tältä osin, että asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohta on poikkeus polkumyynnin määrittelyä koskevista perussäännöistä, ja vaikka kyseisessä säännöksessä ei viitata Kiinan WTO:hon liittymistä koskevaan pöytäkirjaan, sitä on tulkittava unionin lainsäädännön mukaisesti. Lisäksi mainittua poikkeusta ei voida soveltaa Kiinasta peräisin olevaan tuontiin kyseisen pöytäkirjan lakattua olemasta voimassa, joten mainitun pöytäkirjan voimassaolon lakkaamispäivästä lukien asetuksen 2016/1036 2 artiklan 1–6 kohdassa olevia perussääntöjä on sovellettava kyseiseen tuontiin. Se väittää lopuksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 159–162 kohdassa, kun se katsoi, että mainittu ensimmäinen poikkeus ei tullut sovellettavaksi käsiteltävänä olevassa tapauksessa.
Zhejiang väittää toissijaisesti, että asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohta on kyseisen asetuksen 2 artiklan 1–6 kohdasta ja polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan vastaavista säännöksistä tehty sallittu poikkeus, joka on sallittu nimenomaisesti sen perusteella, että Kiinan WTO:hon liittymistä koskevaa pöytäkirjaa sovelletaan, ja ainoastaan sen ollessa voimassa. Näin ollen se arvioi, että asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohta on kolmas poikkeus vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan WTO:n perustamissopimus sekä kyseisen sopimuksen liitteissä 1–3 olevat sopimukset eivät lähtökohtaisesti kuulu niihin normeihin, joihin nähden unionin toimielinten toimien lainmukaisuutta voidaan valvoa. Se esittää myös, että komissio rikkoi kyseisen asetuksen 22 artiklan a alakohtaa sekä kyseistä pöytäkirjaa, polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2.1 ja 2.2 artiklaa sekä GATT 1994 ‑sopimuksen VI artiklaa.
Zhejiang vastustaa sitä, että unionin tuomioistuin korvaa perustelut, ja arvioi, että komission perusteluissa on oikeudellinen virhe. Tältä osin se väittää, että polkumyynnin vastaisen sopimuksen määräykset olivat sitoneet unionia useiden vuosien ajan silloin, kun tarkastelupyyntö tehtiin syyskuussa 2018 kyseessä olevien polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon päättymisen vuoksi. Se mainitsee useita esimerkkejä komissiolle 11.12.2016 jälkeen esitettyjen pyyntöjen perusteella aloitetuista polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon päättymisestä johtuvista tarkastelumenettelyistä, joissa se jatkoi asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan soveltamista.
Lisäksi Zhejiang esittää, että unionin yleinen tuomioistuin jätti vastaamatta sen väitteeseen, joka koski Intian valintaa vertailumaaksi sekä intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan toimittamia virheellisiä tietoja ja joka on esitetty tiivistetysti valituksenalaisen tuomion 151 kohdassa.
Komissio katsoo ensisijaisesti, että toinen valitusperuste on ilmeisen perusteeton ja arvioi toissijaisesti, että jos unionin tuomioistuin hyväksyy toisen valistusperusteen, sen on korvattava perustelut, koska Zhejiangin väitteet eivät voi joka tapauksessa menestyä.
Tältä osin komissio väittää, että Zhejiangin väitteet perustuvat virheelliseen oletukseen WTO:n merkityksellisten sääntöjen ajallisesta soveltamisalasta. Komissio väittää, että kaikkia WTO:n sääntöjä, jotka seuraavat Kiinan WTO:hon liittymistä koskevan pöytäkirjan 15 jakson a kohdan ii alakohdan soveltamisen päättymistä, sovelletaan ainoastaan tutkimuksiin, jotka perustuvat 11.12.2016, joka on kyseisen soveltamisen päättymispäivä, jälkeen tehtyihin valituksiin. Komissio aloitti kyseisen polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelumenettelyn 10.12.2016 sellaisen pyynnön perusteella, joka jätettiin 8.9.2011. Tältä osin polkumyynnin vastaisen sopimuksen 18.3 artiklasta käy selvästi ilmi, että ajankohta, jonka perusteella sovellettava lainsäädäntö määritetään, on pyynnön vastaanottamisen ajankohta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee WTO:n perustamissopimuksen ja sen liitteissä 1–3 olevien sopimusten osalta, että kyseiset sopimukset eivät luonteensa ja rakenteensa vuoksi lähtökohtaisesti kuulu niihin normeihin, joihin nähden unionin toimielinten toimien lainmukaisuutta voidaan valvoa (tuomio 18.10.2018, Rotho Blaas,
C-207/17
,
EU:C:2018:840
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on tältä osin todennut erityisesti, että jos katsottaisiin, että sen varmistaminen, että unionin lainsäädäntö on WTO:n sääntöjen mukaista, kuuluu suoraan unionin tuomioistuimille, unionin lainsäädäntö- tai täytäntöönpanoelimiltä vietäisiin liikkumavaraa, joka on unionin kauppakumppaneiden vastaavilla elimillä. On nimittäin selvää, että tietyt sopimuspuolet, joihin kuuluvat unionin tärkeimmät kauppakumppanit, ovat tehneet juuri edellisessä kohdassa mainittujen sopimusten tavoitteen ja päämäärän valossa sen johtopäätöksen, että nämä sopimukset eivät kuulu normeihin, joihin nähden niiden tuomioistuimet valvovat niiden sisäisen oikeuden säännösten lainmukaisuutta. Tällaisen vastavuoroisuuden puuttuminen, jos se hyväksyttäisiin, voisi johtaa epätasapainoon WTO:n sääntöjen soveltamisessa (tuomio 18.10.2018, Rotho Blaas,
