CELEX: 62016TJ0028
EŽŪGF ir EŽŪFKP
Nefinansuojamos išlaidos
Kaimo plėtra
Žemės konsolidacija ir kaimų atnaujinimas
Operacijų atrankos kriterijai
Lojalaus bendradarbiavimo principas
Subsidiarumas
Teisėti lūkesčiai
Proporcingumas
Pareiga motyvuoti

Ginčo aplinkybės
Kaip matyti iš 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai (
OL L 277
, 2005, p. 1) 15 straipsnio, Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai (EŽŪFKP) valstybėse narėse veikia per kaimo plėtros programas, kurias gali sudaryti įvairios regioninės programos, ir taip yra Vokietijos Federacinėje Respublikoje, atsižvelgiant į šios valstybės narės federalinę struktūrą.
Kiek tai susiję su 2007–2013 programavimo laikotarpiu, su laisvąja Bavarija (Vokietija) susijusi kaimo plėtros programa „Bayerisches Zukunftsprogramm Agrarwirtschaft und Ländlicher Raum 2007–2013 aus dem Europäischen Landwirtschaftsfonds (ELER) gemäss Verordnung (EG) Nr. 1698/2005“ (2007–2013 m. laikotarpio Bavarijos žemės ūkio ekonomikos ir kaimo vietovių plėtros programa, teikiant paramą iš EŽŪFKP pagal Reglamentą Nr. 1698/2005, toliau –
BayZal
), apimanti kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo veiksmus, buvo pateikta Europos Bendrijų Komisijai, o ši ją patvirtino 2007 m. rugsėjo 5 d. Sprendimu C(2007) 3994
final
(toliau – 2007 m. rugsėjo 5 d. sprendimas), kuriame numatyta, kad EŽŪFKP lėšomis gali būti finansuojama maksimali 1253943708 EUR suma per visą programavimo laikotarpį.
Komisijos tarnyboms atlikus pirmąjį patikrinimą 2009 m. kovo 2–6 d., Komisija padarė išvadą, kad būta trūkumų taikant Bavarijos kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo operacijų, remiamų iš EŽŪFKP 2007 ir 2008 m., atrankos kriterijus ir kad dėl šios priežasties yra neįvykdytas pagrindinis kriterijus. Pasibaigus procedūrai, per kurią, be kita ko, buvo kreiptasi į sutaikinimo instituciją pagal 2006 m. birželio 21 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 885/2006, nustatantį išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 nuostatų dėl mokėjimo agentūrų ir kitų įstaigų akreditavimo bei EŽŪGF ir EŽŪFKP sąskaitų patikrinimo ir patvirtinimo taikymo taisykles (
OL L 171, 2006, p. 90
), Komisija pritaikė 10 % fiksuoto dydžio finansinę korekciją, t. y. 1040620,50 EUR, atitinkamiems projektams, kurie buvo finansuojami iš EŽŪFKP 2007 ir 2008 m.
2013 m. liepos 8–12 d. Komisijos tarnybos atliko antrąjį patikrinimą, be kita ko, susijusį su kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo įgyvendinimu pagal
BayZal
, siekdamos patikrinti Bavarijoje taikomą administravimo ir kontrolės sistemą.
2013 m. rugsėjo 3 d. rašte Komisija pranešė Vokietijos valdžios institucijoms patikrinimo rezultatus ir informavo jas apie konstatuotus trūkumus nustatant ar taikant atrankos kriterijus operacijoms, Bavarijoje remiamoms iš EŽŪFKP, tiek dėl 2007–2008 m., dėl kurių jau buvo taikyta korekcija, tiek dėl 2009–2012 m., taip pat nuo 2013 m. Komisijos tarnybos ir Vokietijos valdžios institucijos pradėjo dvišales diskusijas. Pagal Reglamento Nr. 885/2006 16 straipsnį taip pat buvo pradėta antroji taikinimo procedūra, tačiau ji nebuvo užbaigta.
2015 m. lapkričio 13 d. Komisija galiausiai priėmė Įgyvendinimo sprendimą (ES) 2015/2098 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (
OL L 303
, 2015, p. 35; toliau – ginčijamas sprendimas), kuriame ji pritaikė 10 % fiksuoto dydžio korekciją išlaidoms, Vokietijos valdžios institucijų patirtoms Bavarijoje 2009–2014 m. Pakeitus skaičiavimo pagrindą (Komisija iš pradžių ketino taikyti 11046145,96 EUR dydžio korekciją), buvo nustatyta, kad galutinis korekcijos dydis yra 7719920 EUR.
Komisijos suformuluoti kaltinimai, dėl kurių buvo priimtas ginčijamas sprendimas, yra pateikti tiek 2015 m. birželio 12 d. ataskaitoje, parengtoje sutaikinimo institucijos, į kurią kreipėsi Vokietijos valdžios institucijos po antrojo patikrinimo, tiek 2015 m. spalio 19 d. Komisijos parengtoje suvestinėje ataskaitoje (toliau – suvestinė ataskaita). Šiuos kaltinimus iš esmės galima apibendrinti, kaip nurodyta toliau.
Vokietijos valdžios institucijų numatomas Bavarijos kaimų konsolidavimas ir atnaujinimas vykdomas trimis etapais:
—
Pirmasis etapas, kuris yra pirminis konsultacijų etapas, leidžia surinkti regioninius, bendruomenių ar vietos subjektus, siekiant su jais pasitarti ir išsiaiškinti siekiamus tikslus, paskirstyti užduotis ir nustatyti, ar įvairūs subjektai ketina tęsti procesą ir gauti galimą pagalbą. Šį etapą pradeda kompetentingos regioninės valdžios institucijos, šiuo atveju –
Ämter für ländliche Entwicklung
(Kaimo plėtros tarnyba), kai mano, kad kaimų konsolidavimo ar atnaujinimo procedūra yra reikalinga ir turi būti pradėta siekiant apginti dalyvaujančių šalių interesus.
—
Per antrąjį etapą Kaimo plėtros tarnyba priima sprendimą pradėti kaimų konsolidavimą ar atnaujinimą, o tam turi būti sudaryta dalyvaujančių šalių bendruomenė, apimanti žemės savininkus ir nuosavybės teisių turėtojus, kuri bus subsidijų prašytoja ir gavėja.
—
Trečiasis etapas apima kaimų konsolidavimo ar atnaujinimo išsamų planavimą ir konkretų įgyvendinimą kiekvienoje atitinkamoje teritorijoje.
Komisijos manymu, pirma, 2007 ir 2008 m. kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo operacijos nebuvo tvirtinamos remiantis kompetentingo organo nustatytais atrankos kriterijais, kaip numatyta Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalyje.
Antra, kiek tai susiję su 2009–2012 m., projektų atrankos kriterijai, iš pradžių nustatyti
BayZal
, 2008 m. gruodžio 22 d. priežiūros komiteto, įsteigto pagal Reglamento Nr. 1698/2005 77 straipsnį ir turinčio nagrinėti atrankos kriterijus, kurie turi būti įgyvendinti 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu, sprendimu (toliau – 2008 m. gruodžio 22 d. sprendimas) buvo iš dalies pakeisti, kiek tai susiję su kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo operacijų pirmuoju ir antruoju etapais, tačiau Komisija mano, kad šie kriterijai nėra tinkami atrinkti reikalavimus atitinkančius projektus, nes šie projektai nėra klasifikuojami ir jie atrenkami pagal neaiškius kriterijus, taigi neskaidriai. Be to, nebuvo nustatyta atrankos kriterijų siekiant priimti sprendimą atnaujinti procedūras. Šias procedūras sudaro įvairūs projektai ar operacijos, kurie nebuvo žinomi, kai dėl jų buvo priimamas sprendimas, todėl jie buvo patvirtinti tik metais, ėjusiais po procedūros pradėjimo.
Trečia, kiek tai susiję su 2013 m., 2012 m. gruodžio mėn. buvo patvirtinti nauji atrankos kriterijai, taikomi ir pirminės atrankos procesui, t. y. atrenkant Bavarijoje vykdomas procedūras. Atrankos kriterijai taikomi pagal tris kontroliniu sąrašus:
—
kontrolės sąraše A yra išvardyti atrankos kriterijai, leidžiantys patikrinti, ar procedūrą galima pripažinti atitinkančia
BayZal
darbo programą ir galinčia būti įrašyta į šią programą;
—
kontroliniame sąraše B yra išvardyti atrankos kriterijai, leidžiantys patikrinti, ar galima pradėti procedūrą ar operaciją, kuri gali būti įrašyta į darbo programą;
—
kontroliniame sąraše C yra išvardyti atrankos kriterijai, leidžiantys atrinkti projektą.
Kontrolinis sąrašas C buvo parengtas 2008 m. gruodžio mėn. ir taikytas nuo 2009 m. Kontroliniai sąrašai A ir B buvo parengti 2013 m. ir visoms procedūroms ir projektams taikomi atgaline data nuo 2009 m.
Vis dėlto Komisija mano, kad šių kontrolinių sąrašų nepakanka, nes jie vis dar neapima Bavarijoje vykdomų procedūrų klasifikavimo ir netaikomi procedūroms, kurių dar nenuspręsta pradėti, todėl operacijų ir projektų atranka šiuo etapu išlieka neskaidri.
Procesas ir šalių reikalavimai
2016 m. sausio 26 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį Vokietijos Federacinės Respublikos ieškinį.
