CELEX: 62019CJ0367
Ennakkoratkaisupyyntö
Julkiset palveluhankinnat
Direktiivi 2014/24/EU
2 artiklan 1 kohdan 5 alakohta
Hankintasopimuksen käsite
Vastiketta vastaan tehdyn sopimuksen käsite
Tarjoajan tekemä tarjous, jossa hinta on 0 euroa
Tarjouksen hylkääminen
69 artikla
Poikkeuksellisen alhainen tarjous

Ennakkoratkaisupyyntö koskee julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (
EUVL 2014, L 94, s. 65
), sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2017 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2017/2365 (
EUVL 2017, L 337, s. 19
) (jäljempänä direktiivi 2014/24), 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Tax-Fin-Lex d.o.o., Sloveniaan sijoittautunut yritys, ja Ministrstvo za notranje zadeve (sisäministeriö, Slovenia; jäljempänä ministeriö) ja jossa on kyse siitä, että Ministrstvo za notranje zadeve hylkäsi tämän yhtiön tekemän tarjouksen julkista hankintaa koskevassa menettelyssä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2014/24 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Julkisilla hankinnoilla – – yhtenä markkinapohjaisista ohjauskeinoista, – – voidaan saada aikaan älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua ja varmistaa samalla julkisten varojen mahdollisimman tehokas käyttö. Sen vuoksi olisi tarkistettava ja nykyaikaistettava julkisia hankintoja koskevia sääntöjä – –, jotta voidaan tehostaa julkisten varojen käyttöä – –”.
Direktiivin 2014/24 I osastoon, jonka otsikko on ”Soveltamisala, määritelmät ja yleiset periaatteet”, kuuluvan 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tällä direktiivillä vahvistetaan hankintaviranomaisten noudattamia hankintamenettelyjä koskevat säännöt sellaisia hankintasopimuksia ja suunnittelukilpailuja varten, joiden ennakoitu arvo ei alita 4 artiklassa säädettyjä kynnysarvoja.
2.   Tässä direktiivissä tarkoitettua hankintaa on hankintasopimuksen avulla tapahtuva rakennusurakoiden, tavaroiden tai palvelujen hankinta, jonka yksi tai useampi hankintaviranomainen tekee valitsemiltaan talouden toimijoilta, riippumatta siitä, onko kyseiset rakennusurakat, tavarat tai palvelut tarkoitettu julkiseen käyttöön.”
Direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
5)
’hankintasopimuksilla’ rahallista vastiketta vastaan tehtyjä kirjallisia sopimuksia, jotka on tehty yhden tai useamman talouden toimijan ja yhden tai useamman hankintaviranomaisen välillä ja joiden tarkoituksena on rakennusurakoiden toteuttaminen, tavaroiden toimittaminen tai palvelujen suorittaminen”.
Tämän direktiivin 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Kynnysarvot”, säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan hankintoihin, joiden ennakoitu arvo ilman arvonlisäveroa on yhtä suuri tai suurempi kuin seuraavat kynnysarvot:
– –
b)
144000 euroa keskushallinnon viranomaisten tekemien tavarahankinta- tai palveluhankintasopimusten tai näiden viranomaisten järjestämien suunnittelukilpailujen osalta;
– –”
Direktiivin 2014/24 18 artiklan, jonka otsikko on ”Hankintaperiaatteet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Hankintaviranomaisten on kohdeltava talouden toimijoita yhdenvertaisesti ja syrjimättä sekä noudatettava avointa ja oikeasuhteista toimintatapaa.
Hankintaa suunniteltaessa ei saa pyrkiä sen jättämiseen tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle tai kilpailun keinotekoiseen kaventamiseen. Kilpailun katsotaan olevan keinotekoisesti kavennettua, jos hankinta suunnitellaan aikomuksena suosia aiheettomasti tiettyjä talouden toimijoita tai saattaa tietyt talouden toimijat epäedulliseen asemaan.”