C-207/17
,
EU:C:2018:840
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on ainoastaan kahdessa poikkeuksellisessa tilanteessa, joissa taustalla on unionin lainsäätäjän halu rajoittaa itse harkintavaltaansa WTO:n sääntöjen soveltamisessa, hyväksynyt sen, että unionin tuomioistuimet valvovat tarpeen vaatiessa unionin toimien ja niiden soveltamistoimien lainmukaisuutta mainittuihin sopimuksiin nähden tai WTO:n riitojenratkaisuelimen sellaiseen päätökseen nähden, jossa todetaan, ettei kyseisiä samoja sopimuksia ole noudatettu (tuomio 18.10.2018, Rotho Blaas,
C-207/17
,
EU:C:2018:840
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kyse on ensinnäkin tilanteesta, jossa unionin tarkoituksena on ollut panna täytäntöön erityinen velvoite, johon se on sitoutunut edellä 83 kohdassa mainituilla sopimuksilla, ja toiseksi tilanteesta, jossa kyseessä olevassa unionin toimessa nimenomaisesti viitataan kyseisten sopimusten tiettyihin määräyksiin (tuomio 18.10.2018, Rotho Blaas,
C-207/17
,
EU:C:2018:840
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on määritettävä kyseisten edellytysten perusteella, voidaanko asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan pätevyyttä tarkastella Kiinan WTO:hon liittymistä koskevaan pöytäkirjaan nähden.
Asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdasta, joka koskee WTO:n jäsenmaasta, joka ei ole markkinatalous, peräisin olevan tuonnin normaaliarvon määritystä, on palautettava mieleen ensinnäkin, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että kyseinen säännös ilmentää unionin lainsäätäjän tahtoa ottaa kyseessä olevalla alalla käyttöön unionin oikeusjärjestyksessä noudatettava omanlainen lähestymistapa (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, komissio v. Rusal Armenal,
C‑21/14 P
,
EU:C:2015:494
,
ja
kohta).
Kyseistä toteamusta ei voitu saattaa kyseenalaiseksi sillä perusteella, että asetuksen 2016/1036 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että unionin lainsäädäntö olisi ”mahdollisimman hyvin saatettava” polkumyynnin vastaisen sopimuksen säännösten mukaiseksi. Kyseinen ilmaisu on nimittäin ymmärrettävä siten, että vaikka unionin lainsäätäjän aikomus oli ottaa polkumyynnin vastaisen sopimuksen määräykset huomioon kyseisen asetuksen antamisen yhteydessä, se ei kuitenkaan ilmaissut tahtoa saattaa kaikkia sen määräyksiä osaksi mainittua asetusta. Päätelmä, jonka mukaan asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdalla pyritään panemaan täytäntöön polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2 artiklan sisältämät erityiset velvoitteet, ei voi näin ollen missään tilanteessa perustua kyseisen perustelukappaleen sanamuotoon erikseen tarkasteltuna (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, komissio v. Rusal Armenal,
C‑21/14 P
,
EU:C:2015:494
,
kohta).
Toiseksi on niin, että jo asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan sanamuodosta käy ilmi, ettei siinä viitata nimenomaisesti Kiinan WTO:hon liittymistä koskevan pöytäkirjan täsmällisiin määräyksiin.
Näin ollen ei voida katsoa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 156–162 kohdassa, ettei täytäntöönpanoasetuksen 2018/330 pätevyyttä voitu riitauttaa kyseisen pöytäkirjan perusteella.
Lisäksi Zhejiangin väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi jättänyt valituksenalaisen tuomion 154 kohdassa vastaamatta Zhejiangin väitteeseen, joka koski Intian valintaa vertailumaaksi ja intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan toimittamia virheellisiä tietoja, on riittävää todeta tältä osin, että perusteluvelvollisuus ei velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan osapuolten esittämiä päätelmiä, joten unionin yleisen tuomioistuimen perustelut voivat olla implisiittisiä, kunhan osapuolet saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt osapuolten argumentteja, ja unionin tuomioistuimella on niiden avulla käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa (tuomio 26.3.2020, Larko v. komissio,
C‑244/18 P
,
EU:C:2020:238
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin tutki kyseiset väitteet sekä toisen kanneperusteen toisen ja kolmannen osan valituksenalaisen tuomion 163–182 kohdassa. Koska unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 181 kohdassa, että saman tuomion 170 kohdassa olevista perusteluista kävi selkeästi ja yksiselitteisesti ilmi komission päättely, joten Zhejiang saattoi puolustaa oikeuksiaan ja unionin tuomioistuimet harjoittaa laillisuusvalvontaansa, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei laiminlyönyt unionin tuomioistuimille kuuluvaa perusteluvelvollisuutta.
