CELEX: 62020CJ0429
Apellatsioonkaebus
Riigiabi
Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia turg
Liikmesriigi õigusnormid, mille tagajärjel antakse väidetav eelis elektritarnijatele
Euroopa Komisjonile esitatud kaebus
Otsus jätta läbi vaatamata ilma ametlikku uurimismenetlust algatamata
Tühistamishagi
Määrus (EL) 2015/1589
Artikli 1 punkt h
Mõiste „huvitatud pool“
Vastuvõetamatus

Solar Ileias Bompaina AE palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 3. juuli 2020. aasta kohtumääruse Solar Ileias Bompaina
vs
. komisjon (T‑143/19, ei avaldata, edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus“,
EU:T:2020:301
), millega Üldkohus jättis vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata tema hagi, milles sisuliselt paluti tühistada osaliselt komisjoni 10. oktoobri 2018. aasta otsus C(2018) 6777 (final) riigiabi SA.38967 (2014/NN‑2) kohta – Kreeka – riiklik tegevusabi kava, mis on mõeldud taastuvaid energiaallikaid kasutavatele jaamadele ning tõhusatele elektri ja soojuse koostootmisjaamadele (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
Õiguslik raamistik
Nõukogu 13. juuli 2015. aasta määruse (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL] artikli 108 kohaldamiseks (
ELT 2015, L 248, lk 9
), artikli 1 punktis h on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
h)
„huvitatud pool“ – mis tahes liikmesriik, isik, ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kelle huve võib abi andmine mõjutada, eriti abi saaja, konkureerivad ettevõtjad ja ametiliidud.“
Määruse 2015/1589 artikli 24 lõikes 2 on sätestatud:
„Iga huvitatud pool võib komisjonile esitada kaebuse väidetava ebaseadusliku abi ja abi väidetava kuritarvitamise kohta. Selleks täidab huvitatud pool nõuetekohaselt artiklis 33 osutatud rakendussättes sätestatud vormi ja esitab kogu nõutava kohustusliku teabe.
[…]“.
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Kreeka õiguse alusel asutatud äriühing Solar Ileias Bompaina on elektritootja, kes kasutab taastuvaid energiaallikaid ja tegutseb elektrienergia turul Kreekas.
Kreeka Vabariik teatas 31. detsembril 2014 ELTL artikli 108 lõike 3 alusel komisjonile seadusjärgsest korrast, millega kehtestati tegevusabi taastuvaid energiaallikaid käitavatele tootjatele (edaspidi „TEA tootjad“) ning suure tõhususega soojus- ja elektrienergia koostootjatele (edaspidi „soojus- ja elektrienergia koostootjad“) vastavalt seadusele 4254/2014, mis puudutas meetmeid Kreeka majanduse toetamiseks ja arendamiseks seoses seaduse 4046/2012 rakendamisega ja muid sätteid (Nomos 4254/2014, Metra stirixis kai anaptyxis tis ellinikis oikonomias sto plaisio efarmogis tou n. 4046/2012 kai alles diataxeis, FEK A 85/7.4.2014) (edaspidi „uus TEA kokkulepe“), mis jõustus 2014. aasta aprillis.
Kreeka elektriturg, nagu see oli korraldatud enne uue TEA kokkuleppe jõustumist ja jõustumise ajal, hõlmas järgmisi turuosaliste kategooriaid:
–
tootjad ja importijad, kes edastavad elektrit võrku;
–
turu- ja võrguoperaatorid, kes moodustavad turu mittekonkureeriva osa ja kes ostavad tootjate toodetud elektrit ning haldavad turul kõiki finantstehinguid, ja
–
tarnijad, kes ostavad elektrit turuoperaatorilt ja müüvad selle lõpptarbijatele edasi.
Selles kontekstis maksti TEA tootjatele ning soojus- ja elektrienergia koostootjatele toodetud elektri eest fikseeritud hinnaga tasu, mis oli soodustariifide vormis. Tarnijate tasu ei olnud fikseeritud ja sõltus turutingimustest.
