CELEX: 62015CJ0134
Teisingumo Teismo sprendimas
2016 m. birželio 30 d

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. birželio 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 543/2008, kuriuo
nustatomos išsamios Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 dėl tam tikrų prekybos paukštiena standartų įgyvendinimo taisyklės
(OL L 157, 2008, p. 46), 5 straipsnio 4 dalies b punkto galiojimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant mažmeninės prekybos įmonės
Lidl GmbH & Co. KG
ir
Freistaat Sachsen
(Saksonijos federalinė žemė, Vokietija) ginčą dėl minėtoje nuostatoje įtvirtintos pareigos prekiaujant mažmenomis šviežia
fasuota paukštiena ant pakuotės ar prie jos pritvirtintoje etiketėje nurodyti visą kainą ir svorio vieneto kainą (toliau –
ženklinimo pareiga).

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
SESV 39 straipsnyje apibrėžti bendros žemės ūkio politikos tikslai. Pagal SESV 41 straipsnio b punktą tam, kad būtų pasiekti
šie tikslai, galima, be kita ko, imtis bendrų priemonių, skatinančių vartoti tam tikrus produktus.
1975 m. spalio 29 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2777/75 dėl bendro paukštienos rinkos organizavimo (OL L 282, 1975, p. 77;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 2 t., p. 138) 2 straipsnyje buvo numatyta, kad gali būti imtasi priemonių,
skatinančių tam tikrų produktų prekybą ar gerinančių jų kokybę. Prekybos standartai galėjo būti susiję, be kita ko, su pakavimu,
pateikimu ir ženklinimu.
1990 m. birželio 26 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 1906/90 dėl tam tikrų prekybos paukštiena standartų (OL L 173, 1990, p. 1;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 10 t., p. 92) įtvirtintos specialios ženklinimo taisyklės, įskaitant pareigą
ant pakuotės ar prie jos pritvirtintoje etiketėje nurodyti visą kainą ir svorio vieneto kainą, kurios taikytinos mažmeninėje
prekyboje šviežia fasuota paukštiena.
Šio reglamento 2 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„kadangi tokie standartai gali padėti pagerinti paukštienos kokybę ir atitinkamai jos pardavimą; kadangi dėl to žmonių maistui
skirtos paukštienos prekybos standartų taikymas atitinka gamintojų, prekybininkų ir vartotojų interesus.“
Minėto reglamento 5 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta:
„Fasuotos paukštienos atveju ant pakuotės arba prie jos pritvirtintos etiketės būtina taip pat nurodyti ir tokius duomenis:
<...>
b)      šviežios paukštienos atveju visą kainą ir svorio vieneto kainą mažmeninėje prekyboje.“
Reglamentas Nr. 2777/75 buvo panaikintas 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1234/2007, nustatančiu bendrą žemės
ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendras bendro žemės ūkio rinkų
organizavimo reglamentas) (OL L 299, 2007, p. 1). Pastaruoju reglamentu buvo sujungtas 21 bendras rinkų organizavimo atvejis,
apimantis įvairius produktus ar produktų grupes. Kaip matyti iš minėto reglamento 7 konstatuojamosios dalies, „vykdant supaprastinimą
neturėtų būti ginčijami per daugelį metų [bendros žemės ūkio politikos] srityje priimti politiniai sprendimai“. To reglamento
10 konstatuojamojoje dalyje akcentuojamas tikslas stabilizuoti rinkas ir užtikrinti deramą žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės
gyvenimo lygį, atsižvelgiant į skirtingus poreikius kiekviename iš šių sektorių ir į skirtingų sektorių tarpusavio priklausomybę.
Kiek tai susiję su paukštiena, pagal Reglamento Nr. 1234/2007 121 straipsnio e punkto iv papunktį Europos Komisija gali priimti
„taisykles, susijusias su tolesnėmis nuorodomis kartu pateikiamuose prekybos dokumentuose, galutiniam vartotojui skirtos paukštienos
ženklinimu, pateikimu bei reklamavimu ir pavadinimu, kuriuo produktas parduodamas, kaip apibrėžta [2000 m. kovo 20 d. Europos
Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą
ir reklamavimą, derinimo (OL L 109, 2000, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 75)] 3 straipsnio
1 dalies 1 punkte“.