Näin ollen toinen valitusperuste on hylättävä.
Kolmas valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Zhejiang väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 195, 196, 202, 203, 205, 206, 208, 209 ja 211 kohdassa, kun se sovelsi virheellisesti asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 ja 11 kohtaa sekä 11 artiklan 9 kohtaa.
Zhejiang esittää tältä osin, että asetuksen 2016/1036 2 artikla perustuu normaaliarvon ja vientihintojen tasapuolista vertailua koskevaan periaatteeseen. Se katsoo tältä osin yhtäältä, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaan on otettava huomioon hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat väitetyt ja osoitetut eroavuudet. Toisaalta mainitun asetuksen 11 artiklan 9 kohdan mukaan komission on sovellettava kaikissa tarkastelumenettelyjen yhteydessä tehdyissä tutkimuksissa samaa menetelmää kuin polkumyyntitullin käyttöön ottamiseen johtaneessa tutkimuksessa sillä edellytyksellä, että olosuhteet eivät ole muuttuneet. Zhejiangin mukaan kyseistä velvollisuutta koskee asetuksen 2016/1036 2 artiklan mukaan velvollisuus varmistaa, että normaaliarvon ja vientihinnan välillä tehdään tasapuolinen vertailu.
Zhejiang väittää, että komissio vetosi asetuksen 2016/1036 11 artiklan 9 kohtaan hylätessään sen pyynnön, joka koski tuotevalvontakoodien rakenteen muuttamista ensimmäisen tutkimuksen jälkeen tapahtuneiden olosuhteiden muutosten huomioon ottamiseksi, ja se varoitti komissiota siitä, että tuotevalvontakoodien aakkosnumeeriset tekijät oli määritelty virheellisesti menettelyn alkuvaiheessa. Komission käyttämät tuotevalvontakoodit johtivat hintavertailujen vääristymiseen ja virheelliseen polkumyynnin toteamista koskevaan päätelmään, koska ei voitu sulkea pois sitä, että komission tekemä vertailu sotilas- tai ydinkäyttöön tarkoitettujen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien ja Zhejiangin viemien tavanomaiseen kaupalliseen käyttöön tarkoitettujen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien välillä ei ollut tasapuolinen.
Zhejiang väittää siis, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 205 kohdassa virheellisesti, että vertailussa käytetty Intian kotimarkkinamyynti ei sisältänyt erikoisteräslajeja, jotka on tyypillisesti tarkoitettu ydin- tai sotilaskäyttöön, kun taas tarkastelumenettelyn aikana kyselylomakkeen täyttäneet intialaiset, Yhdysvaltojen ja unionin tuottajat myönsivät, että ne valmistivat tavanomaisista teräslajeista sotilas- tai ydinkäyttöön tarkoitettuja ruostumattomasta teräksestä valmistettuja saumattomia putkia. Lisäksi Zhejiangin mukaan se esitti valaehtoisen asiantuntijalausunnon, jossa vahvistettiin riittävällä täsmällisyydellä vastoin unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 208 kohdassa tekemää toteamusta, että tavanomaista teräslajia voidaan käyttää ydinkäyttöön tarkoitettujen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien valmistukseen, kun taas ydintuotteiden myyntihinta ja kustannukset ovat paljon tavanomaisia tuotteita korkeammat.
Zhejiang katsoo yhtäältä, että komissio ei voinut päätellä intialaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta saatujen tarkastamattomien tietojen perusteella, että tämä ei valmistanut tavanomaisista teräslajeista ydin- tai sotilaskäyttöön tarkoitettuja ruostumattomasta teräksestä valmistettuja saumattomia putkia, koska kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan esitteessä ei suljettu pois mahdollisuutta, että tämä voi valmistaa tällaisia tuotteita. Toisaalta se väittää, että komissio ei voi joka tapauksessa asettaa sille tällaista mahdollisuutta koskevaa näyttötaakkaa. Lisäksi Zhejiang katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi valituksenalaisen tuomion 207 kohdassa virheellisesti sen väitteitä, jotka eivät koskeneet tuotteiden hintaa vaan tuotantokustannuksia, jotka olivat korkeammat kuin ne, jotka komissio otti huomioon asettaessaan kertoimia, joita käytettiin normaaliarvon oikaisemiseen käsiteltävässä tapauksessa.
