CELEX: 62018CJ0360
Eelotsusetaotlus
Määrus (EL) nr 1360/2013
Põllumajandus
Ühine turukorraldus
Suhkrusektor
Toodangumaks
Soovitav toime
Õigus alusetult makstud summade hüvitamisele
Aegumistähtaegu puudutavate liikmesriigi eeskirjade kohaldatavus
Tõhususe põhimõte

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 2. detsembri 2013. aasta määrust (EL) nr 1360/2013, millega kehtestatakse suhkrusektori toodangumaksud turustusaastateks 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, turustusaastate 2001/2002 ja 2004/2005 suhtes kehtestatava lisamaksu arvutamiseks vajalik koefitsient ning summa, mille suhkrutootjad peavad maksma suhkrupeedimüüjatele maksu maksimumsumma ja tasutava maksusumma vahe tõttu turustusaastate 2002/2003, 2003/2004 ja 2005/2006 eest (
ELT 2013, L 343, lk 2
).
Taotlus on esitatud Cargill Deutschland GmbH ja Hauptzollamt Krefeldi (Krefeldi tolliamet, Saksamaa) vahelises kohtuvaidluses seoses turustusaastate 2001/2002–2004/2005 eest tasutud suhkrusektori toodangumaksu hüvitamisega.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 1360/2013 põhjendustes 10, 11, 13 ja 23 on märgitud:
„(10)
Euroopa Kohus tunnistas 27. septembril 2012 liidetud kohtuasjades C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10 kehtetuks [komisjoni 3. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1193/2009, millega muudetakse määruseid (EÜ) nr 1762/2003, (EÜ) nr 1775/2004, (EÜ) nr 1686/2005 ja (EÜ) nr 164/2007 ning millega määratakse kindlaks turustusaastatel 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 ja 2005/2006 kehtivad toodangumaksud suhkrusektoris (
ELT 2009, L 321, lk 1
)], sedastades, et hinnangulise keskmise kahjumi arvutamiseks tootetonni kohta tuleb [nõukogu 19. juuni 2001. aasta] määruse (EÜ) nr 1260/2001 [suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta (
EÜT 2001, L 178, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/33, lk 17)] artikli 15 lõike 1 punkti d tõlgendada nii, et toetuse kogusumma hõlmab tegelikult makstud eksporditoetuste kogusummat.
(11)
Seega tuleks suhkrusektori maksud kehtestada sobiva määraga. […]
[…]
(13)
[M]uudetud makse tuleks kohaldada alates samast kuupäevast, mil hakkasid kehtima kehtetuks tunnistatud maksud.
[…]
(23)
Õiguskindluse ja eri liikmesriikide asjaomaste ettevõtjate ühetaolise kohtlemise huvides on vaja kindlaks määrata käesoleva määrusega kehtestatavate maksude kindlaksmääramise ühine kuupäev […]. Seda tähtaega ei tuleks siiski kohaldada juhul, kui riigisisese õiguse kohaselt peab liikmesriik tegema asjaomastele ettevõtjatele tagasimakse pärast nimetatud kuupäeva“.
Määruse artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Turustusaastate 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 eest tasutavad toodangumaksud suhkrusektoris on kindlaks määratud lisa punktis 1.“
Nimetatud määruse artiklis 2 on sätestatud:
„Käesoleva määrusega kehtestatud maksude kindlaksmääramise kuupäev, millele on osutatud [nõukogu 22. mai 2000. aasta] määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 [, millega rakendatakse otsus 94/728/EÜ, Euratom Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta (
EÜT 2000, L 130, lk 1
)] artikli 2 lõike 2 teises lõigus, on hiljemalt 30. september 2014, välja arvatud juhul, kui liikmesriigil ei ole võimalik sellest tähtajast kinni pidada põhjusel, et kohaldatakse riigisisest õigust ettevõtjate alusetult makstud summade tagastamiseks.“
Sama määruse artikli 3 teises kuni neljandas lõigus on kindlaks määratud kuupäevad, millest alates kohaldatakse sama määruse lisa punktis 1 esitatud toodangumakse turustusaastate 2001/2002–2005/2006 puhul.