Atsiliepimas, dublikas ir triplikas Bendrojo Teismo kanceliarijai buvo pateikti atitinkamai 2016 m. balandžio 8 d., gegužės 25 d. ir liepos 7 d.
Vokietijos Federacinė Respublika Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį ir priedą, kiek juose atsisakoma Europos Sąjungos lėšomis finansuoti jos kompetentingos mokėjimo agentūros atliktus mokėjimus iš EŽŪFKP, kurie iš viso sudaro 7719920,30 EUR;
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį;
—
priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Vokietijos Federacinė Respublika šį ieškinį grindžia keturiais pagrindais.
Pirma, ji teigia, kad Komisija padarė teisės klaidą ir taip pažeidė Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalį, siejamą su šio reglamento 2 straipsnio e punktu, nes ši institucija nepaisė minėto reglamento reikalavimų, susijusių su išlaidų, finansuojamų iš EŽŪFKP, atitikties reikalavimams kriterijais.
Antra, ji tvirtina, kad buvo pažeistas partnerystės principas, įtvirtintas Reglamento Nr. 1698/2005 6 straipsnyje, lojalaus bendradarbiavimo principas, įtvirtintas ESS 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje, ir teisėtų lūkesčių apsaugos principas, nes Komisija nepaisė praktikos, kurią ji buvo patvirtinusi arba kuriai ji neprieštaravo, pagrįstumo.
Trečia, ji teigia, kad buvo pažeistas subsidiarumo principas, įtvirtintas ESS 5 straipsnyje, nes Komisija pasisavina valstybių narių procedūrinę autonomiją ir prerogatyvas teritorijų tvarkymo srityje.
Ketvirta, ji mano, kad buvo pažeista 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 485/2008 (
OL L 347, 2013, p. 549
), 52 straipsnio 2 dalis, 2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 209, 2005, p. 1
) 31 straipsnio 2 dalis ir proporcingumo principas, nes pritaikiusi 10 % fiksuoto dydžio korekciją Komisija, pirma, neteisingai įvertino galimo pažeidimo pobūdį ir bet kuriuo atveju ribotą apimtį pagal atrankos kriterijus ir, antra, neatsižvelgė į tai, kad Sąjungai nebuvo padaryta finansinė žala ir jai nekilo reali tokios žalos rizika. Be to, ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas šiuo aspektu.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalies, siejamos su šio reglamento 2 straipsnio e punktu, pažeidimu dėl to, kad Komisija neatsižvelgė į išlaidų atitikties reikalavimams sąlygas
Pirma, Vokietijos Federacinė Respublika ieškinyje primena, kad pagal Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalį išlaidos gali būti dengiamos iš EŽŪFKP tik jei jos susijusios su operacijomis, kurios buvo atrinktos pagal kompetentingos įstaigos nustatytus atrankos kriterijus, o sąvoka „operacija“ to paties reglamento 2 straipsnio e punkte apibrėžta kaip „pagal atitinkamos kaimo plėtros programos kriterijus pasirinktas projektas, sutartis, susitarimas ar kita veikla, kuriuos vykdo vienas arba keli paramos gavėjai ir kurie sudaro sąlygas pasiekti 4 straipsnyje nustatytus tikslus“.
Komisija reikalauja, kad atrankos kriterijai būtų taikomi per pirmąjį ir antrąjį Bavarijoje vykdomos kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūros etapus, nors tai yra pirminiai šios procedūros etapai, kuriuose dar nėra operacijų ar naudos gavėjų, o yra nebent „potencialūs naudos gavėjai“, nes operacijos ir naudos gavėjai atsiranda tik trečiuoju kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo operacijos etapu, sudarius dalyvaujančių šalių bendruomenę, kuri įgyja pagalbos prašytojo statusą.
Antra, Komisija klaidingai mano, kad per pirmus du kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo operacijos etapus Vokietijos valdžios institucijos vykdo neteisėtą projektų pirminę atranką, nes priima sprendimą pradėti trečiąjį etapą pagal neskaidrius kriterijus. Vokietijos valdžios institucijų manymu, šie du etapai priklauso sudėtingam informavimo, konsultacijų ir nustatymo procesui, per kurį įvertinama, ar reikia pradėti procedūrą, ir patikrinama, ar yra įvykdytos išankstinės sąlygos, kurios federaliniuose teisės aktuose nustatytos dėl konsolidacijos. Šis Komisijos požiūris taip pat nepakankamai motyvuotas.
Trečia, kiek tai susiję su pačiais atrankos kriterijais, Komisija kelia per didelius reikalavimus, neatitinkančius galiojančios teisės ir nenustatytus Reglamente Nr. 1698/2005, nes ji prašo suklasifikuoti projektus, parengti atrankos sąrašą kaip lentelę ar netgi konstatuoti, kuri procedūra geriausiai atitinka atrankos kriterijus. Reikalavimus atitinkantiems projektams buvo taikomi atrankos kriterijai, nustatyti visų pirma 2008 m. gruodžio 22 d. sprendime, priimtame dalyvaujant Komisijos atstovams. Prie 2008 m. gruodžio 22 d. sprendimo buvo pridėtas kontrolinis sąrašas C, susijęs su atrankos kriterijais kaimo plėtrai, o vėliau buvo pridėti kontroliniai sąrašai A ir B.
Išsamumo sumetimais Vokietijos valdžios institucijos pažymi, kad Komisija taip pat nesilaikė savo pačios gairių, nustatytų 2002 m. liepos 23 d. Dokumente Nr. VI/10535/99 „Kaimo plėtros priemonių, nustatytų Tarybos reglamente (EB) Nr. 1257/1999, valdymo, kontrolės ir sankcijų sistemų įgyvendinimo gairės. Kaimo plėtros priemonės, finansuojamos iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus“, kurias ji priėmė 2002 m. ir paminėjo 2009 m. gegužės 11 d. Vokietijos valdžios institucijoms skirtame pranešime. Tiesa, šios gairės susijusios su tiesioginėmis išmokomis bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) srityje, o ne su EŽŪFKP. Vis dėlto jomis remiantis galima daryti išvadą, kad atrankos kriterijai tik padeda atrinkti konkrečius pagalbos prašymus, kurie pripažįstami atitinkančiais reikalavimus. Taigi šie kriterijai realią reikšmę įgyja tik tuomet, kai iš tikrųjų reikia atlikti atranką, pavyzdžiui, dėl ribotų finansinių išteklių atsižvelgiant į projektų skaičių, o, Vokietijos valdžios institucijų manymu, taip nėra nagrinėjamu atveju.
Dubliko etapu Vokietijos Federacinė Respublika grindžia savo argumentus, susijusius su Komisijos pateiktu klaidingu Reglamento Nr. 1698/2005 nuostatų aiškinimu, pabrėždama skirtumą tarp „priemonių“ ir „operacijų“, kurios apibrėžtos atitinkamai Reglamento Nr. 1698/2005 2 straipsnio d ir e punktuose. Konsolidavimo procedūra yra ne „operacija“, o „priemonė“, kaip tai suprantama pagal šias nuostatas, nes „priemonių“ imamasi prieš „operacijas“. Sąjungos teisėje nėra numatyta valstybių narių pareiga taikyti atrankos kriterijus jau priemonių etapu, nes dar nepasiektas toks konkretumo lygis, kad būtų galima kalbėti apie operaciją. Be to, ankstyvu etapu, į kurį Komisija ketina įsitraukti, dar nėra „naudos gavėjo“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1698/2005. Komisijos vartojama sąvoka „potencialus naudos gavėjas“ nėra teisinė ir ją vartodama Komisija netiesiogiai pripažįsta, kad pirmuoju ir antruoju kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūros etapais nėra konkretaus naudos gavėjo. Be to, Vokietijos Federacinė Respublika ginčija Komisijos teiginį, kad ji sutinka su šios institucijos analize, nes nepareiškė ieškinio dėl finansinės korekcijos, kuri jai buvo taikyta 2013 m. ir kuri susijusi su 2007 ir 2008 finansiniais metais.
Kiek tai susiję su Komisijos atliktu procedūrų, taikomų Šiaurės Reino‑Vestfalijos žemėje (Vokietija) ir Vakarų Meklenburgo-Pomeranijos žemėje (Vokietija), kurias ji nurodo kaip pavyzdį, palyginimu, Vokietijos valdžios institucijos teigia, kad jis neturi reikšmės visų pirma dėl to, jog federaliniai teisės aktai dėl konsolidavimo leidžia dalyvaujančių šalių bendruomenei patikėti pagrindines kompetentingos institucijos užduotis, susijusias su konsolidavimu, ir kad todėl laisvosios Bavarijos atvejis yra unikalus remiantis Bavarijos teisės aktais, kuriais įgyvendinami federaliniai teisės aktai dėl konsolidavimo. Be to, procedūra, kuria remiamasi dėl Vakarų Meklenburgo‑Pomeranijos žemės, yra susijusi tik su 2014–2020 m. programavimo laikotarpiu.
Komisija savo ruožtu ginčija Vokietijos valdžios institucijų argumentus ir teigia, kad kaltinimai, visų pirma jos pateikti per sutaikinimo procedūrą ir suvestinėje ataskaitoje, yra pagrįsti.