Zhejiang arvioi lisäksi, että tuotevalvontakoodien rakenteen virheellinen valinta aiheutti sen, ettei asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan mukainen oikaisu ollut enää mahdollinen. Zhejiang katsoo, että se osoitti vastoin unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 195 kohdassa tekemää toteamusta, että tuotantokustannusten huomattavat erot heijastuivat tuotteiden myyntihintoihin, joten oikaisu oli tarpeellinen. Komissio ei siis ottanut huomioon tarkastelumenettelyn aikana tapahtuneita olosuhteiden muutoksia, joten unionin yleinen tuomioistuin rikkoi sekä WTO:n paneelien ja valituselimen oikeuskäytäntöä että 19.9.2013 annettua tuomiota Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. neuvosto (
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
), jonka mukaan on niin, että jos tarkasteluvaiheessa alkuperäisessä tutkimuksessa sovelletun menetelmän soveltaminen ei ole asetuksen 2016/1036 2 artiklan mukaista, komissiolla on velvollisuus olla enää soveltamatta kyseistä menetelmää, kun se ei todennut tällaisen laiminlyönnin tapahtuneen.
Komissio pitää kolmatta valitusperustetta perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että Zhejiangin väitettä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltamalla virheellisesti asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 ja 11 kohtaa sekä 11 artiklan 9 kohtaa, ei voida hyväksyä.
Tältä osin on palautettava mieleen, että asetuksen 2016/1036 11 artiklan 9 kohdassa säädetään, että sillä edellytyksellä, että olosuhteet eivät ole muuttuneet, komissio soveltaa kaikissa tarkastelumenettelyjen yhteydessä tehdyissä tutkimuksissa samaa menetelmää kuin kyseisen polkumyyntitullin käyttöön ottamiseen johtaneessa alkuperäisessä tutkimuksessa erityisesti saman asetuksen 2 artiklan huomioon ottaen.
Näin ollen poikkeusta, jonka johdosta unionin toimielimet saavat soveltaa asetuksen 2016/1036 11 artiklan 2 kohdan nojalla tehtävässä tarkastelumenettelyssä alkuperäisessä tutkimuksessa sovelletusta menetelmästä poikkeavaa menetelmää silloin, jos olosuhteet ovat muuttuneet, on välttämätöntä tulkita suppeasti, koska poikkeamaa ja poikkeusta yleisestä säännöstä on tulkittava suppeasti (tuomio 19.9.2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. neuvosto,
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 202 kohdassa, että koska olosuhteet eivät olleet muuttuneet, komissio käytti samaa menetelmää kuin polkumyyntitullin käyttöön ottamiseen johtaneessa tutkimuksessa, kuten asetuksen 2016/1036 11 artiklan 9 kohdassa edellytetään.
Vaikka onkin toki niin, että unionin toimielinten on osoitettava olosuhteiden muuttuminen, jotta ne voivat käyttää menetelmää, joka poikkeaa alkuperäisessä tutkimuksessa sovelletusta (tuomio 19.9.2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. neuvosto,
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
,
kohta), nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio ei kuitenkaan ole väittänyt olosuhteiden muuttuneen eikä soveltanut erilaista menetelmää.
Seuraavaksi on myös hylättävä Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se totesi yhtäältä, että Zhejiang ei osoittanut, että kuumalävistys- ja kuumapursotusmenetelmällä valmistettujen putkien hinnoissa huomioitiin tuotantokustannusten merkittävät erot, ja toisaalta, että vertailussa käytetty Intian kotimarkkinamyynti ei sisältänyt erikoisteräslajeja, jotka on tyypillisesti tarkoitettu käytettäväksi erityisissä sotilas- tai ydintuotteissa.
Asiakirja-aineistosta ei nimittäin ilmene selvästi minkäänlaista ilmeistä tosiseikkojen huomioon ottamista vääristyneellä tavalla, kuten edellä 66 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään. Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin yhtäältä perusteli valituksenalaisen tuomion 205 kohdassa sen, että se hylkäsi Zhejiangin väitteet, jotka koskivat intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan väitettyä ydin- ja sotilaskäyttöön tarkoitettujen tuotteiden valmistusta erikoisteräslajeista, kun se arvioi, että viittaus kyseisen tuottajan esitteeseen, jossa mainitaan yleisesti ydin- ja sotilasala, ei ole riittävä, jotta voidaan todeta, että se tosiasiallisesti valmistaa tällaisia tuotteita. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin totesi, että viittauksilla unionin ja Yhdysvaltojen tuottajiin ei voitu tukea Zhejiangin väitteitä, jotka koskivat tällaisten tuotteiden tuotantoa Intiassa.
Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 207 kohdassa tekemä viittaus Yhdysvaltojen tuottajien ”hintoihin””kustannusten” sijasta ei aseta kyseenalaiseksi kyseisen tuomion 205 ja 206 kohdassa olevia toteamuksia, joten se on merkityksetön.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 208 kohdassa ilman, että se otti kantaa siihen, voitiinko valaehtoinen asiantuntijalausunto, jonka Zhejiang toimitti menettelyn myöhäisessä vaiheessa, ottaa tutkittavaksi, että mainittu sanamuodoltaan yleinen lausunto ei ollut omiaan asettamaan kyseenalaiseksi sen tuotevalvontakoodien ominaispiirteitä koskevia toteamuksia.