Nõukogu 19. veebruari 2018. aasta määruse (EL) 2018/264, millega kehtestatakse suhkrusektori toodangumaksud ja lisamaksu arvutamise koefitsient turustusaastaks 1999/2000 ning suhkrusektori toodangumaksud turustusaastaks 2000/2001 (
ELT 2018, L 51, lk 1
), põhjendustes 13 ja 14 on märgitud:
„(13)
Õiguskindluse ja eri liikmesriikide asjaomaste ettevõtjate ühetaolise kohtlemise tagamiseks on vaja sätestada kuupäev, millal käesoleva määrusega kehtestatavad maksud tuleks kindlaks määrata […]. Seda tähtpäeva ei tuleks siiski kohaldada juhul, kui riigisisese õiguse kohaselt peab liikmesriik tegema asjaomastele ettevõtjatele tagasimakse pärast nimetatud kuupäeva.
(14)
[Komisjoni 12. oktoobri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2267/2000, millega määratakse kindlaks 1999/2000. turustusaastal kehtivad toodangumaksud ja lisamaksu arvutamise koefitsient suhkrusektoris (
EÜT 2000, L 259, lk 29
), ja komisjoni 11. oktoobri 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1993/2001, millega määratakse kindlaks suhkrusektori toodangumaksud turustusaastaks 2000/2001 (
EÜT 2001, L 271, lk 15
)] sätestatud toodangumaksudena suhkrusektoris alusetult makstud summade ja käesoleva määrusega sätestatud maksusummade vahe tuleks hüvitada.“
Nimetatud määruse artikli 2 lõikes 2 on sätestatud:
„Määrustega […] nr 2267/2000 ja […] nr 1993/2001 sätestatud maksude ja käesoleva määruse artiklis 1 sätestatud maksude vahe hüvitatakse nõuetekohaselt põhjendatud taotluse alusel nendele ettevõtjatele, kes maksid makse turustusaastate 1999/2000 ja 2000/2001 eest.“
Saksa õigus
Turu ühise korralduse ja otsemaksete rakendamise seaduse (Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationen und der Direktzahlungen (
BGBl
. 2017, I osa, lk 3746) § 12 lõike 1 esimeses lauses on sätestatud:
„Maksudele, mille eesmärk on turukorraldus […], kohaldatakse vastavalt maksukorralduse seadustiku sätteid […], kui käesolevas seaduses või käesoleva seaduse alusel antud määruses ei ole sätestatud nendest õigusnormidest erinevat regulatsiooni.“
Maksukorralduse seadustiku § 37 lõike 2 esimese ja teise lause kohaselt:
„Kui maks on makstud või tagasi makstud õigusliku aluseta […], on isikul, kelle arvel makse tehti, õigus esitada maksesaajale tagastusnõue makstud või tagasimakstud summa ulatuses. See kehtib ka juhul, kui maksmise või tagasimaksmise õiguslik alus hiljem ära langeb.“
Selle seadustiku § 164 lõiked 1, 2 ja 4 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Seni kuni maksujuhtumit ei ole lõplikult kontrollitud, võib maksu üldiselt või konkreetsel juhul kindlaks määrata kontrolli reservatsiooniga, ilma seda põhjendamata. […]
(2)   Seni kuni reservatsioon kehtib, võib maksu kindlaksmääramise tühistada või seda muuta. […]
[…]
(4)   Maksu kindlaksmääramise tähtaja lõppemisel langeb kontrolli reservatsioon ära.“
Nimetatud seadustiku § 169 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„(1)   Maksu kindlaksmääramine nagu ka selle tühistamine või muutmine ei ole enam lubatud, kui maksu kindlaksmääramiseks antud tähtaeg on lõppenud. […]
(2)   Maksu kindlaksmääramise tähtaeg on:
üks aasta aktsiisi ja aktsiisihüvitiste puhul,
neli aastat maksude ja maksuhüvitiste puhul, mis ei ole maksud või maksuhüvitised punkti 1 tähenduses ega impordi- ja eksporditollimaks liidu tolliseadustiku artikli 5 punktide 20 ja 21 tähenduses.
[…]“.
Tolliseadustiku § 170 lõikes 1 on sätestatud:
„Maksu kindlaksmääramise tähtaeg hakkab kulgema maksukohustuse tekkimise kalendriaasta lõppemisest […]“.
