CELEX: 62020CJ0638
Ennakkoratkaisupyyntö
Henkilöiden vapaa liikkuvuus
SEUT 45 artikla
Yhdenvertainen kohtelu
Sosiaaliset edut
Asetus (EU) N:o 492/2011
7 artiklan 2 kohta
Taloudellinen tuki korkeakouluopintoihin toisessa jäsenvaltiossa
Asumisedellytys
Muualla asuvien opiskelijoiden yhteiskuntaan integroitumista koskeva vaihtoehtoinen edellytys
Sellaisen opiskelijan tilanne, joka on tuen myöntävän valtion kansalainen mutta joka on asunut syntymästään lähtien siinä valtiossa, jossa hän opiskelee

Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 45 artiklan ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 (
EUVL 2011, L 141, s. 1
) 7 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat MCM ja Centrala studiestödsnämnden (opintukiasiain keskuslautakunta, Ruotsi) (jäljempänä CSN) ja joka koskee MCM:n oikeutta saada opintotukea Ruotsin valtiolta opintoihinsa Espanjassa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ- ja palvelussuhteen ehtojen suhteen; tämä koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista ja työttömyyden sattuessa paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä.
2.   Hänen on saatava samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden.”
Kyseisen asetuksen 10 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Jos jäsenvaltion kansalainen on tai on ollut työssä toisen jäsenvaltion alueella, on hänen lapsillaan, jos he asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa, oikeus osallistua peruskoulutukseen, oppisopimuskoulutukseen ja ammatilliseen koulutukseen samoin edellytyksin kuin tämän valtion kansalaisilla.”
Ruotsin oikeus
Opintotukilain (1999:1395) [studiestödslag (1999:1395), jäljempänä opintotukilaki] 3 luvun 23 §:n 1 momentin mukaan opiskelijan oikeus saada opintotukea keskiasteen jälkeisiin opintoihin Ruotsin ulkopuolella (ulkomaan opinnot) edellyttää, että hän on asunut Ruotsissa yhtäjaksoisesti vähintään kahden vuoden ajan viimeisen viiden vuoden aikana (jäljempänä asumisedellytys).
Hallitus tai sen nimeämä viranomainen voi kuitenkin antaa määräyksiä asumisedellytyksestä poikkeamiseksi tai muista edellytyksistä, jotka koskevat opintotuen myöntämistä ulkomailla suoritettaviin opintoihin.
CSN on kyseisen valtuutuksen nojalla antanut opintotuen myöntämistä koskevat määräykset ja yleiset ohjeet (CSNFS 2001:1) (jäljempänä CSN:n määräykset). CSN:n määräysten 12 luvun 6 §:n mukaan opintotukilain 3 luvun 23 §:ssä säädettyä asumisedellytystä ei sovelleta henkilöön, joka täytti kyseisen edellytyksen aloittaessaan opintonsa ulkomailla ja joka sai opintotukilain mukaista opintotukea tai tohtorikoulutettaville tarkoitettua koulutusavustusta ja joka jatkaa opintojaan keskeytyksettä tällaisella tuella. CSN:n määräysten 12 luvun 6 §:stä ilmenee, että asumisedellytystä ei sovelleta myöskään Ruotsin kansalaiseen, joka on muuttanut ulkomaille sairauden vuoksi, jos hän on aikaisemmin asunut Ruotsissa. CSN:n määräysten 12 luvun 6 b §:stä ilmenee lisäksi, että painavasta syystä opiskelijalle myönnetään opintotukea, vaikka hän ei täytä asumisedellytystä.
Niissä yksittäistapauksissa, joissa CSN pitää asumisedellytystä unionin oikeuden vastaisena, se myöntää poikkeuksen kyseisestä edellytyksestä ja edellyttää sen sijaan, että henkilö on integroitunut ruotsalaiseen yhteiskuntaan. CSN:n oikeudellisista kannanotoista diaarinro 2013–113-9290 ja diaarinro 2014–112-8426 (CSN:s rättsliga ställningstaganden dnr 2013–113-9290 och dnr 2014–112-8426) ilmenee, että opintotukilain 3 luvun 23 §:n 1 momentissa säädettyä asumisedellytystä ei asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdan vuoksi sovelleta sellaisiin henkilöihin Ruotsissa, joita CSN pitää siirtotyöläisinä tai heidän perheenjäseninään. CSN asettaa opintotuen myöntämisen edellytykseksi sen sijaan yhteyden ruotsalaiseen yhteiskuntaan, paitsi niissä tapauksissa, joissa perheenjäsen on lapsi.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
MCM, joka on Ruotsin kansalainen, on asunut syntymästään lähtien Espanjassa.