Kolmanneksi ja viimeiseksi sen väitteen osalta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi jättänyt ottamatta huomioon tuotantokustannusten huomattavat erot, jotka heijastuivat kyseessä olevien eri tuotelajien myyntihintoihin, valituksenalaisen tuomion 195 kohdasta käy ilmi, että unionin yleinen tuomioistuin totesi aluksi, että kunkin tuotelajin valmistuksessa käytetyt tuotantomenetelmät eivät lähtökohtaisesti olleet merkityksellisiä, koska vertailukohtana oli lopputuotelaji riippumatta sen valmistuksessa käytetyistä tuotantomenetelmistä.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei Zhejiang ollut väittänyt eikä osoittanut unionin yleisessä tuomioistuimessa, että väitetyt tuotantomenetelmien erot olisivat vaikuttaneet kyseessä olevien tuotelajien samanlaisuuteen tai samankaltaisuuteen.
Tästä seuraa, että kolmas valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta sen vuoksi, että tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja osittain hylättävä selvästi perusteettomana.
Neljäs valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Zhejiang väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 230–232, 234, 236, 239, 241 ja 245–251 kohdassa oikeudellisen virheen ja otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se jätti toteamatta, että menetelmä, jota komissio käytti sellaisten ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien, joilla ei ollut suoraa vastaavuutta vietyjen tuotevalvontakoodien kanssa, normaaliarvoon sovellettujen kertoimien määrityksessä, oli virheellinen eikä sillä taattu Zhejiangille asianmukaista normaaliarvoa asetuksen 2016/1036 2 artiklan mukaisesti.
Zhejiang katsoo ensiksi, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi valituksenalaisen tuomion 230–232 kohdassa asetuksen 2016/1036 2 artiklan 10 ja 11 kohtaa ja 20 artiklan 2 ja 4 kohtaa, kun se hylkäsi summaarisesti kyseisen yhtiön väitteet, jotka koskivat huomattavia puutteita tavassa, jolla komissio laski polkumyyntimarginaalin valtaosalle Zhejiangin unioniin viemistä tuotteista, jotka eivät olleet suoraan vertailtavissa intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan Intian kotimarkkinoilla myymien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien kanssa.
Toiseksi Zhejiang katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 234 kohdassa, että komissio oli käyttänyt ”täydentävästi” tietoja, jotka koskivat ruostumattomasta teräksestä valmistettuja saumattomia putkia, jotka kuuluivat ryhmään öljyn tai kaasun porauksessa käytettävät hitsatut vaippa- ja pumppausputket ja joiden normaaliarvo määriteltiin unionin tuottajien myynnin perusteella. Zhejiangin mukaan komission oli yhtäältä käytettävä ”tavanomaista kaupankäyntiä” koskevaa edellytystä. Toisaalta komissio oli vahvistanut, että se käytti kyseisten tuotteiden normaaliarvon määrityksessä unionin tuottajien antamia tietoja ilman, että se käytti ilmaisua ”täydentävä”, joten Zhejiang katsoo, että komissio käytti tietyllä tuotevalvontakoodilla unionissa olevaa myyntihintaa. Zhejiangin mukaan komissio kuitenkin myönsi, että se oli laskenut mainitun tuotevalvontakoodin normaaliarvon ilman, että se kuitenkaan selitti menettelytapaansa. Zhejiang katsoo yhtäältä, että asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdassa säädetään normaaliarvon määritysmenetelmiä koskevasta hierarkiasta, eikä siinä sallita tietojen käyttämistä ”täydentävästi”. Toisaalta se katsoo, että kyseinen liian yleisluontoinen sanamuoto antaa komissiolle mahdollisuuden poiketa asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdassa olevista erilaisista mahdollisuuksista, jotka kaikki viittaavat normaaliarvoon – mukaan luettuna laskennallinen normaaliarvo – eivätkä unionin myyntihintojen määrittelemättömiin tekijöihin.
Kolmanneksi Zhejiang katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 236 kohdassa vääristyneellä tavalla huomioon tosiseikat, jotka liittyvät siihen, että intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan myyntihintoihin sovellettiin unionin ja Yhdysvaltojen tuottajia koskevia kertoimia. Zhejiang väittää siis, että se toimitti komissiolle runsaasti näyttöä, johon sisältyy valaehtoinen lausunto ja joka osoittaa, että ydin- tai sotilaskäyttöön tarkoitettujen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuotantokustannukset ovat huomattavasti korkeammat kuin tavanomaiseen käyttöön tarkoitettujen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien. Se päättelee näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat vääristyneellä tavalla huomioon, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 239 kohdassa, että Zhejiang esitti pelkkiä perustelemattomia väitteitä, kun se väitti, että ydin- tai sotilaskäyttöön tarkoitetuista putkista aiheutuu paljon korkeammat tuotantokustannukset kuin ruostumattomasta teräksestä valmistetuista saumattomista putkista, jotka on tarkoitettu tavanomaiseen kaupalliseen käyttöön.