Selle seadustiku § 175 lõike 1 esimene lõige on sõnastatud järgmiselt:
„Maksuotsus tuleb teha, tühistada või muuta,
[…]
2.
kui toimub sündmus, mis tekitab tagasiulatuvalt tagajärgi maksustamise osas (tagasiulatuva mõjuga sündmus).“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Cargill Deutschlandi kui isoglükoosi tootva äriühingu suhtes kohaldati turustusaastate 2001/2002–2005/2006 puhul määrusega nr 1260/2001 ette nähtud suhkrusektori toodangumaksu süsteemi.
Nende turustusaastate toodangumaksude suurus määrati kindlaks vastavalt Euroopa Komisjoni poolt igal aastal vastu võetavatele määrustele, see tähendab vastavalt komisjoni 15. oktoobri 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 1837/2002, millega määratakse kindlaks turustusaastal 2001/2002 kehtivad põhitoodangumaksud ja lisamaksu koefitsient suhkrusektoris (
EÜT 2002, L 278, lk 13
), komisjoni 7. oktoobri 2003. aasta määrusele (EÜ) nr 1762/2003, millega määratakse kindlaks turustusaastal 2002/2003 kehtivad põhitoodangumaksud suhkrusektoris (
ELT 2003, L 254, lk 4
), komisjoni 14. oktoobri 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 1775/2004, millega määratakse kindlaks turustusaastal 2003/2004 kehtivad põhitoodangumaksud suhkrusektoris (
ELT 2004, L 316, lk 64
), komisjoni 14. oktoobri 2005. aasta määrusele (EÜ) nr 1686/2005, millega määratakse kindlaks turustusaastal 2004/2005 kehtivad põhitoodangumaksud ja lisamaksu koefitsient suhkrusektoris (
ELT 2005, L 271, lk 12
), ja komisjoni 19. veebruari 2007. aasta määrusele (EÜ) nr 164/2007, millega määratakse kindlaks turustusaastal 2005/2006 kehtivad toodangumaksud suhkrusektoris (
ELT 2007, L 51, lk 17
).
Nimetatud määruste alusel määras Krefeldi tolliamet muu hulgas Cargill Deutschlandi poolt nimetatud turustusaastate eest tasumisele kuuluva toodangumaksu summa – kontrolli reservatsiooniga – 23. oktoobri 2002. aasta, 20. oktoobri 2003. aasta, 30. märtsi 2004. aasta ja 18. oktoobri 2005. aasta maksuotsusega.
Euroopa Kohus tunnistas aga 8. mai 2008. aasta kohtuotsusega Zuckerfabrik Jülich jt (
C‑5/06 ja C‑23/06–C‑36/06
,
EU:C:2008:260
), 6. oktoobri 2008. aasta kohtumäärusega Raffinerie Tirlemontoise (
C‑200/06
, ei avaldata,
EU:C:2008:541
) ja 6. oktoobri 2008. aasta kohtumäärusega SAFBA (
C‑175/07–C‑184/07
, ei avaldata,
EU:C:2008:543
) määrused nr 1762/2003, 1775/2004 ja 1686/2005 kehtetuks. Neid määrusi muudeti seejärel määrusega nr 1193/2009.
Euroopa Kohus tunnistas 27. septembri 2012. aasta kohtuotsusega Zuckerfabrik Jülich jt (
C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10
,
EU:C:2012:591
) määruse nr 1193/2009 omakorda kehtetuks. Pärast selle kohtuotsuse kuulutamist määras Euroopa Liidu Nõukogu uued suhkrusektori toodangumaksud turustusaastateks 2001/2002–2005/2006, võttes vastu määruse nr 1360/2013, milles ta vähendas nende turustusaastate toodangumaksu.
Cargill Deutschland esitas 1. mail 2014 Krefeldi tolliametile taotluse, milles ta palus määrata uute toodangumaksude summa ja palus hüvitada turustusaastate 2001/2002–2004/2005 eest alusetult tasutud maksed.
Krefeldi tolliamet jättis 18. aprilli 2016. aasta otsusega, mille ta jättis pärast edutut vaidemenetlust 19. septembril 2016 muutmata, selle taotluse rahuldamata põhjendusel, et maksukorralduse seadustiku § 164 ja § 169 lõike 2 teise lause punkti 2 kohaselt oli maksuteadete tühistamise, muutmise või parandamise jaoks ette nähtud nelja-aastane maksu kindlaksmääramise tähtaeg nende turustusaastate puhul möödunud, mistõttu on vastavad maksuotsused muutunud vaidlustamatuteks.