Maaliskuussa 2020 MCM haki CSN:ltä opintotukea Espanjassa suoritettaviin yliopisto-opintoihin. MCM esitti hakemuksessaan, että hänen isänsä, joka on myös Ruotsin kansalainen, on asunut ja työskennellyt Ruotsissa marraskuusta 2011 lähtien, mutta hän oli tätä ennen työskennellyt noin 20 vuoden ajan siirtotyöläisenä Espanjassa.
CSN hylkäsi MCM:n hakemuksen sillä perusteella, että hän ei täyttänyt opintotukilain 3 luvun 23 §:n 1 momentissa säädettyä asumisedellytystä ja että hänelle ei voitu myöntää tukea myöskään CSN:n määräysten 12 luvun 6–6 b §:n poikkeussääntöjen nojalla. Lisäksi CSN katsoi, ettei MCM:llä ollut oikeutta opintotukeen sillä perusteella, että hän oli siirtotyöläisen perheenjäsen, koska hänen isänsä työskentelee nyt Ruotsissa eli alkuperäjäsenvaltiossaan, ja ettei MCM täyttänyt myöskään ruotsalaiseen yhteiskuntaan integroitumista koskevaa vaihtoehtoista edellytystä, joten asumisedellytyksestä poikkeamiselle ei CSN:n mukaan ollut perusteita.
MCM valitti tästä päätöksestä Överklagandenämnden för studiestödiin (opintotuen valituslautakunta, Ruotsi), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Överklagandenämnden för studiestödille esittämissään huomautuksissa CSN pysyi arvioinnissaan, jonka mukaan MCM ei täytä asumisedellytystä. CSN esitti samalla, että päätöstä evätä MCM:ltä opintotuki ulkomailla suoritettaviin opintoihin voitaisiin pitää esteenä isän vapaalle liikkuvuudelle, koska tieto tällaisesta seurauksesta olisi voinut saada isän luopumaan ajatuksesta ylipäänsä muuttaa Espanjaan. CSN:n mukaan oli kuitenkin epäselvää, kuuluiko tilanne edelleen unionin oikeuden soveltamisalaan, koska isä ei ollut käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen siirtotyöläisenä vuoden 2011 jälkeen. CSN kyseenalaisti myös sen, voiko alkuperämaahansa palaava siirtotyöläinen kyseisen maan osalta ja määräämättömän ajan vedota takeisiin, joita sovelletaan siirtotyöläisiin ja heidän perheenjäseniinsä asetuksen N:o 492/2011 nojalla.
Överklagandenämnden för studiestöd toteaa, että Ruotsin kansalaisille ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisille voidaan myöntää opintotukea ulkomailla suoritettaviin keskiasteen jälkeisiin opintoihin.
Se muistuttaa, että opintotukilain 3 luvun 23 §:n 1 momentin mukaan opintotukea, jonka saaminen ei riipu vanhempien tuloista tai muusta sosiaalisesta tilanteesta, voidaan myöntää ulkomaan opintoihin, jos opiskelija on asunut Ruotsissa yhtäjaksoisesti vähintään kahden vuoden ajan viimeisen viiden vuoden aikana. Jos opiskelija ei täytä asumisedellytystä, opintotukea voidaan kuitenkin myöntää CSN:n määräysten 12 luvun 6 b §:n mukaisesta painavasta syystä.
Överklagandenämnden för studiestöd lisää, että asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti asumisedellytystä ei sovelleta siirtotyöläisiin tai heidän perheenjäseniinsä. Lukuun ottamatta sellaista tapausta, jossa hakija on siirtotyöläisen lapsi, CSN kuitenkin edellyttää oikeudellisten kannanottojensa mukaan yhteyttä ruotsalaiseen yhteiskuntaan opintotuen myöntämiseksi.