Pagal Reglamento Nr. 543/2008 1–3 konstatuojamąsias dalis, kadangi „tam tikros Reglamente <...> Nr. 1906/90 esančios nuostatos
ir įpareigojimai nebuvo [įtraukti] į Reglamentą <...> Nr. 1234/2007“, atitinkamos nuostatos buvo įtrauktos į Reglamentą Nr. 543/2008,
siekiant, „kad bendras rinkos organizavimas, ypač prekybos standartai, veiktų gerai ir būtų užtikrintas jo tęstinumas“.
Reglamento Nr. 543/2008 10 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Tam, kad vartotojas gautų pakankamą, aiškią ir objektyvią informaciją apie tokius siūlomus parduoti produktus, ir tam, kad
būtų užtikrintas laisvas tokių produktų judėjimas visoje Bendrijoje, būtina užtikrinti, kad nustatant paukštienos prekybos
standartus būtų atsižvelgta į 1976 m. sausio 20 d. Tarybos direktyvos 76/211/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su
tam tikrų fasuotų produktų komplektavimu pagal masę arba tūrį, suderinimo [(OL L 46, 1976, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 13 sk., 3 t., p. 91)], nuostatas.“
Šio reglamento 5 straipsnio 4 dalies b punktas suformuluotas taip pat kaip ir Reglamento Nr. 1960/90 5 straipsnio 3 dalies
b punktas.
Nors Reglamentas Nr. 1234/2007 buvo panaikintas 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1308/2013,
kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas ir panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 922/72, (EEB)
Nr. 234/79, (EB) Nr. 1037/2001 ir (EB) Nr. 1234/2007 (OL L 347, 2013, p. 671), prekybos kiaušinių ir paukštienos sektorių
produktais standartai tebetaikomi iki atitinkamų prekybos taisyklių, kurios pagal Reglamento Nr. 1308/2013 230 straipsnio
1 dalies c punktą turi būti nustatytos vadovaujantis deleguotaisiais aktais, taikymo datos.

Vokietijos teisė
2013 m. kovo 22 d.
Verordnung über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch
(Nutarimas dėl prekybos paukštiena standartų) (
BGBl.
2013 I, p. 624) 3 straipsnio 2 dalies 6 punkte numatyta:
„Draudžiama <...> pardavimo tikslais saugoti, laikyti, kad būtų parduodama, tiekti, parduoti ar kitu būdu pateikti rinkai
paukštienos atsargas, teisingai ir išsamiai nenurodžius [Reglamento Nr. 543/2008] 5 straipsnio 4 dalyje minėtų duomenų.“
Šio nutarimo 9 straipsnio 3 dalies 1 punkte nustatyta:
„Asmuo pažeidžia
Handelsklassengesetz
(Prekių klasių įstatymas) 7 straipsnio 1 dalies 3 punkto nuostatas, jei, pažeisdamas [šio] nutarimo 3 straipsnį, pardavimo
tikslais saugo, siūlo pirkti, laiko, kad parduotų, tiekia, parduoda ar kitu būdu pateikia į rinką naminių paukščių skerdenas,
paukštieną ar skerdenų gabalus.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Lidl
yra mažmeninės prekybos įmonė, visoje Vokietijoje valdanti mažmeninės prekybos maisto produktais išparduotuves. Keliose savo
parduotuvėse Lampertsvaldės regione ji, be kita ko, parduoda šviežią fasuotą paukštieną. Pagal nutartį dėl prašymo priimti
prejudicinį sprendimą šio produkto kaina nenurodyta tiesiogiai ant jo pakuotės ar prie jos pritvirtintoje etiketėje; kaina
nurodyta prie lentynų pritvirtintose etiketėse.