Selleks, et rahastada soodustariife TEA tootjatele ning soojus- ja elektrienergia koostootjatele, loodi seadusega 2773/1999, mis käsitleb elektrituru liberaliseerimist, energeetikapoliitikaga seotud küsimuste korraldamist ja muid sätteid (Nomos 2773/1999, Apeleftherosi tis agoras ilektrikis energeias – Rythmisi thematon energeiakis politikis kai loipes diataxeis, FEK A 286/22.12.99), „TEA erikonto“. Seda kontot rahastati peamiselt kasvuhoonegaaside vähendamise erimaksuga, mis kehtestati tarbijatele iga tarbitud elektriühiku pealt, ja lisaallikatest, näiteks TEA tootjate ning soojus- ja elektrienergia koostootjate tuludest.
Uue TEA kokkuleppega muudeti TEA tootjate ning soojus- ja elektrienergia koostootjate toodetud elektrienergia suhtes kohaldatavaid soodustariife. Nii kehtestati teatud tüüpi käitiste jaoks täpsed tehnoloogilised ülempiirid, milles määrati kindlaks TEA tootjate tarnitava elektrienergia maksimumkogus, et saada abi teatud aastal. Ülempiiride eesmärk oli piirata teatud taastuvate energiaallikate tehnoloogiatele antud abi kogusummasid.
Seaduse 4254/2014 seletuskirja kohaselt oli uue TEA kokkuleppe eesmärk kõrvaldada TEA erikonto puudujääk ja see konto püsivaks muuta. Nimelt tekkis sellel erikontol nimetatud seaduse jõustumisele eelnenud ajavahemikul puudujääk, mida selgitab ühelt poolt taastuvenergia allikaid kasutavate elektrijaamade ja koostootmisjaamade arendamisega seotud kulude suur kasv ning teiselt poolt tulude samaaegne vähenemine, mis tulenes tarbijatele varem kehtestatud erimaksu vähendamisest majanduskriisi tõttu ning elektri müügist saadud tulude vähenemisest.
Puudujäägi kõrvaldamiseks seisnes uues TEA kokkuleppes kehtestatud mehhanism esiteks elektri müügilepingutes ette nähtud soodustariifide vähendamises ja teiseks allahindluse kehtestamises selle elektrienergia koguväärtusele, mida TEA tootjad ning soojus- ja elektrienergia koostootjad 2013. aastal võrku edastasid, et tasakaalustada neile tootjatele varem makstud ülemäärast hüvitist.
Solar Ileias Bompaina ja üks teine äriühing esitasid 6. mail 2015 komisjonile määruse 2015/1589 artikli 24 lõike 2 alusel kaebuse uue TEA kokkuleppe meetmete kohta, väites, et need meetmed sisaldavad tarnijatele ebaseaduslikku abi. See kaebus registreeriti numbriga SA.41794.
Solar Ileias Bompaina väitis oma kaebuses, et tarnijad said valikulise eelise seetõttu, et seaduse 4254/2014 kohaselt kannavad uue TEA kokkuleppe raames TEA erikonto puudujäägi vähendamisega seotud kulusid üksnes TEA tootjad. Siiski olid ka tarnijad panustanud selle erikonto puudujääki, kuna turueeskirjad ja elektrihinna kujunemine võimaldavad neil osta seda hulgimüügiturul vähendatud hinnaga ning kuna see vähendatud hind, mis oli madalam, tõi nimetatud erikontole vähem tulu. Teisisõnu on tootjad ja tarnijad tegelikult TEA erikonto puudujäägi kõrvaldamise eesmärgi seisukohast sarnases olukorras. Seega on see kokkulepe valikuline, kuna see ei hõlma tarnijaid, kellel ei olnud kohustust TEA erikonto puudujäägi katmises osaleda.
10. detsembril 2015 sai komisjon teise kaebuse, mis saabus päikeseenergia tootjate nimel, ning 22. detsembril 2017 kolmanda kaebuse Pan-Hellenic Rooftop Photovoltaic Associationi nimel.
Komisjon edastas 10. märtsil 2016 kaks esimest kaebust Kreeka ametiasutustele ja palus neil esitada selle kohta oma seisukohad. Need seisukohad esitati 27. juulil 2016. Kolmandat kaebust Kreeka ametiasutustele ei edastatud, kuna komisjon leidis, et tõstatatud küsimused olid esimese kahe kaebusega juba hõlmatud.
Komisjon otsustas vaidlusaluses otsuses mitte esitada ühtegi vastuväidet seadusega 4254/2014 kehtestatud korra kohta seoses uue TEA kokkuleppega, mis nägi ette, et TEA tootjate ning soojus- ja elektrienergia koostootjate soodustariife kohandatakse.