Nimelt hakkab vastavalt maksukorralduse seadustiku § 170 lõikele 1 maksu kindlaksmääramise tähtaeg kulgema maksu tekkimise kalendriaasta lõppemisest. Seetõttu täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses, et käesoleval juhul hakkas maksu kindlaksmääramise tähtaeg turustusaasta 2004/2005 puhul kulgema 31. detsembril 2006. Nende asjaolude tõttu oli Cargill Deutschlandi taotlus, mis esitati alles 2014. aastal, saabunud Krefeldi tolliametisse pärast seda, kui kõnealune maksu kindlaksmääramise tähtaeg oli möödunud. Samuti oli
a fortiori
möödunud ka eelnevate turustusaastate toodangumaksude kindlaksmääramise tähtaeg.
Cargill Deutschland esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Finanzgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi maksukohus, Saksamaa) kaebuse Krefeldi tolliameti otsuse peale, väites, et tema õigus alusetult tasutud maksete hüvitamisele tuleneb otseselt määrusest nr 1360/2013. Selle õiguse suhtes ei kehti maksu kindlaksmääramise tähtaeg ja seda ei mõjuta asjaolu, et Krefeldi tolliameti maksuotsus on muutunud vaidlustamatuks.
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et varasemates kohtuasjades on ta asunud seisukohale, et küsimusele, kas äriühingul oli õigus alusetult tasutud maksete hüvitamisele juhul, kui toodangumaksu määra vähendati tagasiulatuvalt määruse nr 1360/2013 alusel, tuleb vastata üksnes kohaldatava liikmesriigi õiguse alusel, järgides võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet.
Samas viiks käesoleval juhul see lähenemine tulemusele, et Cargill Deutschlandil ei oleks seda õigust eelkõige seetõttu, et määruses nr 1360/2013 ette nähtud toodangumaksude määra tagasiulatuv vähendamine toob kaasa üksnes maksu kindlaksmääramise otsuste õigusvastasuse, mitte vastavate maksuotsuste kehtetuse, mida kohaldatava liikmesriigi õiguse alusel ei saa enam muuta, kuna need otsused on muutunud vaidlustamatuteks.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab siiski, et samalaadses menetluses, mis puudutab suhkrusektori toodangumaksude summade parandamist turustusaastate 1999/2000 ja 2000/2001 puhul, hüvitati vastavalt Krefeldi tolliameti 7. mai 2018. aasta otsusele, mis põhines määrusel 2018/264, Cargill Deutschlandile tema alusetult tasutud maksed osaliselt, kuigi liikmesriigi õigusest tulenevad aegumistähtajad olid möödunud. See hüvitamine sai nimelt ühelt poolt võimalikuks pärast 9. veebruari 2017. aasta kohtuotsuse Raffinerie Tirlemontoise (
C‑585/15
,
EU:C:2017:105
) kuulutamist, milles Euroopa Kohus tunnistas kehtetuks määrused nr 2267/2000 ja nr 1993/2001, milles need summad olid kindlaks määratud, ja teiselt poolt, kuna seejärel võeti vastu määrus 2018/264, millega määrati need summad uuesti, ilma et selles oleks sõnaselgelt nõutud, et neid aegumistähtaegu tuleb arvesse võtta.
Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liidu seadusandja soovis määrust 2018/264 vastu võttes tegelikult kehtestada üldpõhimõtte, mis võimaldab edaspidi suhkrusektoris alusetult tasutud toodangumaksu hüvitamist, olenemata liikmesriigi õiguses sätestatud aegumiseeskirjadest. Ta märgib, et selline tõlgendus võimaldaks Cargill Deutschlandil tagasi saada turustusaastate 2001/2002–2004/2005 eest alusetult tasutud toodangumaksud, mis on uuesti välja arvutatud vastavalt määrusele nr 1360/2013.
Neil asjaoludel otsustas Finanzgericht Düsseldorf (Düsseldorfi maksukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas toodangumaksude hüvitamine suhkrusektoris, milleks tuleb vastavalt [määrusele nr 1360/2013] teha teistsugused arvutused kui enne, tuleb võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet arvestades teostada liikmesriigi õiguse kohaselt ning eelkõige selles sätestatud aegumist kohaldades?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määrust nr 1360/2013, millega kehtestatakse muu hulgas toodangumaksud suhkrusektoris turustusaastateks 2001/2002–2005/2006, tuleb tõlgendada nii, et ettevõtjatele hüvitatakse nende alusetult tasutud toodangumaksude summad võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet järgides liikmesriigi õiguse alusel, eelkõige selles sätestatud aegumistähtaegade jooksul.