Iš pradžių reikia priminti, kad tuo atveju, kai Komisija atsisako iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ar EŽŪFKP finansuoti tam tikras išlaidas dėl Sąjungos teisės nuostatų pažeidimų, priskiriamų valstybei narei, ji turi įrodyti, kad šie pažeidimai padaryti (1999 m. spalio 28 d. Sprendimo Italija / Komisija,
C‑253/97
,
EU:C:1999:527
,
punktas). Kitaip tariant, Komisija privalo pagrįsti sprendimą, kuriame ji konstatuoja, kad atitinkama valstybė narė neatliko kontrolės ar ją atliko netinkamai (2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑349/97
,
EU:C:2003:251
,
punktas).
Komisija turi ne išsamiai įrodyti, kad nacionalinių valdžios institucijų atlikta kontrolė yra nepakankama ar kad jų nurodyti duomenys neteisingi, bet pateikti rimtų ir pagrįstų abejonių, kurių turi dėl šios kontrolės ar duomenų, įrodymų (2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Belgija / Komisija,
C‑263/98
,
EU:C:2001:455
,
punktas ir 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑349/97
,
EU:C:2003:251
,
punktas).
Tada ši valstybė narė turi įrodyti, kad yra įvykdytos sąlygos gauti finansavimą, kurį Komisija atsisakė suteikti (šiuo klausimu žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Belgija / Komisija,
C‑263/98
,
EU:C:2001:455
,
punktą). Kitaip tariant, atitinkama valstybė narė negali paneigti Komisijos išvadų, savo teiginių neparemdama patikimos ir veiksmingos kontrolės sistemos buvimo įrodymais. Jei valstybei narei nepavyksta įrodyti, kad Komisijos išvados neteisingos, tokiu atveju šios išvados yra pagrindai, galintys sukelti didelių abejonių dėl adekvačių ir veiksmingų priežiūros ir kontrolės priemonių buvimo (1999 m. spalio 28 d. Sprendimo Italija / Komisija,
C‑253/97
,
EU:C:1999:527
,
punktas ir 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑349/97
,
EU:C:2003:251
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad BŽŪP bendrojoje sistemoje kaimo plėtros politikos įgyvendinimas Sąjungoje per finansavimo ir programavimo priemonę, kurią sudaro EŽŪFKP, grindžiamas Sąjungos ir valstybių narų pasidalijamojo valdymo principu, o Sąjungos teisėje nustatoma bendra teisinė sistema, kuri papildoma nacionalinės teisės aktais (generalinio advokato Saugmandsgaard Øe išvados byloje Občina Gorje,
C‑111/15
,
EU:C:2016:280
,
punktas).
Pirma, kalbant apie nuostatas, Sąjungos lygmeniu reglamentuojančias finansavimą iš EŽŪFKP, pažymėtina, kad jos įtvirtintos Reglamente Nr. 1290/2005 dėl 2007–2013 programavimo laikotarpio. 2014–2020 m. programavimo laikotarpiui taikomas Reglamentas Nr. 1306/2013.
Bendrosios nuostatos, reglamentuojančios EŽŪFKP veikimą 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu, įtvirtintos Reglamente Nr. 1698/2005, kuris buvo panaikintas 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1305/2013 dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos EŽŪFKP lėšomis, kuriuo panaikinamas Reglamentas Nr. 1698/2005 (
OL L 347, 2013, p. 487
); Reglamentas Nr. 1305/2013 apima kitą programavimo laikotarpį (2014–2020 m.).
Reglamente Nr. 1698/2005 numatyta parama kaimo plėtrai įgyvendinama keturiomis kryptimis, apibrėžtomis šio reglamento IV antraštinės dalies keturiuose skirsniuose. 1 skirsnio „1 kryptis. Žemės ūkio ir miškininkystės sektoriaus konkurencingumo didinimas“ 30 straipsnyje nurodyta, kad parama „pirmiausia gali būti teikiama [operacijoms], susijusioms su <…> žemės konsolidacija ir gerinimu“. 3 skirsnio „3 kryptis. Gyvenimo kokybė kaimo vietovėse ir kaimo ekonomikos įvairinimas“ 52 straipsnyje teigiama, kad „parama pagal šį skirsnį apima <…> priemones gyvenimo kokybei kaimo vietovėse gerinti, kurias sudaro <…> kaimo atnaujinimas ir plėtra“. Taigi, viena vertus, žemės ūkio paskirties žemės konsolidavimo operacijos ir, kita vertus, kaimų atnaujinimo operacijos yra dvi atskiros kryptys.
Remiantis Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalimi, „išlaidos atitinka reikalavimus EŽŪFKP finansavimui gauti tik tuo atveju, jei jos susijusios su operacijomis, kurias pagal kompetentingos įstaigos nustatytus atrankos kriterijus atrinko atitinkamos programos valdymo institucija arba kurios buvo atrinktos jos atsakomybe“. Reglamento Nr. 1698/2005 2 straipsnio e punkte sąvoka „operacija“ apibrėžiama kaip „pagal atitinkamos kaimo plėtros programos kriterijus pasirinktas projektas, sutartis, susitarimas ar kita veikla, kuriuos vykdo vienas arba keli paramos gavėjai ir kurie sudaro sąlygas pasiekti 4 straipsnyje nustatytus tikslus“. To paties reglamento 2 straipsnio d punkte sąvoka „priemonė“ apibrėžiama kaip „veiksmai, prisidedantys prie 4 straipsnio 2 dalyje nurodytos krypties įgyvendinimo“.
Papildomos nuostatos įtvirtintos 2006 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1974/2006, nustatančiame išsamias Reglamento Nr. 1698/2005 taikymo taisykles (
OL L 368
, 2006, p. 15); to reglamento 48 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad siekdamos užtikrinti veiksmingą Sąjungos finansinių interesų apsaugą „valstybės narės užtikrina, kad visas jų numatomas įgyvendinti kaimo plėtros priemones būtų galima tikrinti ir kontroliuoti“, ir „šiuo tikslu <…> nustato kontrolės vykdymo tvarką, kuri galėtų pagrįstai užtikrinti, kad tinkamai laikomasi tinkamumo kriterijų ir kitų įsipareigojimų“.
Reglamento Nr. 1305/2013 49 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „atrankos kriterijais, [kuriuos nustato kaimo plėtros programos vadovaujančioji institucija, pasikonsultavusi su stebėsenos komitetu], siekiama užtikrinti vienodas sąlygas pareiškėjams, geresnį finansinių išteklių naudojimą ir tikslingesnį priemonių taikymą pagal Sąjungos kaimo plėtros prioritetus“ ir kad „apibrėžiant ir taikant atrankos kriterijus atsižvelgiama į proporcingumo veiksmo dydžiui principą“.
Antra, kiek tai susiję su Vokietijos federaliniuose teisės aktuose, taikomuose kaimų konsolidavimui ir atnaujinimui Bavarijoje, nustatytomis taisyklėmis, jos įtvirtintos 1976 m. kovo 16 d. redakcijos
Flurbereinigungsgesetz
(Konsolidavimo įstatymas, toliau –
FlurbG
) (
BGBl
. 1976 I, p. 546), kuris paskutinį kartą iš dalies pakeistas 2008 m. gruodžio 19 d. (
BGBl
. 2008 I, p. 2794). Remiantis
FlurbG
1 ir 37 straipsniais, konsolidavimą sudaro žemės nuosavybės reorganizavimas, visų pirma iš naujo perdalijant išsklaidytus ir nerentabiliai sudarytus savivaldybių ir savininkų žemės ūkio paskirties žemės sklypus, siekiant pagerinti žemės ūkio ir miškininkystės darbo sąlygas.
Laisvojoje Bavarijoje federaliniu lygmeniu
FlurbG
nustatytą teisės sistemą papildo G
esetz zur Ausführung des Flurbereinigungsgesetzes
(Konsolidavimo įstatymo įgyvendinimo įstatymas). Kaimo plėtros tarnybos turi imtis veiksmų dėl kaimų atnaujinimo ir konsolidavimo, už kuriuos jos taip pat yra atsakingos.
Kiek tai susiję su teisės klaida, kurią esą padarė Komisija ir kuria taip pažeidė Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalį, siejamą su šio reglamento 2 straipsnio e punktu, reikia priminti, kad reglamento ir nacionalinės teisės nuostatų, į kurias jame pateikta nuoroda, sąveikos srityje reglamento tiesioginis taikymas neužkerta kelio pačiame reglamento tekste įgalioti Sąjungos instituciją ar valstybę narę imtis įgyvendinimo priemonių ir kad tokiu atveju naudojimosi šiais įgaliojimais sąlygas reglamentuoja atitinkamos valstybės viešoji teisė (pagal analogiją žr. 1979 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Eridania‑Zuccherifici nazionali ir Società italiana per l’industria degli zuccheri,
230/78
,
EU:C:1979:216
,
punktą).
Vis dėlto tuo atveju, kai reglamente yra numatyti tokie įgaliojimai, negalima daryti išvados, kad valstybė narė turi neribotą diskreciją nustatyti įgyvendinimo taisykles ar kad šios taisyklės turi turėti tam tikrą turinį. Valstybė narė turi laikytis Sąjungos taisyklėse įtvirtintų sąlygų ir apribojimų, kurie konkrečiai taikytini šiomis aplinkybėmis ar net yra konkretus nagrinėjamos reglamentavimo veiklos teisinis pagrindas (šiuo klausimu žr. 2015 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Suomija / Komisija,
T‑124/14
,
EU:T:2015:955
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pažymėti, kad iš Reglamento Nr. 1698/2005 61 konstatuojamosios dalies ir 71 straipsnio 2 dalies matyti, kad remiantis subsidiarumo principu išlaidų atitikties reikalavimams taisyklės iš principo nustatomos nacionaliniu lygmeniu ir kad išlaidos atitinka reikalavimus tik jeigu jos susijusios su operacijomis, kurios buvo atrinktos pagal kompetentingos įstaigos nustatytus atrankos kriterijus.