Vaidlusaluse otsuse põhjendustes 111–121 analüüsis komisjon väiteid, mis olid esitatud kaebustes, sealhulgas Solar Ileias Bompaina omas, ja järeldas, et:
–
kaebuse esitajad ei esitanud ühtegi argumenti, mis toetaks väidet, et tarnijad olid osaliselt põhjustanud TEA konto puudujäägi;
–
TEA tootjad ja tarnijad ei olnud sarnases õiguslikus ja faktilises olukorras;
–
uue TEA kokkuleppe eesmärk oli vähendada TEA erikonto puudujääki, tasakaalustades varem TEA tootjatele määratud ülemäärast hüvitist soodustariifide kohandamisega, ja
–
seega ei andnud teatatud kava riigi ressurssidest tarnijatele mingit valikulist eelist ning neile ei antud mingit abi.
Selle otsuse kokkuvõte avaldati 7. detsembri 2018. aasta Euroopa Liidu Teatajas.
Solar Ileias Bompaina saatis 18. detsembril 2018 komisjonile kirja, milles ta soovis teada, kas vaidlusalune otsus on komisjoni arvates juhtumis SA.41794 esitatud kaebuse ametlik rahuldamata jätmine või on see juhtum endiselt menetluses.
Komisjon vastas 8. veebruari 2019. aasta kirjas talle, et vaidlusalune otsus hõlmab tema kaebust ning et sel alusel lõpetas ta kaebuse menetlemise.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
Solar Ileias Bompaina esitas ELTL artikli 263 alusel hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 2. märtsil 2019 ja milles ta palus muu hulgas tühistada vaidlusaluse otsuse põhjendused 111–121.
Üldkohus leidis vaidlustatud kohtumääruse punktides 31–48 esitatud põhjustel, et Solar Ileias Bompaina ei olnud tõendanud, et ta on „huvitatud pool“ ELTL artikli 108 lõike 2 ja määruse 2015/1589 artikli 1 punkti h tähenduses, mis on nõutav, et ta saaks viidata oma menetlusõiguste rikkumisele põhjusel, et komisjon leidis vaidlusaluses otsuses ametlikku uurimismenetlust algatamata, et seaduses 4254/2014 ei olnud tarnijatele antud mingit abi.
Seega jättis Üldkohus hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Poolte nõuded
Solar Ileais Bompaina palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtumäärus;
–
tunnistada kohtuasjas T‑143/19 esitatud hagi vastuvõetavaks ja saata kohtuasi tagasi Üldkohtule ning
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellandilt.
Apellatsioonkaebus
Poolte argumendid
Apellant põhjendab oma apellatsioonkaebust kahe väitega, mida tuleb analüüsida koos ja milles ta märgib sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta keeldus tunnustamast tema staatust kui „huvitatud pool“ määruse 2015/1589 artikli 1 punkti h tähenduses, kusjuures tema hagi vastuvõetavus sõltub selle staatuse tunnustamisest.
Kuigi apellant möönab, et Üldkohus kajastas vaidlustatud kohtumääruses õigesti tema poolt komisjonile esitatud kaebuse sisu ja mõistis täielikult tema etteheidete ulatust, eelkõige asjaolu, et üksnes TEA tootjad pidid kandma TEA erikonto puudujäägi kõrvaldamisega seotud rahalist kohustust, leiab ta siiski, et Üldkohus oleks pidanud tunnistama, et ta on „huvitatud pool“. Eelkõige leiab ta, et kuigi Üldkohus võttis vaidlustatud kohtumääruse punktis 10 tema etteheidete sisu õigesti kokku, ei teinud ta siiski järeldusi, mis tulenevad nimetatud kohtumääruse punktist 44, kuna ta ei võtnud arvesse asjaolu, et tarnijad ja TEA tootjad on võrreldavas olukorras võrdlussüsteemis, mille moodustavad TEA erikonto ja uue TEA kokkuleppega taotletav eesmärk kõrvaldada erikonto puudujääk. Lisaks väidab apellant, et Üldkohus oleks pidanud arvesse võtma asjaolu, et ka tarnijaid oleks võinud pidada osaliselt vastutavaks selle puudujäägi esinemise eest.
Apellant leiab nimelt, et kui tarnijad oleksid samuti olnud kohustatud selle puudujäägi kõrvaldamises osalema, oleks tema varaline olukord olnud parem. Esineb seos ühelt poolt väidetava abi, mida tarnijad said, kuna nad olid vabastatud selle puudujäägi kõrvaldamiseks makstavast tasust, ja teiselt poolt selliste TEA tootjatele nagu hageja makstud soodustariifide vähenemise vahel, nii et see mõjutas hageja huve ja tema turupositsiooni.