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu väljendatud kahtlus tuleneb eelkõige asjaolust, et Cargill Deutschland sai Saksamaa pädevatelt asutustelt määruse 2018/264 artikli 2 lõike 2 alusel tagasi turustusaastate 1999/2000 ja 2000/2001 eest alusetult tasutud toodangumaksud, kuigi kohaldatavate liikmesriigi õigusnormidega ette nähtud aegumistähtajad olid möödunud.
Määrus 2018/264, millega parandati turustusaastate 1999/2000 ja 2000/2001 eest tasutavate toodangumaksude suurust, näeb oma artikli 2 lõikes 2 ette, et ettevõtjatele hüvitatakse nende turustusaastate eest alusetult makstud summad nõuetekohaselt põhjendatud taotluse alusel, ning selles sättes ei ole osutatud ega esitatud mingit viidet kohaldatavale riigisisesele õigusele.
Neil asjaoludel ei välista eelotsusetaotluse esitanud kohus võimalust, et määruse 2018/264 artikli 2 lõiget 2 võib tõlgendada nii, et sellega kehtestatakse üldpõhimõte, mis võimaldab hüvitada ettevõtjatele suhkrusektori toodangumaksudena alusetult makstud summad. See põhimõte võib olla kohaldatav sõltumata liikmesriigi õiguse alusel kohaldatavate aegumistähtaegade möödumisest, isegi kui hüvitamist oleks taotletud määruse nr 1360/2013 alusel.
Sellega seoses piisab märkimisest, nagu tõdes kohtujurist oma ettepaneku punktis 31, et kuna määrus 2018/264 puudutab üksnes turustusaastaid 1999/2000 ja 2000/2001, siis ei ole see
ratione temporis
kohaldatav põhikohtuasja suhtes, mis käsitleb turustusaastate 2001/2002–2004/2005 eest tasutud toodangumaksude hüvitamise taotlust.
Sellest järeldub, et määrus 2018/264 ei saa olla viimati nimetatud turustusaastate eest alusetult tasutud maksete hüvitamise õiguslik alus.
Samas tuleb korrata, et 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Zuckerfabrik Jülich jt (
C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10
,
EU:C:2012:591
) leidis Euroopa Kohus, et määrus nr 1193/2009 on kehtetu. Nagu nähtub eelkõige selle kohtuotsuse punktidest 48 ja 49, ei olnud õige selles määruses ette nähtud meetod, mida komisjon kasutas turustusaastate 2001/2002–2005/2006 puhul toodangumaksu kindlaksmääramiseks, kuna selle tulemusena suurendatakse kunstlikult toetuste kogusummat. Nagu nähtub selle kohtuotsuse punktist 69, ei olnud tootjatel seetõttu õigus mitte ainult tagasi saada toodangumaksuna alusetult tasutud summad, mille liikmesriigid neilt olid kõnealuse perioodi jooksul alusetult sisse nõudnud, vaid ka õigus nõuda nende summade pealt intressi maksmist.
Nõukogu võttis 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuse Zuckerfabrik Jülich jt (
C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10
,
EU:C:2012:591
) täitmiseks vastu määruse nr 1360/2013, mille eesmärk oli tagasiulatuvalt korrigeerida suhkrusektori toodangumaksude suurust, mis oli ette nähtud tootmisaastateks 2001/2002–2005/2006. Liidu seadusandja sõnul arvutati uued toodangumaksud vastavalt meetodile, mida Euroopa Kohus kinnitas nimetatud kohtuotsuses ja mis kehtestati „sobiva määraga“ selle määruse põhjenduse 11 tähenduses.
Määruse nr 1360/2013 soovitav toime nõuab seega, et asjaomastele suhkrutootjatele oleks võimalik hüvitada toodangumaksud, mida nad olid mitu aastat enne selle määruse vastuvõtmist alusetult tasunud.
Sellest järeldub esiteks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 37, et suhkrutootjate õigus põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate eest alusetult tasutud maksete hüvitamisele tuleneb liidu õigusest, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud 27. septembri 2012. aasta kohtuotsuses Zuckerfabrik Jülich jt (
C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10
,
EU:C:2012:591
), ja mida liidu seadusandja on selle kohtuotsuse alusel rakendanud määruse nr 1360/2013 vastuvõtmisega.