Direktiivin 2014/24 II osastoon, joka koskee hankintasopimuksiin sovellettavia sääntöjä, sisältyy III luku, joka koskee menettelyn kulkua ja jonka 3 jakson otsikko on ”Osallistujien valitseminen ja hankintasopimusten tekeminen”. Tämän direktiivin 69 artiklassa, joka sisältyy tähän 3 jaksoon ja jonka aiheena ovat ”poikkeuksellisen alhaiset tarjoukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Hankintaviranomaisen on vaadittava, että talouden toimijat antavat selvityksen tarjouksessa olevista hinnoista tai kustannuksista, jos tarjoukset vaikuttavat poikkeuksellisen alhaisilta rakennusurakoihin, tavaroihin tai palveluihin nähden.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetut selvitykset voivat koskea erityisesti
a)
valmistusmenetelmän, palvelun suorittamisen tai rakennusmenetelmän taloudellisia näkökohtia;
b)
valittuja teknisiä ratkaisuja tai tarjoajan käytettävissä olevia poikkeuksellisen edullisia ehtoja tuotteiden toimittamiseksi tai palvelun suorittamiseksi taikka urakan toteuttamiseksi;
c)
tarjottujen rakennusurakoiden, tuotteiden tai palvelujen omintakeisuutta;
– –
f)
tarjoajan mahdollisesti saamaa valtiontukea.
3.   Hankintaviranomaisen on arvioitava annetut tiedot kuulemalla tarjoajaa. Se voi hylätä tarjouksen vain siinä tapauksessa, että toimitettu näyttö ei tyydyttävästi selitä tarjottujen hintojen tai kustannusten alhaista tasoa, kun otetaan huomioon 2 kohdassa tarkoitetut tekijät.
– –”
Slovenian oikeus
Julkisista hankinnoista 30.5.2015 annetun lain (Zakon o javnem naročanju; Uradni list RS, nro 91/2015), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä ZJN), 2 § 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tässä laissa käytettävillä käsitteillä tarkoitetaan seuraavaa:
1.   ’hankintasopimuksella’ vastiketta vastaan tehtyä kirjallista sopimusta, joka on tehty yhden tai useamman talouden toimijan ja yhden tai useamman hankintaviranomaisen välillä ja jonka tarkoituksena on rakennusurakoiden toteuttaminen, tavaroiden toimittaminen tai palvelujen suorittaminen.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ministeriö julkaisi 7.6.2018 hankintailmoituksen julkisesta hankinnasta, joka oli jaettu kahteen osaan ja joka koski 24 kuukauden jakson mittaista pääsyä oikeudelliseen tietojärjestelmään. Tämän sopimuksen ennakoitu arvo oli ministeriön mukaan 39959,01 euroa.
Ministeriö sai ensimmäisestä osasta määräajan kuluessa vain kaksi tarjousta, joista toinen oli pääasiassa kantajana olevan Tax-Fin-Lexin, jonka tarjoama hinta oli 0 euroa.
Tax-Fin-Lex sai 11.1.2019 päivätyllä päätöksellä tiedon yhtäältä sen tarjouksen hylkäämisestä sillä perusteella, että sen tarjoama lopullinen hinta oli 0 euroa, mikä ministeriön mukaan oli vastoin julkisia hankintoja koskevia sääntöjä, ja toisaalta toisen tarjoajan valinnasta hankintasopimuksen sopimuspuoleksi ensimmäisen osan osalta.
Tax-Fin-Lex esitti 17.1.2019 ministeriölle oikaisupyynnön sen tekemästä päätöksestä, joka koski Tax-Fin-Lexin tarjouksen hylkäämistä. Ministeriö hylkäsi tämän pyynnön 5.2.2019 ja siirsi asian 11.2.2019 ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja näin ollen aloitti menettelyn kyseisessä tuomioistuimessa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa alustavasti, että vaikka direktiivillä 2014/24 ei säännelläkään suoraan pääasiassa kyseessä olevaa tilannetta, Slovenian lainsäätäjä on päättänyt tämän direktiivin säännökset kansallisen oikeuden osaksi saattaessaan, että käsite ”hankintasopimus” tarkoittaa sekä niitä sopimuksia, joiden arvo on suurempi kuin tässä direktiivissä asetettu kynnysarvo, että niitä, joiden arvo on tätä pienempi. Unionin tuomioistuin on näin ollen toimivaltainen vastaamaan esitettyihin kysymyksiin.