Överklagandenämnden för studiestöd täsmentää vielä, että asumisedellytystä ei sovelleta myöskään sellaisiin henkilöihin, mukaan lukien Ruotsin kansalaiset, jotka eivät asu Ruotsissa ja jotka hakevat opintotukea opintoihin toisessa unionin jäsenvaltiossa. Tällaisessa tapauksessa CSN tukeutuu unionin tuomioistuimen 18.7.2013 antamaan tuomioon Prinz ja Seeberger (
C-523/11 ja C-585/11
,
EU:C:2013:524
,
kohta) ja asettaa opintotuen myöntämisen edellytykseksi yhteyden ruotsalaiseen yhteiskuntaan.
Överklagandenämnden för studiestöd pohtii, voidaanko tällaista yhteyttä alkuperäjäsenvaltioon edellyttää sellaisen siirtotyöläisen, joka on palannut alkuperäjäsenvaltioonsa vastaanottavasta jäsenvaltiosta, jossa hän aiemmin työskenteli, unionissa asuvalta lapselta. Sen mukaan tällainen edellytys voi nimittäin olla asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdan vastainen ja saada tietyt vanhemmat tai tulevat vanhemmat luopumaan käyttämästä SEUT 45 artiklassa tarkoitettua työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeuttaan.
Se katsoo, että työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoittamista on voitava perustella alkuperäjäsenvaltion verotuksellisiin intresseihin liittyvillä syillä. Se on kuitenkin epävarma siitä, onko nyt käsiteltävässä asiassa sovellettava analogisesti unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka nojalla SEUT 20 ja SEUT 21 artiklassa tarkoitetun unionin kansalaisten vapaan liikkuvuuden rajoittaminen voidaan oikeuttaa.
Tässä tilanteessa Överklagandenämnden för studiestöd päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voiko jäsenvaltio (alkuperämaa) sen estämättä, mitä SEUT 45 artiklassa määrätään ja mitä asetuksen [N:o] 492/2011 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, edellyttää siirtotyöläisen, joka palaa alkuperämaahan, lapsen osalta, kun otetaan huomioon alkuperämaan verotukselliset intressit, että lapsella on yhteys alkuperämaahan, jotta hänelle voidaan myöntää opintotukea ulkomaanopintoihin siinä toisessa unionin jäsenvaltiossa, jossa lapsen vanhempi aiemmin työskenteli (vastaanottava maa), kun
1)
lapsen vanhempi on palattuaan vastaanottavasta maasta asunut ja työskennellyt alkuperämaassa vähintään kahdeksan vuoden ajan,
2)
lapsi ei seurannut vanhempaansa alkuperämaahan vaan on asunut syntymästään lähtien vastaanottavassa maassa ja
3)
alkuperämaassa asetetaan samat yhteyttä koskevat edellytykset muille alkuperämaan kansalaisille, jotka eivät täytä asumista koskevaa edellytystä ja jotka hakevat opintotukea ulkomaan opintoihin toisessa unionin maassa?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 492/2011 7 artiklaa ja SEUT 45 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan sellaisen henkilön, joka on palannut vastaanottavasta jäsenvaltiosta, jossa hän työskenteli, asumaan ensiksi mainittuun jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, lapselle voidaan myöntää opintotukea vastaanottavassa jäsenvaltiossa suoritettaviin opintoihin sillä edellytyksellä, että lapsella on yhteys alkuperäjäsenvaltioon, sellaisessa tilanteessa, jossa lapsi on asunut syntymästään lähtien vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jossa alkuperäjäsenvaltio edellyttää tällaista yhteyttä muilta kansalaisiltaan, jotka eivät täytä asumisedellytystä ja jotka hakevat opintotukea opintoihin toisessa jäsenvaltiossa.
On syytä muistuttaa, että SEUT 45 artiklassa kielletään kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa. Lisäksi asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 1 kohta on vain erityinen ilmaisu kyseisen syrjintäkiellon periaatteesta työolojen ja ‑ehtojen erityisalalla, ja sitä on näin ollen tulkittava samalla tavalla kuin SEUT 45 artiklaa (tuomio 5.12.2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken,
C-514/12
,
EU:C:2013:799
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 12.5.2021, CAF,
C-27/20
,
EU:C:2021:383
,
kohta).