Atlikusi įvairius patikrinimus,
Sächsiche Landesanstalt für Landwirtschaft
(Saksonijos žemės ūkio žinyba, Vokietija), tapusi
Sächsische Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie
(Saksonijos aplinkos, žemės ūkio ir geologijos tarnyba, Vokietija), nustatė minėtą kainų nurodymo praktiką. Ji nurodė, jog
dėl tokios praktikos pažeistas atliekant patikrinimus galiojusio Reglamento Nr. 1906/90 5 straipsnio 3 dalies b punktas.
2007 m. balandžio 30 d.
Lidl
pateikė skundą
Verwaltungsgericht Dresden
(Drezdeno administracinis teismas, Vokietija), reikalaudama nustatyti, kad jos kainų nurodymo praktika nepažeidė Reglamento
Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalies b punkto, kurio turinys identiškas Reglamento Nr. 1906/90 5 straipsnio 3 dalies b punktui,
nuostatų.
Lidl
iš esmės teigė, kad šios nuostatos yra „neveiksmingos“, nes jomis neproporcingai varžoma Europos Sąjungos pagrindinių teisių
chartijos (toliau – Chartijos) 15 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su ESS 6 straipsnio 1 dalimi, apibrėžta laisvė užsiimti profesine
veikla.
2010 m. lapkričio 10 d. sprendimu
Verwaltungsgericht Dresden
(Drezdeno administracinis teismas) minėtą skundą atmetė iš esmės.
Dėl tokio sprendimo
Lidl
pateikė apeliacinį skundą
Sächsisches Oberverwaltungsgericht
(Saksonijos aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija). Tas teismas teigia, kad Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio
4 dalies b punktas taikytinas pareiškėjai pagrindinėje byloje ir kad jo nagrinėjamos bylos baigtis priklauso nuo šios nuostatos
galiojimo. Šiuo klausimu jam kyla abejonių dėl minėtos nuostatos galiojimo, atsižvelgiant į Chartijos 15 straipsnio 1 dalį,
16 straipsnį ir SESV 40 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, ženklinimo pareiga nėra neproporcingas ir netoleruotinas
kišimasis į pareiškėjos pagrindinėje byloje laisvę verstis ekonomine veikla ir užsiimti verslu, nes nepažeidžiama šių teisių
ir laisvių esmė. Iš tiesų Reglamento Nr. 543/2008, kuriame įtvirtintos nuostatos, susijusios su šviežios fasuotos paukštienos
kainų nurodymu, 5 straipsnio 4 dalies b punktu neuždraudžiama prekyba šiais produktais. Be to, ši ženklinimo pareiga atitinka
bendrą vartotojų apsaugos tikslą.
Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar minėtoje nuostatoje įtvirtinta ženklinimo pareiga
yra proporcinga, nes, viena vertus, tokios pareigos nenustatyta kitų fasuotų produktų, kaip antai jautienos, veršienos, kiaulienos,
avienos ar ožkienos, atveju ir, kita vertus, dėl jos patiriama papildoma finansinė ir organizacinė našta, ribojanti konkurenciją.
Dėl nediskriminavimo principo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar nevienodas požiūris
į šviežią paukštieną ir kitą žmonėms vartoti skirtą šviežią mėsą pateisinamas tuo, jog pastarajai mėsai nenustatytos panašios
ženklinimo pareigos.
Šiomis aplinkybėmis
Sächsisches Oberverwaltungsgericht
(Saksonijos aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui
tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Reglamento Nr. 543/2008] 5 straipsnio 4 dalies b punktas suderinamas su ESS 6 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa, nagrinėjama
kartu su Chartijos 15 straipsnio 1 dalimi ir 16 straipsniu?
2.      Ar Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalies b punktas suderinamas su SESV 40 straipsnio 2 dalies antra pastraipa?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 543/2008
5 straipsnio 4 dalies b punktas, kuriame numatyta ženklinimo pareiga, galioja atsižvelgiant į Chartijos 15 straipsnio 1 dalį
ir 16 straipsnį.