Nagrinėjamu atveju atrankos kriterijų, leidžiančių nustatyti, kad išlaidos gali būti dengiamos iš EŽŪFKP, nustatymas, atrodo, atitinka įgyvendinimo priemones, kurias pagal Reglamentą Nr. 1698/2005 turi nustatyti nacionalinės valdžios institucijos siekdamos šiame reglamente nustatytų tikslų, šiuo atveju – iš EŽŪFKP teikiamos paramos kaimo plėtrai.
Šiomis aplinkybėmis Vokietijos valdžios institucijos turi veikti laikydamosi gairių ir apribojimų, nustatytų Reglamentu Nr. 1698/2005 joms suteiktuose įgaliojimuose, viena vertus, nustatydamos atrankos kriterijus atitinkamoms išlaidoms ir, kita vertus, taikydamos šiuos kriterijus.
Vis dėlto kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo įgyvendinimo sąlygų visuma gali būti reglamentuojama tik nacionalinėje teisėje. Remdamasi Reglamentu Nr. 1698/2005 Komisija negali įpareigoti taikyti procedūrą ar konkrečius teisėkūros pasirinkimus siekiant konsoliduoti ir atnaujinti kaimus atitinkamoje valstybėje narėje.
Kita vertus, kadangi Vokietijos valdžios institucijos prašo finansuoti iš EŽŪFKP išlaidas, patirtas konsoliduojant ir atnaujinant Bavarijos kaimus, reikia patikrinti, ar yra priimti atrankos kriterijai, pirma, atitinkantys Reglamentu Nr. 1698/2005 siekiamą tikslą ir, antra, šių kriterijų faktinio įgyvendinimo sąlygas.
Kiek tai susiję su kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo pripažinimu „operacijomis“, dėl to, remiantis Reglamento Nr. 1698/2005 2 straipsnio e punktu, joms turi būti taikomi atrankos kriterijai, reikia pažymėti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją tiek iš reikalavimo vienodai taikyti Sąjungos teisę, tiek iš lygybės principo išplaukia, jog tuomet, kai Sąjungos teisės nuostatoje tam, kad būtų nustatyta jos prasmė ir apimtis, nedaroma aiškios nuorodos į valstybių narių teisę, jos turinys visoje Sąjungoje paprastai turi būti aiškinamas savarankiškai ir vienodai (pagal analogiją žr. 2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Ketelä,
C‑592/11
,
EU:C:2012:673
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Kaip teigia Komisija, Reglamento Nr. 1698/2005 2 straipsnio e punkte pateikta sąvokos „operacija“ apibrėžtis, kiek joje kalbama apie „projektą, sutartį, susitarimą ar kitą veiklą“, kuriuos vykdo vienas ar keli paramos gavėjai siekdami paremti kaimo plėtrą, yra labai plati, o tai leidžia užtikrinti, kad, nepaisant atitinkamų operacijų tipų įvairovės ir atitinkamos nacionalinės procedūros konkrečios situacijos, teisės aktuose nustatyta atranka iš tiesų yra įgyvendinama.
Kaimų konsolidavimą ir atnaujinimą, jei jie vykdomi pagal projektą, sutartį, susitarimą ar kitą veiklą, kuriais siekiama konkretaus tikslo, reikia laikyti operacijomis, todėl jiems turi būti taikomi Reglamento Nr. 1698/2005 nuostatose numatyti atrankos kriterijai.
Tačiau reikia turėti omenyje, kad sąvoką „priemonė“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1698/2005 2 straipsnio d punktą, kiek ji apima „veiksmus, prisidedančius prie <…> krypties įgyvendinimo“, reikia laikyti abstrakčia operacijų kategorija, kurią valstybės narės gali pasirinkti savo plėtros programoje, siekdamos įgyvendinti vieną iš keturių krypčių, minėtų Reglamente Nr. 1698/2005. Taigi konsolidavimas yra priemonė, kai jis reiškia bendruosius veiksmus, kuriais racionalizuojamas žemės ūkio paskirties žemės naudojimas. Tas pats pasakytina apie kaimų atnaujinimą, kai jis reiškia bendruosius veiksmus, kuriais gerinama gyvenimo kaime kokybė. Kita vertus, jei kaimo konsolidavimą ar atnaujinimą apima apibrėžti veiksmai, susiję, be kita ko, su geografine vieta ar nustatyta asmenų bendruomene, juos reikia laikyti operacija.
Atsižvelgiant į tai, kad Reglamentas Nr. 1698/2005 turi tiesioginį poveikį, dėl šio kvalifikavimo turi būti įgyvendinti atrankos kriterijai, neatsižvelgiant į atitinkamos operacijos vykdymo etapą pagal nacionalinę teisę. Padarius priešingą išvadą, būtų pažeistas Sąjungos teisės sąvokų savarankiško ir vienodo aiškinimo principas.
Taigi Vokietijos Federacinė Respublika klaidingai teigia, kad Bavarijos kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo situacija yra specifinė ir kad neturi būti taikomi atrankos kriterijai per pirmus du etapus, nes nėra konkrečių projektų ar naudos gavėjų bendruomenių.
Be to, Vokietijos Federacinė Respublika pripažįsta galimybę atrankos kriterijus taikyti dviem pirminiams Bavarijos kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo operacijų etapams, nes priėmusi 2008 m. gruodžio 22 d. sprendimą ji iš dalies pakeitė tokių projektų, kokie iš pradžių buvo numatyti
BayZal
, atrankos kriterijus, siekdama juos taikyti pirmuoju ir antruoju etapais, nors Komisija šiuos kriterijus laikė nepriimtais. Beje, Komisijos kaip priedas pateiktas ir
Regierungsbezirk der Oberpfalz
(Aukštutinio Pfalco apskritis, Vokietija) institucijų parengtas dokumentas „2003 m. Aukštutinio Pfalco apskrities administracijos ir Ratisbonne kaimo plėtros direkcijos darbo programa. 2003 m. kalendorius“ leidžia konstatuoti, kad vietinės valdžios institucijos klasifikuodavo paraiškas dėl kaimų konsolidavimo ar atnaujinimo projektų tam, kad jos būtų suskirstytos į keturias grupes, siekdamos, kad dėl nutarimo dėl konsolidacijos ilgesniu laikotarpiu būtų gauta naudos. Kaip pažymi Komisija, seniausios paraiškos buvo užregistruotos 1985 m., o didelis nagrinėjamų paraiškų skaičius leidžia nuspėti, kad ne visos jos gaus finansavimą visų pirma dėl to, kad buvo praleistas užsirašymo į Kaimo plėtros tarnybos, turinčios kompetenciją vietos lygmeniu, darbo programą etapas.
Šios išvados leidžia atmesti Vokietijos valdžios institucijų prieštaravimus dėl Komisijos pateikto, atrodo, pagrįsto kaltinimo, kad per du pirmus kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūros etapus, taikomus Bavarijoje, kompetentingos institucijos iš tikrųjų vykdo pirminę projektų, dėl kurių prašoma finansavimo iš EŽŪFKP, atranką, tačiau nusprendžia pradėti trečiąjį etapą vadovaudamosi neskaidriais kriterijais, o tai pažeidžia ir vienodo požiūrio principą, kuriuo teisėtai gali remtis subjektai ir asmenys, pageidaujantys gauti finansavimą iš EŽŪFKP. Situacija, buvusi prieš priimant 2008 m. gruodžio 22 d. sprendimą, nepakito ir po to.
Kaip Vokietijos Federacinė Respublika pripažįsta ieškinio 54 punkte, nors kontrolinis sąrašas A buvo parengtas 2008 m. gruodžio 22 d. sprendime siekiant pagerinti parengiamųjų darbų dokumentacijos, kurios reikia norint priimti sprendimą pradėti kaimų konsolidavimo ar atnaujinimo procedūrą, kokybę, jame nėra nustatyti atrankos kriterijai, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalį, nes bet kuriuo atveju Vokietijos valdžios institucijos mano, kad šiuo etapu, net jeigu jos nusprendžia įrašyti operaciją į
BayZal
darbo programą, dar nėra pagalbos gavėjo ir nėra galimybės pateikti finansavimo paraiškų dėl konkrečių projektų.
Taip pat reikia atmesti Vokietijos valdžios institucijų teiginį, kad nepakanka motyvų, kiek tai susiję su Komisijos kaltinimu, kad pirminė finansavimo paraiškų atranka yra neteisėta. Kalbant apie konkretų sprendimų dėl sąskaitų patvirtinimo BŽŪP srityje kontekstą, pažymėtina, kad sprendimo motyvai turi būti laikomi pakankamais, jeigu valstybė adresatė glaudžiai dalyvavo rengiant šį sprendimą ir žinojo priežastis, dėl kurių Komisija manė, kad ginčijama suma neturi būti dengiama iš EŽŪGF ar EŽŪFKP (šiuo klausimu žr. 1990 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija,
C‑22/89
,
EU:C:1990:471
,
punktą). Vokietijos valdžios institucijos dalyvavo pagal Reglamento Nr. 885/2006 16 straipsnį surengtoje taikinimo procedūroje prieš priimant ginčijamą sprendimą, todėl jos buvo glaudžiai susijusios su šio sprendimo priėmimo procesu ir žinojo motyvus, dėl kurių Komisija manė, kad ginčijama suma neturi būti dengiama iš EŽŪFKP – dėl neteisėtos projektų atrankos per du pirmus kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūros etapus, taikomus Bavarijoje.