SEUT 45 artiklassa vahvistettu yhdenvertaisen kohtelun periaate ilmaistaan vastaavasti sosiaalisten etujen myöntämisen erityisalan osalta asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan jäsenvaltion kansalaisen on työntekijänä saatava toisen jäsenvaltion alueella samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden (ks. vastaavasti tuomio 20.6.2013, Giersch ym.,
C-20/12
,
EU:C:2013:411
,
kohta ja tuomio 2.4.2020, PF ym.,
C-830/18
,
EU:C:2020:275
,
kohta).
Asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalisen edun käsite kattaa kaikki työsopimukseen liittyvät tai siihen liittymättömät edut, jotka tunnustetaan yleensä kotimaisille työntekijöille pääasiallisesti näiden objektiivisen työntekijäaseman perusteella tai pelkästään sillä perusteella, että näiden vakinainen asuinpaikka on valtion alueella (tuomio 6.10.2020, Jobcenter Krefeld,
C-181/19
,
EU:C:2020:794
,
kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ammattipätevyyteen johtavien yliopisto-opintojen harjoittamiseen myönnetty toimeentulo- ja opintotuki on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu sosiaalinen etu (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2019, Aubriet,
C-410/18
,
EU:C:2019:582
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta, että kyseessä oleva opintotuki on asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu.
On kuitenkin korostettava, että sekä asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan, jonka mukaan siirtotyöläistä ei saa saattaa eri asemaan ”toisen jäsenvaltion” alueella, että kyseisen asetuksen 10 artiklan, jonka mukaan siirtotyöläisen lapsiin sovelletaan ”toisen jäsenvaltion” alueella samoja edellytyksiä kuin kyseisen valtion kansalaisiin, sanamuodosta ilmenee, että näillä artikloilla pyritään suojelemaan syrjinnältä, jota siirtotyöläinen ja hänen perheenjäsenensä saattaisivat kohdata vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
Kuten julkisasiamies on myös pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 56 ja 57 kohdassa, on niin, että vaikka siirtotyöläinen ja hänen perheenjäsenensä voivat vedota yhdenvertaista kohtelua koskevaan oikeuteen vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisia vastaan, tämä ei kuitenkaan päde silloin, kun tilanne, joka voi merkitä syrjintää, koskee työntekijän alkuperäjäsenvaltiota.
Koska pääasiassa on vedottu yhdenvertaista kohtelua koskevaan oikeuteen alkuperäjäsenvaltion viranomaisia vastaan, asetuksen N:o 492/2011 7 artiklaa ei voida soveltaa.
Vaikka pääasiassa kyseessä oleva tilanne ei kuulu asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan soveltamisalaan, tilannetta on tarkasteltava suhteessa SEUT 45 artiklaan, jossa kielletään paitsi kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä myös kaikki muut toimet, jotka voivat merkitä työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitusta.
Tältä osin on muistutettava, että henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien kaikkien EUT-sopimuksen määräysten ja asetuksen N:o 492/2011 säännösten tarkoituksena on helpottaa jäsenvaltioiden kansalaisten kaikenlaisen ansiotyön tekemistä unionin alueella, ja kyseiset määräykset ja säännökset ovat esteenä toimenpiteille, joilla voi olla epäsuotuisa vaikutus näihin kansalaisiin, kun he haluavat työskennellä toisen jäsenvaltion alueella (tuomio 10.10.2019, Krah,
C-703/17
,
EU:C:2019:850
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tässä suhteessa jäsenvaltioiden kansalaisilla on suoraan perussopimukseen perustuva oikeus varsinkin lähteä alkuperäjäsenvaltiostaan siirtyäkseen toisen jäsenvaltion alueelle ja oleskellakseen siellä toiminnan harjoittamiseksi. Näin ollen SEUT 45 artikla on esteenä kaikille sellaisille toimenpiteille, jotka voivat haitata sitä, että unionin kansalaiset käyttävät tässä määräyksessä taattua perusvapautta, tai jotka tekevät sen käytöstä vähemmän houkuttelevaa (tuomio 10.10.2019, Krah,
C-703/17
,
EU:C:2019:850
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 47 kohdassa muistuttanut, jäsenvaltion omat kansalaiset voivat vedota SEUT 45 artiklaan kyseistä jäsenvaltiota vastaan sellaisten toimenpiteiden osalta, jotka ovat omiaan estämään näitä kansalaisia lähtemästä alkuperämaastaan tai saamaan heidät luopumaan ajatuksesta lähteä alkuperämaastaan.