Asiasisällön osalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että ministeriön päätökseen, jolla Tax-Fin-Lexin tarjous hylättiin, oli yksi ainoa perustelu, joka koski tehdyn tarjouksen hintaa. Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voidaanko sopimus luokitella direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa tarkoitetuksi ”vastiketta vastaan tehdyksi sopimukseksi”, jos hankintaviranomaisella ei ole velvollisuutta suorittaa mitään vastiketta sopimuspuolelleen, mutta viimeksi mainittu saa tämän sopimuksen nojalla pääsyn uusille markkinoille tai uusien käyttäjien pariin ja näin ollen referenssikohteita, mistä sille voi koitua taloudellista hyötyä tulevaisuudessa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee myös, riittääkö se seikka, että hankintasopimuksen saamisella itsessään on taloudellista arvoa – vaikka tätä arvoa ei voida määrittää rahallisesti sopimuspuolen valintahetkellä tai sopimuksen tekohetkellä – talouden toimijalle, luonnehtimaan tätä hankintaa koskevan sopimuksen tässä säännöksessä tarkoitetuksi vastiketta vastaan tehdyksi sopimukseksi.
Toiseksi olettaen, että tällaisessa tilanteessa ei ole kyse direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa tarkoitetusta ”vastiketta vastaan tehdystä sopimuksesta”, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voiko tämä säännös olla itsenäinen oikeusperusta tarjouksen, jossa hinta on 0 euroa, hylkäämiselle.
Se toteaa, että jos tällainen tarjous hyväksytään, on mahdollista, että tehtyä sopimusta ei pidetä julkisen hankinnan toimeenpanevana sopimuksena. Näin ollen hankintaviranomainen olisi aloittanut julkisia hankintoja koskevan menettelyn, jonka lopputuloksena ei olisi tällaisen hankintasopimuksen saaminen vaan esimerkiksi lahjoitus.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin huomauttaa, että direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa hankintasopimuksen käsite määritellään tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien tapausten määrittelemiseksi eikä se sääntele julkisia hankintoja koskevaa menettelyä. Se toteaa, että hankintaviranomainen arvioi aloittaessaan pääasiassa kyseessä olevassa asiassa tämänkaltaisen menettelyn, että sen on suoritettava vastike tämän hankinnan kohteena olevien palveluiden saamiseksi. Tarjoajien käyttäytymisellä ja niiden tarjousten sisällöllä ei voi olla vaikutusta hankintaviranomaisen edeltävään arviointiin. Julkista hankintaa koskevan menettelyn aloittamisen ja tarjousten vastaanottamisen jälkeen hankintaviranomaisen on otettava tarjoukset huomioon ja tutkittava ne vain etukäteen määriteltyjen edellytysten valossa. Lisäksi hankintaviranomaiset eivät järjestä hankintamenettelyjä tarkoituksenaan tehdä sopimus vastiketta vastaan vaan hankkiakseen tavaroita tai palveluja. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on niin, että vaikka hankintaviranomainen hyväksyisi tarjouksen, jonka hinta on 0 euroa, se saisi kuitenkin ne palvelusuoritukset, joita varten hankintasopimuksesta tehtiin tarjouspyyntö.
Kaiken edellä esitetyn perusteella Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (hankintamenettelyjä valvova kansallinen valvontalautakunta, Slovenia) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa tarkoitettu sopimussuhteen vastikkeellisuus olemassa hankintasopimuksen osatekijänä siinä tapauksessa, että hankintaviranomainen ei ole velvollinen suorittamaan mitään vastiketta, mutta talouden toimija saa sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä pääsyn uusille markkinoille ja referenssikohteita?
2)
Onko mahdollista tai tarpeen tulkita direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohtaa siten, että se on perustana hylätä tarjous, jossa hinta on 0 euroa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Aluksi on todettava, että pääasiassa kyseessä olevan hankinnan arvo alittaa direktiivin 2014/24 4 artiklan b alakohdassa säädetyn 144000 euron kynnysarvon, joten tämä hankinta ei kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on huomauttanut, Slovenian lainsäätäjä kuitenkin otti tämän direktiivin säännökset kansallisen oikeuden osaksi saattaessaan saman direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa olevan ilmaisun ”hankintasopimus” määritelmän ZJN:n 2 §:n 1 momenttiin, joten tätä määritelmää voidaan soveltaa kaikkiin ZJN:n sääntelemiin hankintasopimuksiin riippumatta niiden arvosta.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että unionin tuomioistuin tulkitsee unionin oikeussääntöjä tilanteissa, jotka jäävät näiden sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle, on perusteltua, kun kyseisiä oikeussääntöjä sovelletaan kansallisen oikeuden nojalla tällaisiin tilanteisiin suoraan ja ehdottomasti, jotta voidaan varmistaa, että mainittuja tilanteita sekä tilanteita, joihin sovelletaan unionin oikeussääntöjä, kohdellaan samalla tavoin (ks. vastaavasti tuomio 18.10.1990, Dzodzi,
C-297/88 ja C-197/89
,
EU:C:1990:360
,
,
ja
kohta ja tuomio 24.10.2019, Belgische Staat,
C-469/18 ja C-470/18
,
EU:C:2019:895
,
kohta).