Galiausiai dėl Vokietijos Federacinės Respublikos argumento, kad Komisija nustatė per didelius pačių atrankos kriterijų reikalavimus, reikia pažymėti tai, kas nurodyta toliau.
Primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, kai reikia išaiškinti Sąjungos išvestinės teisės normą, susijusią su BŽŪP, ji kiek įmanoma turi būti aiškinama laikantis Sutarties nuostatų (žr. 2011 m. balandžio 13 d. Sprendimo Vokietija / Komisija,
T‑576/08
,
EU:T:2011:166
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju iš Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalies, siejamos su šio reglamento 2 straipsnio c punktu, matyti, kad išlaidoms, patirtoms dėl tokių operacijų, kaip kaimų konsolidavimas ir atnaujinimas, turi būti taikomi atrankos kriterijai. Kaip aiškiai matyti iš Reglamento Nr. 1698/2005 73 straipsnio, vadovaudamasi Sąjungos institucijų ir valstybių narių pasidalijamojo valdymo principu Komisija turi užtikrinti gerą finansų valdymą pagal EB 274 straipsnį, kurio nuostatos dabar įtvirtintos SESV 317 straipsnyje.
Nors gero finansų valdymo principo apibrėžtis neturi būti susiaurinta taip, kad apimtų tik apskaitą, vis dėlto šis principas reiškia, kad biudžeto lėšos turi būti naudojamos laikantis ekonomijos, veiksmingumo ir efektyvumo principų; pastarasis principas susijęs su geriausiu santykiu tarp įgyvendintų priemonių ir gautų rezultatų, kaip matyti iš 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (
OL L 248, 2002, p. 1
) su pakeitimais 28a straipsnio ir 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euroatomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (
OL L 298, 2012, p. 1
) 30 straipsnio.
Šių principų laikymasis reiškia, kad nustatyti atrankos kriterijai leidžia finansuoti pirmiausia operacijas, kurios geriausiai atitinka kaimo plėtros tikslus, išplaukiančius iš Reglamente Nr. 1698/2005 minėtų keturių krypčių.
Todėl reikia užtikrinti, kad taikomi kriterijai leistų iš visų operacijų, kurias prašoma finansuoti iš EŽŪFKP, pasirinkti tas, kurios yra tinkamiausios siekiant BŽŪP tikslų pagal Reglamentą Nr. 1698/2005.
Atsižvelgiant į Sąjungos ir valstybių narių bendradarbiavimą, nors atrankos kriterijų sąrašą gali laisvai nustatyti Vokietijos valdžios institucijos, nebūtinai taikant operacijų vertinimo ar klasifikavimo sistemą, vis dėlto jis turi leisti nustatyti operacijas, kurios, atsižvelgiant į jų privalomumus, pirmiausia turi gauti paramą iš EŽŪFKP.
Todėl reikia išnagrinėti, ar Vokietijos valdžios institucijų nustatytos atrankos sąlygos atitinka šiuos reikalavimus.
Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad, kaip teisingai teigia Komisija, operacijų atitikties reikalavimams kriterijus reikia skirti nuo atrankos kriterijų.
Atitikties reikalavimams kriterijai leidžia nebent konstatuoti, kad operacijos atitinka pagrindines sąlygas gauti finansavimą iš EŽŪFKP, pavyzdžiui, iš esmės atitinka BŽŪP tikslus, pakartotus
BayZal
, tačiau neleidžia nustatyti, kurios operacijos, atsižvelgiant į jų privalomumus, turi būti finansuojamos pirmiausia.
Vokietijos valdžios institucijų atrankos kriterijai, kurie turi būti nagrinėjami, yra: pirma, tie, kurie nustatyti 2008 m. gruodžio mėn. Komisijai atliktus pirmąjį patikrinimą ir pateikti kontroliniame sąraše C, ir, antra, tie, kurie priimti 2012 m. gruodžio mėn. ir pateikti kontroliniu sąrašuose A ir B.
Kontrolinis sąrašas C „Iš EŽŪFKP finansuojamos priemonės ar priemonių taikymo kriterijai“ atitinka kontrolinį sąrašą, kurį 2008 m. gruodžio mėn. parengė Vokietijos valdžios institucijos.
Jį sudaro trys lentelės: pirmojoje „Atitiktis
BayZal
tikslams“ pateiktas klausimų, kuriais siekiama patikrinti, ar atitinkama operacija atitinka
BayZal
tikslus, sąrašas. Antra lentelė, susijusi su „Visų priemonių bendros atrankos kriterijais“, skirta patikrinti, ar įvykdytos esminės sąlygos, leidžiančios gauti subsidiją, visų pirma atsižvelgiant į projekto pateikėjo patikimumą ir laimėjimus, finansavimo patikimumą, garantiją, kad operacija per programavimo laikotarpį bus įvykdyta reikalavimus atitinkančiame regione ir nebus gauta dvigubos subsidijos. Trečioje lentelėje „Įvairioms priemonėms taikomi specifiniai atrankos kriterijai“ minimi penki kriterijai, kurie pateikti kaip santrauka, pavyzdžiui, operacijos įrašymas į darbo programą; tam, kad operacija galėtų būti finansuojama iš EŽŪFKP, turi būti įvykdyti mažiausiai du iš šių kriterijų.
Nors pagal kontrolinio sąrašo C kriterijus gali būti nustatyta, ar operacija atitinka reikalavimus, vis dėlto juose nėra elementų, leidžiančių palyginti su kitais projektais, taip pat tenkinančiais reikalavimus. Tokiomis aplinkybėmis jie neatitinka Reglamento Nr. 1698/2005 reikalavimų.
Kontrolinį sąrašą A „Procedūros ar operacijos įrašymo į darbo programą kriterijai“ sudaro keturios lentelės, pavadintos atitinkamai „Kaimo vietovių plėtra (strategija)“, „Regioninė sinergija“, „Bendruomenės įsitraukimas ir faktinė administracijos veikla bendruomenėje“ ir „Atitiktis kaimo plėtros tikslams“.
Šiose keturiose lentelėse pateikti tam tikri kriterijai, kurie turi būti įvykdyti norint nuspręsti, kad paraiška dėl konsolidavimo procedūros turi būti įrašyta į darbo programą. Kaip pažymi Komisija, nėra sąsajos tarp kriterijų, atsakymų „taip“ ar „ne“ skaičiaus ir bendro vertinimo, kad procedūra, atitinkanti kaimo konsolidavimo ar atnaujinimo operaciją, gali būti įtraukta į kompetentingos kaimo plėtros tarnybos darbo programą.
Nors pagal kontrolinį sąrašą A galima patikrinti teorinę operacijos atitiktį reikalavimams, jis neleidžia atlikti jokio palyginimo ir neatitinka Reglamento Nr. 1698/2005 reikalavimų.
Pagal kontrolinį sąrašą B „Procedūros ar operacijos įtraukimo kriterijai“ galima nustatyti, ar reikia priimti formalų sprendimą pradėti konsolidacijos procedūrą pagal Bavarijoje galiojančius teisės aktus.
Jį sudaro tik šeši formalūs kriterijai, pavyzdžiui, faktinio procedūros ar operacijos įrašymo į darbo programą kriterijus, pagal kuriuos nustatoma, ar procedūra gali būti įtraukta. Šie kriterijai susiję su tuo, ar yra įvykdyti finansavimo iš EŽŪFKP reikalavimai, tačiau jie akivaizdžiai neleidžia atlikti palyginimo su kitomis operacijomis.
Kiek tai susiję su Vokietijos valdžios institucijų argumentu, kad atsižvelgiant į Dokumentą Nr. VI/10535/99, apie kurį Komisija kalba savo 2009 m. gegužės 11 d. laiške, operacijos tik „gali“ būti atrinktos, todėl ši atranka nėra privaloma, reikia pažymėti, kad Dokumente Nr. VI/10535/99 pateiktos gairės yra susijusios su ankstesniu programavimo laikotarpiu (2000–2006 m.) ir kad neprivalomas atrankos pobūdis nebuvo įtrauktas į Reglamentą Nr. 1698/2005.
Taigi Dokumentu Nr. VI/10535/99 negalima remtis siekiant užkirsti kelią imperatyvių Reglamento Nr. 1698/2005 nuostatų taikymui. Be to, reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta 2009 m. gegužės 11 d. Komisijos laiške, Dokumentas Nr. VI/10535/99 buvo paminėtas dėl atrankos kriterijų taikymo sąlygų, o ne dėl to, ar juos reikia taikyti.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija nepadarė klaidos, kai nusprendė, pirma, kad Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalyje yra nustatyti kriterijai, leidžiantys atlikti palyginamąją operacijų atranką ir, antra, kad Bavarijoje taikomi kriterijai neatitinka šio reikalavimo.