Pirmiausia pažymėtina, kad, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir šalys pagrindinėje byloje mano,
jog ženklinimo pareigos galiojimą reikia vertinti atsižvelgiant į Chartijos 15 straipsnio 1 dalį ir 16 straipsnį, kurių pirmasis
susijęs su laisve užsiimti profesine veikla ir teise į darbą, o antrasis – su laisve užsiimti verslu, reikia konstatuoti,
kad ženklinimo pareiga neribojama asmenų turima galimybė „užsiimti laisvai pasirinkta profesija“, kaip tai suprantama pagal
Chartijos 15 straipsnį. Tačiau ženklinimo pareiga gali riboti Chartijos 16 straipsnyje įtvirtintą laisvę užsiimti verslu.
Teisė laisvai užsiimti verslu apima, be kita ko, bet kokios įmonės teisę laisvai disponuoti turimais ekonominiais, techniniais
ir finansiniais ištekliais, neperžengiant už savo veiksmus prisiimtos atsakomybės ribų (2014 m. kovo 27 d. Sprendimo
UPC Telekabel Wien
, C‑314/12, EU:C:2014:192, 49 punktas).
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad Chartijos 16 straipsniu suteikiama apsauga apima laisvę užsiimti ekonomine
ar komercine veikla, laisvę sudaryti sutartis ir laisvą konkurenciją, kaip matyti iš su šiuo straipsniu susijusių paaiškinimų,
į kuriuos, remiantis ESS 6 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa ir Chartijos 52 straipsnio 7 dalimi, reikia atsižvelgti aiškinant
Chartiją (2013 m. sausio 22 d. Sprendimo
Sky Österreich
, C‑283/11, EU:C:2013:28, 42 punktas ir 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo
Schaible
, C‑101/12, EU:C:2013:661, 25 punktas).
Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalies b punkte numatyta ženklinimo pareiga gali apriboti šią laisvę užsiimti verslu
tiek, kiek tokia pareiga asmeniui nustatomas spaudimas, apribojantis laisvą turimų išteklių naudojimą, nes šiuo draudimu įpareigojama
imtis priemonių, kurios gali būti susijusios su didelėmis to asmens išlaidomis ir turėti reikšmingą įtaką jo veiklos organizavimui
(šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 27 d. Sprendimo
UPC Telekabel Wien
, C‑314/12, EU:C:2014:192, 50 punktą).
Vis dėlto pagal Teisingumo Teismo praktiką laisvė užsiimti verslu nėra absoliuti ir turi būti vertinama atsižvelgiant į jos
socialinę funkciją (žr., be kita ko, 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo
Deutsches Weintor
, C‑544/10, EU:C:2012:526, 54 punktą ir 2013 m. sausio 22 d. Sprendimo
Sky Österreich
, C‑283/11, EU:C:2013:28, 45 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Todėl apribojimai naudotis šia laisve gali būti nustatyti, jeigu pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, viena vertus, jie numatyti
įstatymo ir nekeičia minėtos laisvės esmės ir, kita vertus, laikantis proporcingo principo jie yra būtini ir tikrai atitinka
Europos Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus arba yra reikalingi kitų asmenų teisėms ir laisvėms apsaugoti.
Pažymėdamas, kad ženklinimo pareiga, kaip apribojimas naudotis Chartijos 16 straipsnyje garantuota teise, yra numatyta įstatymo,
ir manydamas, kad minėta pareiga nekeičia šios teisės esmės ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus,
t. y. vartotojų apsaugos tikslą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl tokios priemonės proporcingumo.
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką proporcingumo principas reikalauja, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų
to, kas tinkama ir būtina atitinkamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl, esant galimybei rinktis iš kelių tinkamų
priemonių, reikia taikyti mažiausiai ribojančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (2001 m.
liepos 12 d. Sprendimo
Jippes ir kt.
, C‑189/01, EU:C:2001:420, 81 punktas ir 2013 m. sausio 22 d. Sprendimo
Sky Österreich
, C‑283/11, EU:C:2013:28, 50 punktas).