Esitettyihin kysymyksiin on siis vastattava.
On katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, joita on syytä tarkastella yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohtaa tulkittava siten, että se on oikeusperusta tarjoajan tarjouksen hylkäämiselle julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä yksin sillä perusteella, että hankintaviranomainen ei suorita mitään taloudellista vastiketta, koska tarjouksessa tarjottu hinta on 0 euroa, vaikka tarjoaja saa samanaikaisesti sopimuksen täytäntöönpanon myötä pääsyn uusille markkinoille ja referenssikohteita, joihin se voi vedota myöhempien tarjouspyyntöjen yhteydessä.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa ”hankintasopimukset” määritellään siten, että ne ovat ”vastiketta vastaan tehtyjä kirjallisia sopimuksia, jotka on tehty yhden tai useamman talouden toimijan ja yhden tai useamman hankintaviranomaisen välillä ja joiden tarkoituksena on rakennusurakoiden toteuttaminen, tavaroiden toimittaminen tai palvelujen suorittaminen”.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ilmaisun ”vastiketta vastaan” tavanmukaisesta oikeudellisesta merkityksestä ilmenee, että ilmaisulla tarkoitetaan sopimusta, jossa kukin sopijapuolista sitoutuu toteuttamaan suorituksen muuta suoritusta vastaan (ks. vastaavasti tuomio 18.10.2018, IBA Molecular Italy,
C-606/17
,
EU:C:2018:843
,
kohta). Sopimuksen vastavuoroisuus on siten julkista hankintaa koskevan sopimuksen olennainen ominaisuus (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2016, Remondis,
C-51/15
,
EU:C:2016:985
,
kohta; tuomio 28.5.2020, Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung,
C-796/18
,
EU:C:2020:395
,
kohta ja tuomio 18.6.2020, Porin kaupunki,
C-328/19
,
EU:C:2020:483
,
kohta).
Kuten julkisasiamies huomauttaa ratkaisuehdotuksensa 47 kohdassa, vaikka tähän vastikkeeseen ei välttämättä tarvitse sisältyä jonkin rahasumman maksamista, joten suoritus voidaan korvata muunlaisilla vastikkeilla, kuten korvaamalla sovitun palvelun suorittamisesta aiheutuvat kulut (ks. erityisesti tuomio 19.12.2012, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce ym.,
C-159/11
,
EU:C:2012:817
,
kohta; tuomio 13.6.2013, Piepenbrock,
C-386/11
,
EU:C:2013:385
,
kohta ja tuomio 18.10.2018, IBA Molecular Italy,
C-606/17
,
EU:C:2018:843
,
kohta), julkista hankintaa koskevan sopimuksen vastavuoroisuudesta seuraa kuitenkin väistämättä se, että kullekin sopimuksen osapuolelle luodaan oikeudellisesti sitovia velvoitteita, joiden täyttämistä voidaan vaatia oikeudessa (ks. vastaavasti tuomio 25.3.2010, Helmut Müller,
C-451/08
,
EU:C:2010:168
,
–
kohta).
Tästä seuraa, että sopimus, joka ei oikeudellisesti velvoita hankintaviranomaista tekemään mitään suoritusta vastikkeeksi siitä suorituksesta, jonka toteuttamiseen sen sopimuspuoli on sitoutunut, ei kuulu direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdan mukaiseen vastiketta vastaan tehdyn sopimuksen käsitteen alaan.