Euroopa Kohus on nimelt otsustanud, et õigus liikmesriigis liidu õigust rikkudes sisse nõutud maksete hüvitamisele tuleneb liidu õigusega õigussubjektidele antud õigustest ja täiendab neid õigusi, nii nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus (12. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation,
C‑446/04
,
EU:C:2006:774
, punkt
; 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Littlewoods Retail jt,
C‑591/10
,
EU:C:2012:478
, punkt
, ja 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Messer France,
C‑103/17
,
EU:C:2018:587
, punkt
).
Teiseks olgu märgitud, et alles pärast seda, kui määrusega nr 1360/2013 kehtestati tagasiulatuvalt uued toodangumaksud, said liikmesriigi pädevad ametiasutused määrata täpselt kindlaks iga asjaomase tootja makstud ülemääraste tootmismaksude suuruse.
Neil asjaoludel ja selleks, et tagada selle määruse soovitav toime, tuleb asuda seisukohale, et just alates selle määruse jõustumise kuupäevast, nimelt 20. detsembrist 2013, oli asjaomastel suhkrutootjatel võimalus saada teada alusetult tasutud maksete täpne summa, lähtudes komisjoni arvutustest, mida korrigeeriti Euroopa Kohtu praktika arvessevõtmiseks, ning seega esitada nõuetekohaselt taotlused nende maksete hüvitamiseks.
Selleks tuleb vastavalt määruse nr 1360/2013 artikli 1 lõikele 1 kõigepealt lähtuda selle määruse lisa punktis 1 esitatud tabelist, milles määratakse iga turustusaasta kohta kindlaks suhkrusektori toodangumaksud, mis on väljendatud eurodes asjaomase toote tonni kohta, alates turustusaastast 2001/2002 kuni turustusaastani 2005/2006.
Seejärel on sama määruse artiklis 2 sätestatud, et põhimõtteliselt hiljemalt 30. septembriks 2014 on liikmesriigid kohustatud kandma määrusega nr 1360/2013 kehtestatud toodangumaksude summa liidu omavahendite arvele.
Lõpuks olgu märgitud, et määruse artikkel 3 piirdub nende kuupäevade kindlaksmääramisega, millest alates on selle määruse lisa punktis 1 esitatud toodangumaksud kohaldatavad kõigi põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate suhtes.
Samas tuleb tõdeda, et nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 42 märkis, ei sisalda määrus nr 1360/2013 ühtegi sätet, mis käsitleks menetlusi ja korda, mida liikmesriigid peavad kohaldama, et viia ellu ettevõtjate õigust saada hüvitist suhkrusektori toodangumaksu eest, mida nad on alusetult tasunud põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate eest.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale säilib liidu õigusega vastuolus kehtestatud maksude sissenõudmise hüvitamist käsitlevate ühtlustatud õigusnormide puudumisel liikmesriikidel õigus kohaldada riigisiseses õiguskorras ette nähtud menetlusreegleid, eeskätt aegumistähtaegu reguleerivaid sätteid, tingimusel et nad järgivad võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet (vt selle kohta 8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Q‑Beef ja Bosschaert,
C‑89/10 ja C‑96/10
,
EU:C:2011:555
, punkt
, ning 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Caterpillar Financial Services,
C‑500/16
,
EU:C:2017:996
, punkt
).
Nende põhimõtete järgimine eeldab, et kõnealused menetlusnormid ei tohi siiski olla ebasoodsamad kui liikmesriigi õigusest tulenevate õiguste kaitseks ette nähtud samalaadsete õiguskaitsevahendite puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt selle kohta 27. septembri 2012. aasta kohtuotsus Zuckerfabrik Jülich jt,
C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10
,
EU:C:2012:591
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Selles osas nähtub eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on liikmesriigi õigusnormide kohaldamine kooskõlas nimetatud põhimõtetega, sest need lubavad Saksa maksuõiguses ette nähtud üldist aegumistähtaega arvesse võttes teha korrektsioone juhtudel, kui liidu õigusakte tagasiulatuvalt muudetakse. Samas nähtub eelotsusetaotlusest, et sisuliselt arvab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Saksa õigusest tulenev maksuotsuse lõplikkus takistab määruse nr 1360/2013 alusel esitatud hüvitamise nõude rahuldamist, kuna selle taotluse esitamise ajal kehtinud aegumistähtaeg on möödunud.