Be to, Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, jog laisvei užsiimti verslu gali būti taikomos įvairios viešosios valdžios priemonės,
kuriomis dėl bendrojo intereso gali būti ribojamas ekonominės veiklos vykdymas (2013 m. sausio 22 d. Sprendimo
Sky Österreich
, C‑283/11, EU:C:2013:28, 46 punktas).
Šiuo atveju, kiek tai susiję, pirma, su nagrinėjamų Sąjungos teisės aktų tikslais, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1906/90 2 konstatuojamosios
dalies, prekybos standartai paukštienos srityje padeda gerinti paukštienos kokybę ir palengvinti jos pardavimą, atsižvelgiant
į gamintojų, prekybininkų ir vartotojų interesus. Be to, šio reglamento 4 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiamas suinteresuotumas
suteikti vartotojams kuo išsamesnę informaciją, susijusią pirmiausia su ženklinimu, reklama, nuorodomis apie naudojamus šaldymo
būdus ir paukštienos gamybai taikomus ūkininkavimo būdus.
Šie tikslai perimti į Reglamentą Nr. 543/2008, kurio 10 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama būtinybė suteikti vartotojui pakankamą,
aiškią ir objektyvią informaciją apie siūlomus parduoti produktus.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pagrindiniai nagrinėjamų Sąjungos teisės aktų tikslai susiję tiek su paukštienos, įskaitant
šviežią paukštieną, sektoriuje veikiančių gamintojų ir prekybininkų pajamų didinimu, tiek su vartotojų apsauga, ir tai yra
Sąjungos pirminėje teisėje pripažinti bendrojo intereso tikslai.
Antra, kiek tai susiję su ženklinimo pareigos tinkamumu užtikrinti, kad bus pasiekti užsibrėžti tikslai, teisės aktų leidėjas
galėjo manyti, jog ši pareiga, viena vertus, leidžia užtikrinti patikimą informaciją vartotojams, nurodant duomenis ant pakuotės,
ir, kita vertus, gali paskatinti jį pirkti paukštieną, o tai pagerintų šio produkto prekybos perspektyvas, taigi ir padidintų
gamintojų pajamas.
Kiek tai susiję su tokio teisės akto būtinumu, Sąjungos teisės aktų leidėjas galėjo pagrįstai manyti, kad teisės aktu, numatančiu
tik pareigą pritvirtinti kainų etiketes prie lentynos, užsibrėžti tikslai nebūtų pasiekti taip pat veiksmingai, kaip taikant
Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalies b punktą, nes tik nuoroda į visą kainą ir svorio vieneto kainą produktų, kurių
pakuočių vienetai negali sverti lygiai tiek pat, atveju leidžia užtikrinti pakankamą vartotojų informavimą. Be to, tokia pareiga
neatrodo neproporcinga atsižvelgiant į siekiamus tikslus, tuo labiau kad Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalyje numatyta
nuoroda į visą kainą ir svorio vieneto kainą pagal šią nuostatą yra tik vienas iš duomenų, turinčių būti ant pakuotės arba
prie jos pritvirtintoje etiketėje.
Taigi šiuo atveju kišimasis į pareiškėjos pagrindinėje byloje laisvę užsiimti verslu yra proporcingas siekiamiems tikslams.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog išnagrinėjus pirmąjį prejudicinį klausimą nenustatyta jokių veiksnių, kurie, atsižvelgiant
į Chartijos 16 straipsnyje numatytą laisvę užsiimti verslu, darytų poveikį Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalies b punkto
galiojimui.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teiraujasi, ar Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio
4 dalies b punktas galioja atsižvelgiant į SESV 40 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje įtvirtintą nediskriminavimo principą.