Taip pat reikia pažymėti, kad, nors Vokietijos valdžios institucijos kalba tik apie Reglamento Nr. 1698/2005 pažeidimą, susijusį su 2007–2013 m. programavimo laikotarpiu, pareiga atrinkti kaimų konsolidacijos ir atnaujinimo operacijas buvo palikta galioti ir 2014–2020 m. programavimo laikotarpiu, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1305/2013 49 straipsnio. Kadangi Vokietijos Federacinė Respublika neįrodė, kad, kiek tai susiję su 2014 m., Komisija padarė klaidą reikalaudama taikyti lyginamuosius atrankos kriterijus, ginčijamas sprendimas šiuo aspektu neturi būti kritikuojamas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia atmesti pirmąjį pagrindą.
–
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo partnerystės principo, įtvirtinto Reglamento Nr. 1698/2005 6 straipsnyje, lojalaus bendradarbiavimo principo, įtvirtinto ESS 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje, ir teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu
Vokietijos Federacinė Respublika teigia, kad priimdama ginčijamą sprendimą Komisija pažeidė partnerystės principą ir Sąjungos ir valstybių narių abipusio lojalumo pareigą, įtvirtintus Reglamento Nr. 1698/2005 6 straipsnio 1 ir 3 dalyse ir ESS 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje.
Pirma, Vokietijos Federacinė Respublika nurodo, kad 2007 m. rugsėjo 5 d. sprendimu Komisija patvirtino
BayZal. BayZal
yra tiksliai nurodyta Bavarijoje taikoma procedūra kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo srityje, be kita ko, įvairūs šios procedūros etapai, jos trukmė (procedūra gali tęstis kelerius metus), taip pat būtinybė finansuoti operacijas ar projektus, kurie atrinkti prieš 2007 m. prasidedant programavimo laikotarpiui ir kurie jau buvo vykdomi.
Kadangi prieš priimant 2007 m. rugsėjo 5 d. sprendimą buvo vykdomas devynių mėnesių derinimo etapas, priimdama tą sprendimą Komisija žinojo apie visus Bavarijoje taikomos procedūros reikšmingus aspektus, todėl ji negali ginčyti tokių Vokietijos valdžios institucijų veiksmų. Galiausiai Komisija būtų priėmusi sprendimą, kuriuo iš dalies keičiamas 2007 m. rugsėjo 5 d. sprendimas, jei ji būtų maniusi, kad reikia kitokios Vokietijos valdžios institucijų praktikos, tačiau ji to nepadarė.
Antra, nuo 2007 m. lapkričio mėn. stebėsenos komitetas kelis kartus susitiko dalyvaujant ir Komisijos atstovams. Šiems atstovams paprieštaravus pirminiam požiūriui, buvo nustatyti papildomi atrankos kriterijai. Komisijos atstovai dėl šių kriterijų neišreiškė abejonių ir neprieštaravo tam, kad esant pakankamų finansinių išteklių operacijų nereikia klasifikuoti.
Vokietijos valdžios institucijos, teigiančios, kad turėjo lūkesčių, kuriuos Komisija sukėlė patvirtindama
BayZal
ir kuriuos patvirtino stebėsenos komiteto susitikime dalyvavusių jos atstovų elgesys, remiasi teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu.
Dublike Vokietijos valdžios institucijos papildomai remiasi daline Komisijos atsakomybe už galimai padarytą Reglamento Nr. 1698/2005 pažeidimą, todėl bet kuriuo atveju turi būti sumažintas finansinės korekcijos dydis.
Komisija prašo atmesti antrąjį pagrindą remdamasi Sąjungos išvestinės teisės, šiuo atveju Reglamento Nr. 1698/2005, viršenybe prieš
BayZal
nuostatas. Ji teigia, kad, nors ji iš tiesų patvirtino
BayZal
, tai neužkerta kelio Vokietijos valdžios institucijoms atlikti atitinkamų operacijų palyginamosios atrankos.
Be to, ji nurodo, kad, nors jos atstovai dalyvavo stebėsenos komiteto darbuose, tai buvo tik konsultacijos, kaip numatyta Reglamento Nr. 1698/2005 77 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje. Tokiomis aplinkybėmis Komisija atmeta Vokietijos valdžios institucijų pateiktą veiksmų patvirtinimo idėją, kuria remiantis atmetamas lyginamųjų atrankos kriterijų taikymas. Visų pirma ji remiasi laišku, kurį ji 2009 m. gegužės 11 d. nusiuntė Vokietijos valdžios institucijoms ir kuriame vienareikšmiškai buvo paminėta būtinybė taikyti tokius kriterijus.
Reikia priminti, kad ESS 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta, jog, vadovaudamosi lojalaus bendradarbiavimo principu, Sąjunga ir valstybės narės gerbia viena kitą ir viena kitai padeda vykdydamos iš Sutarčių kylančias užduotis. Be to, pagal Reglamento Nr. 1698/2005 6 straipsnio 1 dalį „EŽŪFKP pagalba įgyvendinama vykdant glaudžias konsultacijas <…> tarp Komisijos ir valstybių narių bei su valstybių narių pagal nacionalines taisykles ir praktiką paskirtomis institucijomis ir įstaigomis“, pažymima, kad pagal to paties straipsnio 3 dalį „[p]artnerystė prisideda prie nacionalinės strategijos plano rengimo bei atlieka jo stebėseną ir prisideda prie kaimo plėtros programų rengimo, įgyvendinimo, stebėsenos bei vertinimo“.
Remiantis suformuota jurisprudencija, teisėtų lūkesčių apsaugos principas yra vienas iš pagrindinių Sąjungos principų. Teisę remtis šiuo principu turi kiekvienas privatus asmuo, kuriam Sąjungos institucija sukėlė pagrįstų lūkesčių (žr. 2013 m. kovo 14 d. Sprendimo Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Patikinimai, galintys sukelti tokių lūkesčių, yra bet kokia forma pateikta tiksli, nesąlygiška, nuosekli informacija, kurią suteikia tam teisę turintys patikimi šaltiniai. Kita vertus, niekas negali teigti, kad buvo pažeistas šis principas, jei nėra aiškių administracijos pateiktų patikinimų (2013 m. kovo 14 d. Sprendimo Agrargenossenschaft Neuzelle,
C‑545/11
,
EU:C:2013:169
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju, pirma, svarbu pabrėžti, kad, kaip teigia Komisija, tai, kad
BayZal
nenumatyta, jog EŽŪFKP parama teikiama tik tuo atveju, kai tenkinami operacijų, kurios gali atitikti reikalavimus, lyginamieji atrankos kriterijai, neturi reikšmės šio sprendimo 65 ir 66 punktuose pateiktam Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalies aiškinimui, jog privalu taikyti tokius kriterijus (pagal analogiją žr. 2016 m. liepos 7 d. Sprendimo Lenkija / Komisija,
C‑210/15 P
, nepaskelbtas Rink,
EU:C:2016:529
,
punktą).
Kadangi toks aiškinimas taikomas ir Vokietijos valdžios institucijoms, ir Komisijai, lyginamieji atrankos kriterijai iš pradžių privalėjo būti parengti, o po to – taikomi.
Todėl patvirtindama
BayZal
Komisija negalėjo atsisakyti vykdyti lyginamųjų atrankos kriterijų reikalavimo, nes taip bet kuriuo atveju ji būtų viršijusi savo įgaliojimus. Dėl šios priežasties Vokietijos Federacinė Respublika klysta dėl
BayZal
patvirtinimo reikšmės.
Kad ir kaip būtų, Komisija taip pat neturėjo priimti sprendimo, iš dalies keičiančio jos 2007 m. rugsėjo 5 d. sprendimą.
BayZal
nuostatos ir nacionalinės teisės nuostatos, įtvirtintos
FlurbG
ir Konsolidacijos įstatymo įgyvendinimo įstatyme, yra suderinamos su lyginamųjų atrankos kriterijų taikymu. Kita vertus, Vokietijos valdžios institucijų neveikimą sudaro tai, kad jos neparengė ir netaikė tokių kriterijų.
Antra, taip pat svarbu pabrėžti, kad pagal Reglamento Nr. 1698/2005 77 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą Komisijos tarnybos stebėsenos komiteto susitikimuose dalyvavo konsultavimo tikslais, todėl nėra pagrindo priekaištauti, kad jos ten tariamai laikėsi tvirtos pozicijos. Be to, 2008 m. gruodžio mėn. padarius pakeitimus, jos nesutiko su tuo, kad nėra lyginamųjų atrankos kriterijų. Tai matyti, be kita ko, iš 2009 m. gegužės 11 d. Komisijos laiško Vokietijos valdžios institucijoms, kurio priedo skirsnio „Kaimo plėtros atrankos kriterijų naujas kontrolinis sąrašas“ 2.2.2 punkte išreiškiama abejonių dėl naujų projektų lyginimo su vykdytais iki 2009 m. tvarkos ir kuriame Vokietijos valdžios institucijų prašoma išsamiau paaiškinti minėtų projektų atrankos tvarką.
Taigi Vokietijos Federacinė Respublika klaidingai remiasi partnerystės principo ir lojalumo pareigos pažeidimu ir tariama daline Komisijos atsakomybe. Ji taip pat neturi pagrindo remtis tikslia, nesąlygine ir nuoseklia Komisijos tarnybų informacija, pagal kurią tuo metu egzistavusi atrankos sistema buvo pakankama. Todėl turi būti atmestas ir argumentas, susijęs su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia atmesti antrąjį pagrindą.
Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo subsidiarumo principo, nustatyto ESS 5 straipsnyje, pažeidimu
Trečiajame pagrinde Vokietijos Federacinė Respublika teigia, kad pateikdama platų Reglamento Nr. 1698/2005 aiškinimą, pagal kurį atrankos kriterijai turi būti taikomi įvairiems kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūros, galiojančios Bavarijoje, etapams, Komisija pažeidė subsidiarumo principą, pasisavindama valstybių narių ir bendruomenių procedūrinę autonomiją teritorijų tvarkymo srityje. Tai yra sritis, kurios valdymą geriausiai užtikrina valstybės narės ir atitinkamais atvejais regioniniai ir vietos subjektai ir kurios organizavimui Vokietijoje taikoma konstitucinė apsauga.
Komisija siekia Bavarijos kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūros tris etapus sumažinti iki vieno, o tai turėtų neigiamą poveikį piliečių dalyvavimui ir būtų nagrinėjami blogai parengti projektai, dėl to būtų patirta papildomų išlaidų.
Tokiomis aplinkybėmis Vokietijos Federacinė Respublika pakartoja savo argumentą, kad Reglamente Nr. 1698/2005 atrankos kriterijai nustatyti tik dėl operacijų, kurios buvo identifikuotos per trečiąjį etapą.
Komisija savo ruožtu prašo atmesti trečiąjį pagrindą motyvuodama tuo, kad nacionalinės teisės aktai negali padaryti taip, kad negaliotų tiesiogiai taikomos taisyklės, įtvirtintos Sąjungos teisėje, netgi atsižvelgiant į subsidiarumo principą.
Bet kuriuo atveju ji nesutinka su tuo, kad nori kontroliuoti Bavarijoje taikomą procedūrą, kuri, jos manymu, atitinka pareigą taikyti atrankos kriterijus. Komisija nurodo, kad, nors Vokietijos valdžios institucijos mano negalinčios pasirinkti kitų atitinkamos krypties, apibrėžtos Reglamente Nr. 1698/2005, priemonių, jos tokią galimybę turi.
Reikia priminti, kad pagal ESS 5 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą subsidiarumo principą Sąjunga imasi veiksmų srityse, kurios nepriklauso jos išimtinei kompetencijai, tik tuomet, kai norimų tikslų valstybės narės negali deramai pasiekti, o Sąjunga dėl siūlomo veiksmo masto arba poveikio juos pasiektų geriau (2009 m. birželio 17 d. Sprendimo Portugalija / Komisija,
T‑50/07
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2009:206
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju būtinybė atsižvelgti į subsidiarumo principą numatyta, be kita ko, Reglamento Nr. 1698/2005 61 konstatuojamojoje dalyje, pagal kurią, „taikant subsidiarumo principą ir atsižvelgiant į išimtis, turėtų būti numatytos nacionalinės taisyklės dėl išlaidų atitikties reikalavimams“ ir kurią papildo to paties reglamento 63 konstatuojamoji dalis, kurioje teigiama, kad „decentralizuoti EŽŪFKP veiksmai turėtų būti įgyvendinami teikiant garantijas, ypač dėl įgyvendinimo kokybės, rezultatų, patikimo finansų valdymo ir kontrolės“.
Šiuo klausimu Komisija, kaip už Sąjungos biudžeto vykdymą atsakinga institucija, turi iš pradžių patikrinti finansavimo ir kontrolės atlikimo sąlygas ir išlaidas finansuoti tik tada, kai šios sąlygos suteikia visas būtinas atitikties Sąjungos taisyklėms garantijas (pagal analogiją žr. 2009 m. birželio 17 d. Sprendimo Portugalija / Komisija,
T‑50/07
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2009:206
,
punktą).
Nors Komisijos ir Vokietijos valdžios institucijų vaidmenų paskirstymas lemia tai, kad pastarosios turi parengti atitinkamas nacionalines taisykles, reglamentuojančias išlaidų atitiktį reikalavimams, nes Reglamente Nr. 1698/2005 šiuo klausimu pateikta nuoroda į nacionalines įgyvendinimo priemones, vis dėlto Komisija turi patikrinti, ar Vokietijos valdžios institucijos iš tikrųjų vykdo savo pareigas šioje srityje, tačiau tai nesuteikia Komisijai kokių nors įgaliojimų nustatyti konkrečias taisykles nacionaliniams teisės aktams, susijusiems su kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūra.
Kaip teigia Komisija, valstybėms narėms pagal Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalį tenkančias pareigas sudaro atrankos kriterijų taikymas, leidžiantis atlikti palyginamąją atitinkamų operacijų atranką, o tai yra pasiekiamas tikslas ir nepadaro negaliojančių nacionalinės ar net regioninės teisės aktų, reglamentuojančių kaimų konsolidavimo ir atnaujinimo procedūrą.
Taigi Vokietijos Federacinė Respublika neturi pagrindo remtis subsidiarumo principo pažeidimu, nes ji neįrodė, kad Komisija pasisavino jos kompetencijos sritį, tenkančią pagal subsidiarumo principą, reikalaudama laikytis Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalies nuostatų.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti trečiąjį pagrindą.
–
Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 2 dalies, Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalies ir proporcingumo principo pažeidimu, taip pat motyvų stoka
Vokietijos Federacinė Respublika, pateikdama ketvirtąjį pagrindą, dar kartą tvirtina nepažeidusi Reglamento Nr. 1698/2005 nuostatų, ir subsidiariai teigia, kad skirdama jai 10 % nustatyto dydžio korekciją Komisija bet kuriuo atveju netinkamai įvertino pažeidimo pobūdį ir nedidelį mastą, neatsižvelgė į tai, kad Sąjungai nebuvo padaryta finansinės žalos ir netgi nekilo tokios rizikos.
Komisija, pateikdama nuorodą į finansinių korekcijų taikymo gaires, apibrėžtas 1997 m. gruodžio 23 d. Dokumente Nr. VI/5330/97 „Gairės dėl finansinių padarinių apskaičiavimo rengiant EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patvirtinimo sprendimą“, klaidingai teigė, kad buvo pažeisti pagrindinio patikrinimo reikalavimai.
Visų operacijų, dėl kurių buvo pateikti prašymai suteikti finansavimą iš EŽŪFKP, atveju buvo įvykdytos atitikties reikalavimams sąlygos, įtvirtintos Reglamento Nr. 1698/2005 nuostatose (tai, beje, pripažino stebėsenos komitetas), projektai atitiko EŽŪFKP tikslus ir taip pat buvo pakankamai finansinių išteklių. Be to, apie atrankos kriterijus nekalbama Dokumente Nr. VI/5330/97 pateiktoje pagrindinių patikrinimų apibrėžtyje.
10 % korekciją gali lemti tik tai, kad nėra jokios galimybės įvertinti atitinkamų operacijų atitikties reikalavimams, o ne tariami geriausių projektų atrankos iš visų reikalavimus atitinkančių operacijų trūkumai.
10 % korekcija taip pat reiškia Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalies pažeidimą tiek, kiek Komisija neatsižvelgė į pažeidimo pobūdį, nes išlaidų atitikties reikalavimams vertinimo trūkumus ji prilygino atrankos procedūros trūkumams.
Galiausiai motyvų stoką sudaro tai, kad Komisija neišdėstė, kaip tai suprantama pagal jos gaires, kaip buvo pažeisti pagrindinių patikrinimų reikalavimai, atsižvelgiant į atrankos kriterijus.
Vokietijos Federacinė Respublika dublike nurodo, kad per rašytinę proceso Bendrajame Teisme dalį Komisija
a posteriori
pateikė pateisinimą dėl 10 % korekcijos taikymo, paaiškindama, kad kitoms valstybėms narėms buvo taikoma tik 5 % finansinė korekcija už tokio paties pobūdžio trūkumus, nes jos visgi taikė taškų sistemą operacijoms klasifikuoti. Šie motyvai ne tik pateikti pavėluotai, bet dar ir grindžiami argumentu, neatitinkančiu to, kad Reglamente Nr. 1698/2005 nenustatyta taškų sistema, skirta operacijoms klasifikuoti.
Galiausiai Vokietijos Federacinė Respublika atmeta Komisijos teiginį, kad vykdydama administracinę kontrolę ji netgi neužtikrino tinkamos atrankos įgyvendinimo, priešingai – ji atliko kiekvienos operacijos kontrolę ir tai pagrindė dokumentais.
Komisija savo ruožtu teigia, kad, remiantis 2011 m. sausio 27 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 65/2011, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1698/2005 kontrolės procedūrų įgyvendinimo ir kompleksinio paramos susiejimo įgyvendinimo taisykles, susijusias su paramos kaimo plėtrai priemonėmis (
OL L 25, 2011, p. 8
), 24 straipsniu, atrenkant operacijas turi būti vykdoma administracinė kontrolė. Operacijų atranka reiškia ne tik kontrolinių sąrašų A, B ir C užpildymą ir tikrinimą, ar išlaidos atitinka reikalavimus dėl to, kad jos patirtos pagal
BayZal
, bet ir užtikrinimą, kad potencialiai reikalavimus atitinkančios operacijos būtų tinkamai ir deramai atrinktos.