Samas tuleb meelde tuletada, et ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab tal poolelioleva kohtuasja lahendada. Selleks võib Euroopa Kohus tuletada liikmesriigi kohtu esitatud materjalide kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse normid ja põhimõtted, mida on põhikohtuasja vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (18. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava jt
C‑447/18
,
EU:C:2019:1098
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb seega ka kontrollida, kas võrdväärsuse põhimõtte ja tõhususe põhimõttega on kooskõlas sellised riigisisesed õigusnormid – mis reguleerivad suhkrutootjate õigust nõuda nende enammakstud summade hüvitamist põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate eest, mida nad on tasunud määruses nr 1260/2001 ette nähtud toodangumaksudena, mis lõplikult määrati kindlaks määruses nr 1360/2013 –, mis pädevate kohtute tõlgendusest ja nende kohaldamisest lähtudes takistavad pärast määruse nr 1360/2013 jõustumist esitatud hüvitamise taotluse rahuldamist põhjusel, et selliste taotluste suhtes kohaldatav aegumistähtaeg on möödunud.
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt uurida, kas niisugused õigusnormid on kooskõlas tõhususe põhimõttega. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb samas, et iga juhtumit, mille puhul tekib küsimus, kas riigisisene menetlusnorm muudab liidu õiguse kohaldamise praktikas võimatuks või ülemäära keeruliseks, tuleb analüüsida nii, et arvesse võetakse selle normi asukohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ja eripära erinevates liikmesriigi ametiasutustes. Selleks tuleb vajaduse korral võtta muu hulgas arvesse kaitseõiguste tagamise põhimõtet, õiguskindluse põhimõtet ja menetluse korrakohast kulgemist (20. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Danqua,
C‑429/15
,
EU:C:2016:789
, punkt
, ja 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsus INEOS Köln,
C‑572/16
,
EU:C:2018:100
, punkt
).
Mis puudutab täpsemalt aegumistähtaegu või õigustlõpetavaid tähtaegu, siis on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et õiguskaitsevahendi esitamiseks mõistlike aegumistähtaegade määramine vastab põhimõtteliselt tõhususe põhimõttest tulenevatele nõuetele, kuna see kujutab endast õiguskindluse aluspõhimõtte kohaldamist, mis kaitseb ühtaegu nii asjaomast isikut kui ka asjaomast ametiasutust, vaatamata sellele, et niisuguse tähtaja möödumine võib määratluse kohaselt takistada asjaomastel isikutel oma õigusi täielikult või osaliselt maksma panna (vt selle kohta 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsus INEOS Köln,
C‑572/16
,
EU:C:2018:100
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika). Seetõttu tuleb näiteks riigisisest kolmeaastast aegumistähtaega pidada mõistlikuks (8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Q‑Beef ja Bosschaert,
C‑89/10 ja C‑96/10
,
EU:C:2011:555
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eelotsusetaotlusest nähtub üheselt, et Cargill Deutschland ei saa liikmesriigi õiguse alusel taotleda põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate eest tehtud maksete hüvitamist, kuna – nagu on korratud käesoleva kohtuotsuse punktides 21 ja 22 –alusetult tasutud maksete hüvitamise nõude esitamise aegumistähtaeg on möödunud. Eelotsusetaotluse kohaselt on see nii hoolimata asjaolust, et määrus nr 1360/2013 muutis liidu õigust tagasiulatuvalt, asendades Euroopa Kohtu poolt varem kehtetuks tunnistatud määruste sätted, millel põhinevad asjaomase maksu kindlaksmääramise otsused ja vastavad maksuotsused. See tagasiulatuv muudatus tuleneb määruse artikli 3 teisest kuni neljandast taandest, milles määrati kindlaks kuupäevad, millest alates kohaldatakse selle määruse lisa punktis 1 nimetatud suhkrusektori toodangumakse kõigi põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate suhtes.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 60 sisuliselt märkis, oleks Cargill Deutschlandil aga olnud praktiliselt võimatu esitada hüvitamise taotlus selleks ette nähtud nelja-aastase aegumistähtaja jooksul, kuna see tähtaeg oli möödunud juba enne määruse nr 1360/2013 jõustumist 20. detsembril 2013, see tähendab enne, kui liidu seadusandja parandas selle määruse artiklis 1 ja lisas suhkrusektori toodangumaksude suurust põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate eest.