Neljänneksi Zhejiang väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 241 kohdassa, että komissiolla oli kaksi vaihtoehtoista tapaa määrittää sovellettavat kertoimet, ja päätti laajaa harkintavaltaansa käyttäen, ettei se käytä Zhejiangin ehdottamaa vaihtoehtoista menetelmää. Se teki lisäksi virheellisiä päätelmiä valituksenalaisen tuomion 245–251 kohdassa. Zhejiangin mukaan ainoa komission käytössä ollut vaihtoehto sellaisten kertoimien määrittämiseksi, joita Yhdysvalloissa ja unionissa voimassa olleet korkeammat tuotantokustannukset, jotka koskivat sotilas- ja ydinkäyttöön tarkoitettujen ruostumattomasta teräksestä valmistettuja saumattomia putkia, eivät kasvattaneet, oli käyttää unionin ja Yhdysvaltojen tuotannonalan kustannuksia ja standardihintoja koskevia luetteloita. Zhejiang palauttaa mieleen erilaiset tuotevalvontakoodin kustannuksiin vaikuttavat tekijät, minkä jälkeen se esittää, että komissio kasvatti teräslajeihin ja viimeistelyyn liittyviä kertoimia mielivaltaisesti ja virheellisesti, kun taas sen käyttämissä kertoimissa otetaan huomioon myös tuotevalvontakoodien väliset erot ulkoisessa halkaisijassa, seinämän paksuudessa ja lukuisissa muissa tuotevalvontakoodien tekijöissä, joita komissio ei sulkenut pois määrittäessään teräslajiin liittyvää kustannuseroa ja viimeistelykustannuksia. Zhejiang ehdottaa asianmukaista menetelmää, jonka avulla voidaan todeta, ettei polkumyyntiä ole, ja toteaa, että komission kertoimien määrityksessä käyttämä virheellinen menetelmä on vaikuttanut vähintään kahteen kolmasosaan sen kokonaisviennistä.
Komissio pitää neljättä valitusperustetta perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että valituksenalaisen tuomion 230 ja 231 kohdasta käy ilmi, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Zhejiangin väitteet, joilla pyrittiin osoittamaan, että suurinta osaa sen unioniin suuntautuvasta viennistä koskevan polkumyyntimarginaalin laskennassa oli virhe siitä syystä, että viimeksi mainitun mukaan kyseinen vienti ei ollut suoraan verrattavissa niihin ruostumattomasta teräksestä valmistettuihin saumattomiin putkiin, joita intialainen vientiä harjoittava tuottaja myi kotimarkkinoillaan Intiassa.
Siltä osin kuin kyseiset väitteet perustuvat pääasiallisesti samaan päättelyyn kuin Zhejiangin puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskevan kanneperusteen tueksi esitetty väite, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi ne oikeudellista virhettä tekemättä.
Toiseksi on todettava, että Zhejiang tulkitsee valituksenalaisen tuomion 234 kohtaa virheellisesti.
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin vastasi kyseisessä kohdassa Zhejiangin väitteeseen, jonka mukaan unionia olisi voitu käyttää vertailumaana, ja totesi, että komissio oli valinnut Intian vertailumaaksi ja että ”unionin tuottajien myyntiä [Zhejiangin] tarkoittamien kahden tuotevalvontakoodin osalta [oli] käytetty vain täydentävästi”. Unionin yleinen tuomioistuin vain korosti kyseisellä ilmaisulla sitä seikkaa, että komissio käytti unionin tuottajien tietoja perusteena ainoastaan niiden tuotevalvontakoodien kohdalla, joiden osalta ei ollut samankaltaisia intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan myymiä tuotevalvontakoodeja.
Kolmanneksi on todettava Zhejiangin väitteestä, joka koskee ”tavanomaista kaupankäyntiä” koskevan edellytyksen soveltamista, että Zhejiang ei ole täsmentänyt tältä osin niitä valituksenalaisen tuomion kohtia, joissa sen mukaan on oikeudellinen virhe, joten tätä väitettä ei voida ottaa tutkittavaksi muutoksenhakuvaiheessa.
Mainittu väite on joka tapauksessa perusteeton, koska asetuksen 2016/1036 2 artiklan 7 kohdan a alakohta ei koske tavanomaista kaupankäyntiä koskevaa edellytystä.
Neljänneksi on hylättävä Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla valituksenalaisen tuomion 236 kohdassa, kun se totesi, että komissio käytti intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan oikaistuja hintoja Zhejiangin ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien, jotka kuuluivat ryhmään öljyn tai kaasun porauksessa käytettävät hitsatut vaippa- ja pumppausputket, viennin osalta.