Sellega seoses rikkus Üldkohus oma analüüsis eeskirju, mis käsitlevad määruse 2015/1589 artikli 1 punkti h tähenduses „huvitatud poole“ staatuse tõendamist.
Täpsemalt leidis Üldkohus ekslikult, et apellant oleks pidanud selle staatuse saamiseks tõendama väidetava abi mõju tema seisundile turul või majanduslikele huvidele. Apellant märgib, et Euroopa Kohus leidis 24. mai 2011. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Kronoply ja Kronotex (
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
), et hagejatel on see staatus üksnes hagejate argumentide põhjal, mille kohaselt ei saa välistada, et selles kohtuasjas kõne all olev abi mõjutas nende huve, nõudmata neilt, et nad esitaksid konkreetsed tõendid selle võimaluse olemasolu kohta.
Järelikult ei saa apellandi arvates nõuda, et ta peaks tõendama, millised oleksid olnud TEA tootjate soodustariifide läbivaatamise konkreetsed tagajärjed, kui TEA erikonto puudujäägi kõrvaldamise kohustus oleks ära jagatud nende tootjate ja tarnijate vahel. Piisab tõdemisest, et ei saa välistada, et need soodustariifid oleksid võinud olla TEA tootjate jaoks soodsamad, kui tarnijad oleksid samuti teinud makseid TEA erikonto refinantseerimiseks.
Komisjon leiab, et need argumendid tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et määruse 2015/1589 artikli 1 punktis h on mõiste „huvitatud pool“ määratletud kui „mis tahes liikmesriik, isik, ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kelle huve võib abi andmine mõjutada, eriti abi saaja, konkureerivad ettevõtjad ja ametiliidud“. Tuleb märkida, et see säte järgneb nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (
EÜT 1999, L 83, lk 1
; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikli 1 punktile h, millel oli identne sõnastus. Viimati nimetatud sätet käsitlevas kohtupraktikas välja töötatud põhimõtted, mida Üldkohus meenutas eelkõige vaidlustatud kohtumääruse punktis 31, on seega kohaldatavad määruse 2015/1589 artikli 1 punkti h tõlgendamisel.
Selle sätte kohaselt tuleb „huvitatud pooleks“ lugeda eelkõige mis tahes isik, ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kelle huve võib abi andmine mõjutada, eriti selle abi saajaga konkureerivad ettevõtjad. Teisisõnu on tegemist määratlemata hulga adressaatidega (24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex,
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult ei välista see säte, et ettevõtja, kes ei ole abisaaja otsene konkurent, kvalifitseeritakse huvitatud pooleks, kui ta väidab, et abi andmine võib tema huve mõjutada. Selleks peab asjaomane ettevõtja õiguslikult piisavalt tõendama, et abi võib konkreetselt mõjutada tema seisundit (vt selle kohta 24. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kronoply ja Kronotex,
C‑83/09 P
,
EU:C:2011:341
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika). Seega, ehkki selle ettevõtja huvide kahjustamine võib olla pelgalt potentsiaalne, peab olema võimalik õiguslikult piisavalt tõendada ohtu, et konkreetselt kahjustatakse neid samu huve.
Käesoleval juhul nähtub faktilisi asjaolusid puudutavatest järeldustest, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtumääruse punktides 6–8 ja mida apellant ei ole vaidlustanud, et Kreeka seadusandja poolt heaks kiidetud uus TEA kokkulepe vähendab hagejale kui TEA tootjale makstud soodustariife. Selle kokkuleppega soovitakse katta puudujääk TEA erikontol, mille eesmärk on rahastada TEA tootjate tegevust.
Apellant leiab aga, et kuna Kreeka seadusandja ei kehtestanud panust, mida peaks maksma tarnijad, kuigi neid oleks tema arvates võinud pidada osaliselt vastutavaks selle puudujäägi eest, on ta rahalises mõttes põhjendamatult ebasoodsamas olukorras. Apellant väidab nimelt, et kui Kreeka seadusandja oleks selle puudujäägi kõrvaldamise kohustuse pannud tarnijatele, oleks tema varaline olukord võinud olla soodsam, kuna ei oleks olnud vaja vähendada talle kohaldatud soodustariife. Seega leiab ta sisuliselt, et Kreeka seadusandja selline tegevusetus mõjutas tema huve ning et seega esineb seos tarnijatele antud vabastuse ja soodustariifide vähenemise vahel.