Sellest tuleneb, et kuna – nagu on täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktides 40 ja 41 – pädevad liikmesriigi ametiasutused ei saanud enne määruse nr 1360/2013 jõustumist välja arvutada alusetult tehtud maksete võimalikku summat, mida tegid need ettevõtjad, kellele tulenevad sellest määrusest õigused, ja kuna neil ettevõtjatel ei olnud ka võimalik seda summat teada saada, siis muudavad need liikmesriigi õigusnormid, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on tõlgendanud selliselt, et need näevad ette aegumistähtaja, mis möödub enne selle määruse jõustumist, neile ettevõtjatele liidu õiguskorraga antud õiguse nõuda põhikohtuasjas kõne all olevate turustusaastate eest alusetult tasutud toodangumaksu hüvitamist kasutamise praktiliselt võimatuks.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla kohtuistungil Krefeldi tolliameti esitatud väide, et hoolikas ettevõtja oleks saanud maksuotsuse vaidlustada enne kohaldatava aegumistähtaja möödumist. Nimelt tuleb märkida, et riigisiseses õiguses ette nähtud menetlusnormid muudavad praktiliselt võimatuks selliste liidu õigusnormidega ettevõtjale antud õiguse kasutamise, mis määratlevad lõplikult selle õiguse kasutamise tingimused, kui nendes on selle õiguse kasutamine seatud sõltuvusse sellest, kas asjaomane ettevõtja on juba enne nende õigusnormide jõustumist esitanud taotluse või kaebuse selliste riigisiseste otsuste vaidlustamiseks, mis põhinevad selle sama liidu õigusakti varasemal redaktsioonil, mille Euroopa Kohus on vahepeal kehtetuks tunnistanud.
Arvestades eespool esitatud kaalutlusi tõhususe põhimõtte kohta ja käesoleva kohtuotsuse punktis 55 esitatud järeldust, ei ole käesoleva kohtuotsuse raames vaja uurida võrdväärsuse põhimõtte võimalikku kohaldatavust.
Kõige eeltoodu põhjal tuleb esitatud küsimusele vastata, et määrust nr 1360/2013 tuleb tõlgendada nii, et:
–
summade hüvitamine, mida ettevõtjad on suhkrusektoris turustusaastate 2001/2002–2005/2006 eest toodangumaksudena alusetult tasunud, peab toimuma võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet arvestades riigisisese õiguse alusel, eelkõige pidades kinni selles sätestatud aegumistähtaegadest;
–
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid – nagu neid on tõlgendanud ja kohaldanud pädevad kohtud –, mis näevad ette, et suhkrusektoris alusetult makstud toodangumaksude hüvitamise taotlemisele kohaldatav aegumistähtaeg möödub enne selle määruse jõustumist, mis muudab praktiliselt võimatuks kasutada liidu õiguskorraga neile ettevõtjatele antud õigust nõuda nimetatud määruses käsitletud turustusaastate eest hüvitist.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Nõukogu 2. detsembri 2013. aasta määrust (EL) nr 1360/2013, millega kehtestatakse suhkrusektori toodangumaksud turustusaastateks 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, turustusaastate 2001/2002 ja 2004/2005 suhtes kehtestatava lisamaksu arvutamiseks vajalik koefitsient ning summa, mille suhkrutootjad peavad maksma suhkrupeedimüüjatele maksu maksimumsumma ja tasutava maksusumma vahe tõttu turustusaastate 2002/2003, 2003/2004 ja 2005/2006 eest, tuleb tõlgendada nii, et:

–
summade hüvitamine, mida ettevõtjad on selliste maksudena alusetult tasunud, peab toimuma võrdväärsuse põhimõtet ja tõhususe põhimõtet arvestades riigisisese õiguse alusel, eelkõige pidades kinni selles sätestatud aegumistähtaegadest;

–
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid – nagu neid on tõlgendanud ja kohaldanud pädevad liikmesriigi kohtud –, mis näevad ette, et suhkrusektoris alusetult makstud toodangumaksude hüvitamise taotlemisele kohaldatav aegumistähtaeg möödub enne selle määruse jõustumist, mis muudab praktiliselt võimatuks kasutada liidu õiguskorraga neile ettevõtjatele antud õigust nõuda nimetatud määruses käsitletud turustusaastate eest hüvitist.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.