Toisin kuin Zhejiang väittää, unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi kyseisessä kohdassa yhtäältä, että kertoimet määritettiin Yhdysvaltojen tai unionin tuottajien tuotantokustannusten perusteella, ja niitä on sovellettu intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan myyntihintoihin.
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Zhejiangin väitteen, jonka mukaan polkumyyntimarginaali, joka koskee suurinta osaa sen viemistä tuotteista, perustuu Yhdysvalloista tai unionista lähtöisin oleviin tietoihin. Se totesi tältä osin, että suurinta osaa Zhejiangin unioniin viemistä tuotteista koskevan normaaliarvon määritys perustui intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan toimittamiin tietoihin, ja se seikka, että komissio käytti unionin tai Yhdysvaltojen tuottajien tuotantokustannuksien perusteella laskettuja kertoimia, kun se oikaisi intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan kyseistä tuotelajia läheisimmin muistuttavan tuotelajin normaaliarvoa, ei voi asettaa kyseistä toteamusta kyseenalaiseksi.
Viidenneksi Zhejiangin väitettä, joka koskee valituksenalaisen tuomion 239 kohtaa, ei voida ottaa tutkittavaksi muutoksenhakuvaiheessa edellä 56 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
Nimittäin on katsottava siltä osin kuin Zhejiang kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksen, jonka mukaan sen väitteet, joilla pyrittiin osoittamaan, että ydin- tai sotilaskäyttöön tarkoitetuista ruostumattomasta teräksestä valmistetuista saumattomista putkista aiheutuu paljon korkeammat tuotantokustannukset kuin kaupalliseen käyttöön tarkoitetuista ruostumattomasta teräksestä valmistetuista putkista myös silloin, kun ne on valmistettu tavanomaisesta teräksestä, olivat vailla niitä tukevia perusteita kuten myös se väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei voinut yksilöidä täsmällisesti useita liitteitä koskeneen viittauksen perusteella niitä kanneperusteita ja väitteitä, joihin vedottiin, kuitenkaan osoittamatta sen väitetysti tekemää oikeudellista virhettä, että Zhejiang tavoittelee pääasiallisesti sitä, että unionin tuomioistuin korvaa omalla arvioinnillaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemän näytön arvioinnin.
Kuudenneksi on hylättävä perusteettomana Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin ja Yhdysvaltojen tuotannonalan kustannuksia ja standardihintoja koskevien luetteloiden käyttäminen oli ainoa vaihtoehto, joka komissiolla oli käytettävissään, jotta se voi määrittää oikein sovellettavat kertoimet.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 241 ja 242 kohdassa virhettä tekemättä, että sitä, onko oikaisu kohtuullinen ja onko kyseiseen arvioon perustuvasta oikaisusta seuraava vertailu tasapuolinen, ei voida arvioida sen perusteella, onko olemassa paremmin soveltuvia vaihtoehtoisia menetelmiä. Unionin yleinen tuomioistuin siis selitti syyt, joiden vuoksi komissio ei käyttänyt vaihtoehtoisia menetelmiä, ja katsoi, että Zhejiang ei ollut osoittanut, että komission käyttämä menetelmä olisi ollut jollakin tavalla lainvastainen.
Seitsemänneksi ja viimeiseksi Zhejiangin tekemää valituksenalaisen tuomion 245–251 kohdan riitauttamista ei edellä 56 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti voida ottaa tutkittavaksi muutoksenhakuvaiheessa, koska sillä tavoitellaan pääasiallisesti sitä, että unionin tuomioistuin korvaa omalla arvioinnillaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemän näytön arvioinnin ilman, että olisi osoitettu oikeudellinen virhe tai tosiseikkojen huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla.
Tästä seuraa, että neljäs valitusperuste on hylättävä.
Viides valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Zhejiang väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 268 ja 269 kohdassa, kun se sisällytti asetuksen 2016/1036 3 artiklan 2, 3, 5 ja 6 kohdan ja 11 artiklan 2 kohdan vastaisesti päätelmiinsä, jotka koskivat Zhejiangin ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien alihinnoittelun vaikutusta unioniin, unionin tuotannonalalla sotilas- tai ydinkäyttöön tarkoitettuihin putkiin sovelletut hinnat sekä Zhejiangin ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien hinnat, joita käytettiin sisäistä jalostusmenettelyä koskevissa tullimenettelyissä.