Anot Komisijos, pagrindinis procesas, per kurį vietos administracija turi nuspręsti, ar pripažinti, kad operacija gali būti finansuojama iš EŽŪFKP, nebuvo kontroliuojamas, nes kontroliniai sąrašai A, B ir C neužtikrina palyginamojo projektų vertinimo. Subsidijuojamų operacijų visuma atitinka išlaidas, tenkinančias atitikties reikalavimams kriterijus, todėl EŽŪFKP nekyla 100 % rizika. Vis dėlto dėl lyginamosios atrankos nebuvimo padidėja rizika, o tai yra pagrindinio patikrinimo trūkumas, pateisinantis 10 % korekcijos taikymą.
Dėl motyvų trūkumo, kuriuo remiasi Vokietijos Federacinė Respublika, Komisija taip pat pažymi, kad 10 % norma buvo nustatyta atsižvelgiant į reglamentuojamos operacijų atrankos nebuvimą, priešingai, nei buvo valstybių narių, kurioms pritaikyta 5 % korekcijos norma, atveju, o ne dėl taškais grindžiamos vertinimo sistemos nenaudojimo. Vokietijos Federacinė Respublika buvo nuolat informuojama apie šią situaciją laiškuose, kuriais buvo apsikeista per administracinę procedūrą, ir suvestinėje ataskaitoje, todėl jai buvo žinomi motyvai, dėl kurių buvo pritaikyta 10 % norma.
Kiek tai susiję su EŽŪFKP finansinėmis korekcijomis, Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Komisija įvertina nefinansuotinas sumas, atsižvelgdama, be kita ko, į konstatuoto pažeidimo dydį. Komisija atsižvelgia į pažeidimo pobūdį ir sunkumą ir į Sąjungai padarytą finansinę žalą (2015 m. vasario 26 d. Sprendimo Lietuva / Komisija, nepaskelbtas Rink.,
T‑365/13
,
EU:T:2015:113
,
punktas).
Dokumento Nr. VI/5330/97 2 priede nurodytos valstybių narių atliktos kontrolės trūkumų finansinės pasekmės. Kai tyrimo metu gauta informacija neleidžia ekstrapoliuojant nustatytus nuostolius ir naudojant statistines priemones ar pateikiant nuorodą į kitus patikrinamus duomenis įvertinti Sąjungos patirtų nuostolių dėl kontrolės trūkumų, gali būti numatyta fiksuoto dydžio finansinė korekcija, atsižvelgiant į nuostolių rizikos dydį (2015 m. vasario 26 d. Sprendimo Lietuva / Komisija, nepaskelbtas Rink.,
T‑365/13
,
EU:T:2015:113
,
punktas).
Dokumente Nr. VI/5330/97 siekdama nustatyti nuostolių rizikos Sąjungos fondams laipsnį Komisija kontrolę skirsto į dvi kategorijas. Pagrindiniai patikrinimai – tai fiziniai ir administraciniai patikrinimai, kuriuos reikia atlikti siekiant patikrinti pagrindinius elementus, visų pirma prašymo dalyko buvimą, kiekį ir kokybines sąlygas, įskaitant terminų laikymąsi, derliaus nuėmimo reikalavimus ir t. t. Šie patikrinimai vykdomi vietoje ir gauta informacija lyginama su nepriklausomais, pavyzdžiui, žemės registrų, duomenimis. Papildomi patikrinimai – tai administraciniai veiksmai, reikalingi siekiant tinkamai išnagrinėti prašymus, pavyzdžiui, patikrinimas, ar jos buvo pateiktos laiku, pasikartojančių prašymų dėl to paties dalyko identifikavimas, rizikos analizė, nuobaudų taikymas ir tinkama procedūrų priežiūra (2015 m. vasario 26 d. Sprendimo Lietuva / Komisija, nepaskelbtas Rink.,
T‑365/13
,
EU:T:2015:113
,
punktas).
Siekiant apskaičiuoti reikalavimų neatitinkančias išlaidas, Dokumente Nr. VI/5330/97 numatytos keturios fiksuoto dydžio korekcijų kategorijos:
—
25 % išlaidų dydžio korekcija, kai kontrolės sistemos visiškai nėra arba ji yra labai neveiksminga ir kai labai dažni pažeidimų ir aplaidumo požymiai kovoje su neteisėta veikla arba sukčiavimu, todėl egzistuoja rizika, kad EŽŪOGF patirs ypač didelių nuostolių;
—
10 % išlaidų dydžio korekcija, kai vienas ar daugiau pagrindinių patikrinimų nėra atlikti arba atlikti taip prastai ar yra tokie reti, kad jie neveiksmingi siekiant nustatyti prašymų tinkamumą arba užkirsti kelią pažeidimams, todėl galima pagrįstai daryti išvadą, jog egzistuoja didelė rizika, kad EŽŪOGF patirs didelių nuostolių;
—
5 % išlaidų dydžio korekcija, kai visi pagrindiniai patikrinimai įvykdyti, tačiau nebuvo laikytasi reglamentuose nurodytų jų skaičiaus, dažnumo ar išsamumo, todėl gali būti pagrįstai padaryta išvada, kad šie patikrinimai nesuteikia reikiamos prašymų tinkamumo garantijos ir kad EŽŪOGF kyla didelė nuostolių atsiradimo rizika;
—
2 % išlaidų dydžio korekcija, kai valstybė narė tinkamai atliko pagrindinius patikrinimus, tačiau visiškai neatliko vieno ar daugiau papildomų patikrinimų, todėl rizika, kad EŽŪOGF patirs nuostolių, yra mažesnė, o pažeidimas – ne toks sunkus.
Nagrinėjamu atveju iš suvestinės ataskaitos išvadų matyti, kad Komisija manė, jog operacijos atrenkamos neskaidriai ir EŽŪOGF kyla rizika, todėl reikia taikyti fiksuoto dydžio 10 % korekciją.
Kaip teigia Komisija, atranka yra neskaidri ne dėl to, kad Vokietijos valdžios institucijos netaikė konkrečios vertinimo kriterijų sistemos, apimančios balų skyrimo sistemą, bet veikiau dėl to, kad nebuvo taikomi lyginamieji atrankos kriterijai, numatyti Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalyje, kaip buvo įrodyta nagrinėjant pirmąjį pagrindą, todėl Vokietijos valdžios institucijos neįvykdė vienos iš pagrindinių pareigų, joms tenkančių pagal tą nuostatą.
Pagal Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalį Komisija turi padaryti išvadas iš konstatuoto pažeidimo, kai vertina sumas, kurios nebus finansuojamos, atsižvelgdama, be kita ko, į teisės aktų nesilaikymo reikšmę, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį bei sunkumą ir Sąjungai padarytą finansinę žalą.
Kadangi konstatuotas pažeidimas užkirto kelią Vokietijos valdžios institucijoms nustatyti prašymų suteikti finansavimą atitiktį reikalavimams pagal Reglamento Nr. 1698/2005 71 straipsnio 2 dalyje nustatytas sąlygas, jis turi būti pripažintas pagrindinio patikrinimo trūkumu, kuris, kaip galima pagrįstai manyti, kelia didelę EŽŪFKP nemažų nuostolių riziką. Teiginys, kad buvo pakankamai finansinių išteklių visoms operacijoms, yra iš esmės klaidingas, jei atsižvelgiama į visas paraiškas dėl kaimų konsolidavimo ar atnaujinimo projektų, visų pirma į tas, kurios neperėjo įrašymo į vietinės kompetenciją turinčios kaimo plėtros tarnybos darbo programą etapo. Vokietijos valdžios institucijų pažeidimas taip pat kelia riziką, kad Sąjungos ištekliai bus skirti operacijoms, kurios neturi reikiamų privalumų, todėl Vokietijos Federacinės Respublikos argumentą, kad Sąjunga nepatyrė finansinės žalos ir jai nekilo tokia rizika dėl pakankamų finansinių išteklių buvimo, bet kuriuo atveju reikia pripažinti nereikšmingu.
Atliekant abstraktų kylančios rizikos vertinimą, turint omenyje neapibrėžtą atitinkamų individualių atvejų skaičių ir jų aplinkybes, reikalavimus neatitinkančios išlaidos buvo tinkamai įvertintos 10 % fiksuoto dydžio suma, atsižvelgiant į Dokumente Nr. VI/5330/97 nustatytas sąlygas.
Taigi nustačiusi tokią normą Komisija, priešingai, nei teigia Vokietijos valdžios institucijos, nepažeidė nei Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 2 dalies, nei Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 2 dalies, nei proporcingumo principo.
Kalbant apie tariamą pareigos motyvuoti nevykdymą, reikia dar kartą priminti, jog, kadangi Vokietijos valdžios institucijos dalyvavo sutaikinimo procedūroje, vykdomoje pagal Reglamento Nr. 885/2006 16 straipsnį, prieš tai, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, jos buvo glaudžiai susijusios su šio sprendimo rengimo procesu. Todėl joms yra žinomi motyvai, dėl kurių Komisija nusprendė taikyti 10 % nustatyto dydžio normą.
Nuoroda į 5 % korekciją, pritaikytą tam tikroms valstybėms narėms, nėra motyvas, kurį Komisija pateikė
a posteriori
siekdama pagrįsti 10 % normos taikymą. Vadinasi, Vokietijos Federacinės Respublikos šiuo klausimu pateikti argumentai turi būti atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, ketvirtąjį pagrindą, taigi ir visą ieškinį reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Vokietijos Federacinė Respublika bylą pralaimėjo, ji turi padengti išlaidas pagal Komisijos reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas
.

Prek
Schalin
Costeira
Paskelbta 2017 m. balandžio 3 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.