Šis klausimas pateiktas dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos aplinkybės, jog kitai žmonėms
vartoti skirtai šviežiai mėsai, pirmiausia jautienai, kiaulienai, avienai ir ožkienai, nenustatyta panaši pareiga kainų ženklinimo
srityje.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad nediskriminavimo principas yra vienas bendrųjų Sąjungos teisės principų, kuris, kiek tai
susiję su žemės ūkio sritimi, išreikštas SESV 40 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje (žr. 2013 m. kovo 14 d. Sprendimo
Agrargenossenschaft Neuzelle
, C‑545/11, EU:C:2013:169, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Iš šio straipsnio teksto matyti, kad pagal šią nuostatą
draudžiama bet kokia Sąjungos gamintojų ir vartotojų diskriminacija.
Pagal Teisingumo Teismo praktiką šis principas taikomas ne tik gamintojams ir vartotojams, bet ir kitų kategorijų ūkio subjektams,
kuriems taikomas bendras rinkų organizavimas, pavyzdžiui, tiems, kurie parduoda šviežią paukštieną ar kitos rūšies šviežią
mėsą (šiuo klausimu žr. 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo
Vokietija / Taryba
, C‑280/93, EU:C:1994:367, 68 punktą).
Pagal nediskriminavimo principą reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų traktuojamos skirtingai, o skirtingos situacijos –
vienodai, išskyrus atvejus, kai tai objektyviai pateisinama (šiuo klausimu žr. 2005 m. gruodžio 6 d. Sprendimo
ABNA ir kt.,
C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ir C‑194/04, EU:C:2005:741, 63 punktą ir 2013 m. kovo 14 d. Sprendimo
Agrargenossenschaft Neuzelle
, C‑545/11, EU:C:2013:169, 42 punktą).
Kiek tai susiję su šio principo laikymosi kontrolės apimtimi, reikia priminti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas žemės ūkio
srityje turi didelę diskreciją. Todėl teismo kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar nagrinėjama priemonė nėra susijusi su
akivaizdžia klaida arba piktnaudžiavimu įgaliojimais ir ar atitinkama institucija akivaizdžiai neviršijo savo diskrecijos
ribų (2013 m. kovo 14 d. Sprendimo
Agrargenossenschaft Neuzelle
, C‑545/11, EU:C:2013:169, 43 punktas).
Šiuo atveju produktai, dėl kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių kalbant apie nagrinėjamo
teisės akto nediskriminacinį pobūdį, priklauso skirtingiems žemės ūkio sektoriams.
Šiuo klausimu SESV 40 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatytos įvairios priemonės, kurios gali būti naudojamos SESV 39 straipsnyje
nurodytiems tikslams pasiekti. Be to, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1234/2007, kiekvienas bendras rinkos organizavimas turi
savo specifiką. Tai reiškia, kad techninių priemonių, naudojamų skirtingiems rinkos sektoriams reguliuoti, lyginimas negali
būti tinkamas pagrindas kaltinti nepanašių produktų, kuriems taikomos skirtingos taisyklės, diskriminavimu (šiuo klausimu
žr. 1982 m. spalio 28 d. Sprendimo
Lion ir kt.
, 292/81 ir 293/81, EU:C:1982:375, 24 punktą).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog išnagrinėjus antrąjį klausimą nenustatyta jokių veiksnių, kurie, atsižvelgiant į SESV 40 straipsnio
2 dalies antroje pastraipoje įtvirtintą nediskriminavimo principą, darytų poveikį Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalies
b punkto galiojimui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Išnagrinėjus pirmąjį prejudicinį klausimą nenustatyta jokių veiksnių, kurie, atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių
teisių chartijos 16 straipsnyje numatytą laisvę užsiimti verslu, darytų poveikį 2008 m. birželio 16 d. Komisijos reglamento
(EB) Nr. 543/2008, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 dėl tam tikrų prekybos paukštiena standartų
įgyvendinimo taisyklės, 5 straipsnio 4 dalies b punkto galiojimui.
2.
Išnagrinėjus antrąjį prejudicinį klausimą nenustatyta jokių veiksnių, kurie, atsižvelgiant į SESV 40 straipsnio 2 dalies antroje
pastraipoje įtvirtintą nediskriminavimo principą, darytų poveikį Reglamento Nr. 543/2008 5 straipsnio 4 dalies b punkto galiojimui.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.