Zhejiang väittää tältä osin, että tarkastelumenettelyn aikana Kiinasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonti unioniin väheni verrattuna Intiasta peräisin olevaan tuontiin. Näin ollen se vetosi siihen, että Zhejiang hinnoitteli ruostumattomasta teräksestä valmistetut saumattomat putket alhaisemmin kuin Intiasta unioniin viedyt ruostumattomasta teräksestä valmistetut saumattomat putket oli hinnoiteltu saman ajanjakson aikana. Zhejiang palauttaa mieleen tilastotiedot, joissa osoitetaan, että Kiinasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien vientihinnat ovat aina olleet korkeammat kuin Intiasta unioniin vietyjen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien vientihinnat, ja katsoo, että komissio teki virheen, kun se perusti unionin tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa ja kyseisen vahingon toistumisen todennäköisyyttä koskevan arviointinsa siihen, että kiinalaisten ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien viejät alihinnoittelivat tuotteensa verrattuna unionin tuotannonalalla käytettyihin hintoihin. Kun unionin yleinen tuomioistuin vahvisti kyseisen arvioinnin valituksenalaisen tuomion 267 kohdassa, myös se teki oikeudellisen virheen.
Zhejiangin mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki lisäksi virheen, kun se hyväksyi valituksenalaisen tuomion 269 kohdassa komission lähestymistavan, jonka mukaan Intiasta tai muista kolmansista maista peräisin oleva tuonti ei ollut ainoa tekijä, joka aiheutti vahinkoa unionin tuotannonalalle tarkastelun tutkimusajanjakson aikana. Se katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksessa, jonka mukaan Zhejiangin esiin nostama merkittävämpi ero johtui siitä, ettei sisäisen jalostusmenettelyn järjestelmän tuontihintoja otettu huomioon, sivuutettiin se seikka, ettei Zhejiangin ruostumattomasta teräksestä valmistettuja saumattomia putkia, jotka kuuluivat sisäisen jalostusmenettelyn järjestelmään, koskaan tuotu unioniin eikä niitä koskaan luovutettu vapaaseen liikkeeseen unionin markkinoilla. Se päättelee tämän perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen valituksenalaisen tuomion 268 ja 269 kohdassa, kun se sisällytti alihinnoittelua koskeviin toteamuksiinsa hinnat, joita Zhejiang käytti ruostumattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien osalta sisäistä jalostusmenettelyä koskevassa tullijärjestelmässä.
Komissio pitää viidettä valitusperustetta perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 269 kohdassa virheellisesti, että Intiasta tai muista kolmansista maista peräisin oleva tuonti ei ollut ainoa tekijä, joka aiheutti vahinkoa unionin tuotannonalalle tarkastelun tutkimusajanjakson aikana, ja näin ollen hylkäsi sen väitteet, ei voi menestyä.
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi valituksenalaisen tuomion 267–269 kohdassa, että unionin tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa ja sen toistumisen todennäköisyyttä koskeva toteamus perustui Kiinasta peräisin olevan tuonnin alihinnoittelun tasoon, ja komissio oli ottanut huomioon Intiasta peräisin olevan tuonnin erilaisten vahinkoa aiheuttaneiden tekijöiden yhteydessä. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin tutki Zhejiangin väitteet, joilla pyrittiin kyseenalaistamaan mainittu toteamus, ja hylkäsi ne.
Koska oikeudellista virhettä tai sitä, että tosiseikat olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla, ei ole osoitettu, on todettava edellä 56 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti, että Zhejiangin väitteillä tavoitellaan pääasiallisesti sitä, että unionin tuomioistuin korvaa omalla arvioinnillaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemän näytön arvioinnin, joten niitä ei voida ottaa tutkittavaksi muutoksenhakuvaiheessa.
Lisäksi on todettava, että Zhejiangin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 269 kohdassa virheellisesti, että Zhejiangin esiin nostama merkittävämpi ero Intiasta ja Kiinasta peräisin olevan tuonnin hintojen välillä johtuu siitä, ettei se ottanut sisäisen jalostusmenettelyn järjestelmässä käytettyjä tuontihintoja huomioon, huolimatta siitä, ettei se koskaan tuonut unioniin sisäisen jalostusmenettelyn järjestelmään kuuluvia ruostumattomasta teräksestä valmistettuja saumattomia putkia, perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
Tältä osin on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei viitannut mainitussa kohdassa Zhejiangin tuontiin vaan Kiinasta peräisin olevaan tuontiin yleensä. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Zhejiangin väitteen, jonka mukaan Intiasta peräisin olevan tuonnin hinnat olivat aina olleet ”selkeästi” Kiinasta peräisin olevan tuonnin hintoja alhaisemmat, ja totesi, että vaikka Intiasta peräisin olevan tuonnin keskihinta oli Kiinasta peräisin olevan tuonnin keskihintaa alhaisempi, ne olivat tarkastelumenettelyn yhteydessä tehdyn tutkimuksen aikana hyvin lähellä toisiaan, ja että Zhejiangin esiin nostama suurempi ero johtui siitä, ettei se ottanut huomioon sisäisen jalostusmenettelyn järjestelmässä käytettyjä tuontihintoja.
Edellä todetuista seikoista seuraa, että viides valitusperuste on hylättävä, ja näin ollen myös valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Kyseisen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota mainitun työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska komissio on nyt käsiteltävässä asiassa vaatinut, että Zhejiang velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja Zhejiang on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Valitus hylätään.

2)
Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals Co. Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.