Se ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin nostama, luonnollisena osana kaikkiin julkisia hankintoja koskeviin menettelyihin kuuluva seikka, että sopimuksen saamisella voi olla tarjoajalle taloudellista arvoa siltä osin kuin se antaa sille pääsyn uusille markkinoille tai mahdollisuuden saada referenssikohteita, on liian sattumanvarainen eikä näin ollen riitä siihen, että tämä sopimus luokiteltaisiin vastiketta vastaan tehdyksi sopimukseksi, kuten julkisasiamies huomauttaa pääasiallisesti ratkaisuehdotuksensa 63–66 kohdassa.
On kuitenkin todettava, että direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa määritellään käsite ”hankintasopimus” ainoastaan tämän direktiivin sovellettavuuden määrittämiseksi. Kuten mainitun direktiivin 1 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, kyseistä direktiiviä nimittäin sovelletaan vain kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa tarkoitettuihin ”hankintasopimuksiin”, joiden ennakoitu arvo ei alita tämän direktiivin 4 artiklassa säädettyjä kynnysarvoja.
Tästä seuraa, että direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohta ei voi olla oikeusperusta tarjouksen, jossa tarjotaan 0 euron hintaa, hylkäämiselle. Näin ollen hankintamenettelyssä ei voida tämän säännöksen nojalla automaattisesti hylätä tarjouksen, jossa tarjottu hinta on 0 euroa, kaltaista tarjousta, jossa toimija tarjoaa hankintaviranomaiselle sen toivomien rakennusurakoiden toteuttamista, tavaroiden toimittamista tai palvelujen suorittamista ilman, että se pyytää vastiketta.
Kun tarjous, jonka hinta on 0 euroa, voidaan näissä olosuhteissa luokitella direktiivin 2014/24 69 artiklassa tarkoitetuksi poikkeuksellisen alhaiseksi tarjoukseksi, hankintaviranomaisen on, kun se saa tällaisen tarjouksen, seurattava tässä artiklassa säädettyä menettelyä ja vaadittava tarjoajalta selvitys tarjouksessa olevasta summasta. Direktiivin 2014/24 69 artiklan taustalla olevasta logiikasta nimittäin seuraa, ettei tarjousta voida automaattisesti hylätä yksin sillä perusteella, että tarjottu hinta on 0 euroa.
Tämän artiklan 1 kohdasta käy siis ilmi, että jos tarjous vaikuttaa poikkeuksellisen alhaiselta, hankintaviranomaisen on vaadittava, että tarjoaja antaa selvityksen siinä olevista hinnoista tai kustannuksista, ja nämä selvitykset voivat koskea erityisesti kyseisen artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tekijöitä. Mainitut selvitykset vaikuttavat näin tarjouksen luotettavuuden arviointiin, ja niiden avulla voitaisiin todeta, että vaikka tarjoaja tarjoaa 0 euron hintaa, kyseinen tarjous ei vaikuta hankinnan asianmukaiseen täyttämiseen.
Tämän saman artiklan 3 kohdan mukaisesti hankintaviranomaisen on nimittäin arvioitava annetut tiedot kuulemalla tarjoajaa ja se voi hylätä tällaisen tarjouksen vain siinä tapauksessa, että toimitettu näyttö ei tyydyttävästi selitä tarjottujen hintojen tai kustannusten alhaista tasoa.
Näiden tietojen arvioinnissa on lisäksi noudatettava tarjoajien yhdenvertaisuuden ja syrjimättömyyden periaatetta sekä avoimuus- ja suhteellisuusperiaatteita, jotka sitovat hankintaviranomaista direktiivin 2014/24 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Näin ollen tarjouksen, jonka hinta on 0 euroa, jättäneen tarjoajan väitettä, jonka mukaan sen tarjouksessa olevaa hintaa selittää se seikka, että se uskoo saavansa pääsyn uusille markkinoille tai uusia referenssikohteita, jos tämä tarjous hyväksytään, on arvioitava direktiivin 2014/24 69 artiklan mahdollisen soveltamisen yhteydessä.
Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole oikeusperusta tarjoajan tarjouksen hylkäämiselle julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä yksin sillä perusteella, että tarjouksessa tarjottu hinta on 0 euroa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2017 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2017/2365, 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole oikeusperusta tarjoajan tarjouksen hylkäämiselle julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä yksin sillä perusteella, että tarjouksessa tarjottu hinta on 0 euroa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: sloveeni.