Neid faktilisi asjaolusid arvestades kohaldas Üldkohus käesoleva kohtuotsuse punktides 34 ja 35 meenutatud kohtupraktikas sõnastatud kriteeriume õigesti, täpsustades vaidlustatud kohtumääruse punktis 37, et selleks, et apellanti saaks kvalifitseerida „huvitatud pooleks“, oleks ta pidanud kas tõendama, et ta oli väidetava abi saajatega otseses või kaudses konkurentsisuhtes, või tõendama, et kõnealune abi võis konkreetselt mõjutada tema olukorda.
Vaidlustatud kohtumääruse punktides 39–41 tuvastas Üldkohus kõigepealt, et tarnijad ja TEA tootjad ei olnud konkurentsisuhtes, kuna nad tegutsesid Kreeka elektrituru eri tasanditel.
Seejärel kontrollis Üldkohus, kas väidetav abi võis konkreetselt mõjutada hageja olukorda ja kas hageja on õiguslikult piisavalt tõendanud sellist võimalikku mõju.
Sellega seoses ilmneb vaidlustatud kohtumäärusest, et seadusega 4254/2014 üksnes vähendati toetust, mida TEA tootjatele varem anti, kuna Kreeka seadusandja oli valinud selle lahenduse, et kõrvaldada asjaolu, et TEA tootjatele mõeldud abikava oli muutunud liiga kulukaks ja seda tuli refinantseerida. Selles kontekstis tõdeski Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 44, et kuigi ei ole kahtlust, et seadus 4254/2014, mis nägi ette taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia madalamad tariifid ja mis võeti vastu TEA erikonto puudujäägi vähendamiseks, mõjutas TEA tootjaid, ei suutnud apellant siiski tõendada, et taastuvate energiaallikate madalamad tariifid või TEA erikontole maksete tegemata jätmine elektritarnijate poolt on omavahel seotud või et elektritarnijatele mõeldud oletatav abi võis mõjutada tema turupositsiooni või tema huve. Eelkõige ei selgitanud apellant, kuidas võis elektritarnijatele seadusega 4254/2014 ette nähtud nn vabastamine mõjutada uute soodustariifide kehtestamist ja TEA tootjatele kohaldatavate allahindluste kehtestamist, arvestades, et tehtud kohanduste eesmärk oli peamiselt tasakaalustada nendele tootjatele varem makstud ülemäärast hüvitist.
Arvestades eelkõige viimati nimetatud faktilisi hinnanguid, järeldas Üldkohus lõpuks vaidlustatud kohtumääruse punktis 48, et apellant ei ole tõendanud, et ta on „huvitatud pool“ määruse 2015/1589 artikli 1 punkti h tähenduses.
Kuna Üldkohus kohaldas seega õigesti asjakohases kohtupraktikas kehtestatud kriteeriume, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 34 ja 35, ei saa talle ette heita mingit õigusnormi rikkumist. Arvestades kõnealuseid faktilisi kaalutlusi, mis kuuluvad pealegi Üldkohtu ainupädevusse, on asjakohane kriteerium, millega ta pidi arvestama, see, kas väidetava abi ja asjaomase ettevõtja huvide või turupositsiooni konkreetse kahjustamise vahel esineb õiguslikult piisavalt tõendatud võimalik põhjuslik seos. Seevastu küsimus, kas mõni muu ettevõtjate kategooria võis olla kaasa aidanud puudujäägi tekkimisele eespool viidatud abikavas, ei oma tähtsust. Samuti ei oma mingit tähtsust asjaolu, et TEA tootjad ja tarnijad võisid olla sarnases olukorras, arvestades TEA erikonto puudujäägi vähendamise eesmärki, kui hinnatakse seda, kas tegemist on „huvitatud poolega“ määruse 2015/1589 artikli 1 punkti h tähenduses.
Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta keeldus tunnistamast, et hageja on „huvitatud pool“ määruse 2015/1589 artikli 1 punkti h tähenduses, ja jättis seega tema hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Kuna apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud kaks väidet ei ole põhjendatud, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 esimesele lõigule, mida kodukorra artikli 184 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellant on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista apellandilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Solar Ileias Bompaina AE-lt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.