Pääasiassa kyseessä oleva työntekijä, joka lähti alkuperäjäsenvaltiostaan työskennelläkseen toisessa jäsenvaltiossa ja asuakseen siellä perheensä kanssa, palasi asumaan ja työskentelemään alkuperäjäsenvaltioonsa. Hänen lapsensa ei sitä vastoin ole koskaan asunut viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa vaan hän on syntymästään lähtien asunut vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Alkuperäjäsenvaltion säännöstön mukaan tällaisen työntekijän lapsi voi saada kyseisen jäsenvaltion myöntämää opintotukea vastaanottavassa jäsenvaltiossa suoritettaviin opintoihin vain, jos lapsella on yhteys alkuperäjäsenvaltioon.
Siitä kysymyksestä, voiko tällainen säännöstö haitata sitä, että asianomainen työntekijä käyttää liikkumisvapauttaan, joka on SEUT 45 artiklassa taattu perusvapaus, tai tehdä liikkumisvapauden käytöstä vähemmän houkuttelevaa, on huomautettava – kuten julkisasiamies on pääasiallisesti tehnyt ratkaisuehdotuksensa 49 ja 50 kohdassa –, että siinä tapauksessa, että kyseinen työntekijä haluaa käyttää liikkumisvapautta, opintotuen myöntäminen ulkomailla suoritettaviin keskiasteen jälkeisiin opintoihin ei riipu pelkästään hänen omista valinnoistaan vaan myös hänen mahdollisen tulevan lapsensa valinnoista sekä hypoteettisten ja satunnaisten tulevien seikkojen ketjusta, eli erityisesti siitä, että työntekijä tosiasiassa saa lapsen tulevaisuudessa, että tämä lapsi päättää jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon, vaikka hänen vanhempansa päättää palata alkuperäjäsenvaltioonsa, että työntekijän lapsi ei ole integroitunut viimeksi mainitun jäsenvaltion yhteiskuntaan ja että lapsi päättää aikanaan suorittaa keskiasteen jälkeisiä opintoja.
Näin ollen tällainen tilanne, joka pohjautuu liian satunnaisiin ja välillisiin seikkoihin, ei voi vaikuttaa työntekijän valintaan käyttää liikkumisvapauttaan eikä sen siten voida katsoa rajoittavan työntekijöiden vapaata liikkuvuutta (ks. vastaavasti tuomio 13.3.2019, Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach,
C-437/17
,
EU:C:2019:193
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä esitetystä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevaa säännöstöä ei voida pitää työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoituksena, joka on SEUT 45 artiklan nojalla kielletty.
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että SEUT 45 artiklaa ja asetuksen N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan sellaisen henkilön, joka on palannut vastaanottavasta jäsenvaltiosta, jossa hän työskenteli, asumaan ensiksi mainittuun jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, lapselle voidaan myöntää opintotukea vastaanottavassa jäsenvaltiossa suoritettaviin opintoihin sillä edellytyksellä, että lapsella on yhteys alkuperäjäsenvaltioon, sellaisessa tilanteessa, jossa lapsi on asunut syntymästään lähtien vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jossa alkuperäjäsenvaltio edellyttää tällaista yhteyttä muilta kansalaisiltaan, jotka eivät täytä asumisedellytystä ja jotka hakevat opintotukea opintoihin toisessa jäsenvaltiossa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

SEUT 45 artiklaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa

on tulkittava siten, että

ne eivät ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan sellaisen henkilön, joka on palannut vastaanottavasta jäsenvaltiosta, jossa hän työskenteli, asumaan ensiksi mainittuun jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, lapselle voidaan myöntää opintotukea vastaanottavassa jäsenvaltiossa suoritettaviin opintoihin sillä edellytyksellä, että lapsella on yhteys alkuperäjäsenvaltioon, sellaisessa tilanteessa, jossa lapsi on asunut syntymästään lähtien vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jossa alkuperäjäsenvaltio edellyttää tällaista yhteyttä muilta kansalaisiltaan, jotka eivät täytä asumisedellytystä ja jotka hakevat opintotukea opintoihin toisessa jäsenvaltiossa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.