CELEX: 62019TJ0259
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika
Reštriktívne opatrenia prijaté voči Sýrii
Zmrazenie finančných prostriedkov
Nesprávne posúdenie
Proporcionalita
Právo vlastniť majetok
Právo vykonávať hospodársku činnosť
Zneužitie právomoci
Povinnosť odôvodnenia
Právo na obhajobu
Právo na spravodlivý proces
Právo na účinnú súdnu ochranu

)
Okolnosti predchádzajúce sporu a skutkové okolnosti, ktoré nastali po podaní žaloby
[
omissis
]
Vykonávacím rozhodnutím Rady (SZBP) 2019/87 z 21. januára 2019, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2013/255/SZBP (
Ú. v. EÚ L 18 I, 2019, s. 13
), a vykonávacím nariadením Rady (EÚ) 2019/85 z 21. januára 2019, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 36/2012 (
Ú. v. EÚ L 18I, 2019, s. 4
) (ďalej spoločne len „pôvodné akty“), bol názov žalobkyne zaradený do riadku 73 tabuľky B zoznamov osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, ktoré sú uvedené v prílohe I rozhodnutia 2013/255 a v prílohe II nariadenia č. 36/2012 (ďalej spoločne len „dotknuté zoznamy“) s uvedením týchto dôvodov:
„Aman [Dimashq] je spoločný podnik spoločností Damascus Cham [Holding] a Aman [Holding] v hodnote 18,9 milióna USD. Aman [Dimashq] podporuje sýrsky režim a/alebo získava od neho výhody prostredníctvom svojej účasti na režimom podporovanom projekte výstavby luxusnej štvrte s názvom Marota City.“
[
omissis
]
Listom z 26. marca 2019 zástupcovia žalobkyne namietali proti zaradeniu jej názvu na dotknuté zoznamy a požiadali Radu, aby im poskytla dokumenty podporujúce uvedené zaradenie na zoznamy. Listami z 2. a 12. apríla 2019 zástupcovia žalobkyne zopakovali Rade svoju žiadosť, aby mali prístup k dokumentom podporujúcim zaradenie názvu žalobkyne na dotknuté zoznamy predtým, ako v prejednávanej veci podajú žalobu.
Listom z 13. mája 2019 Rada na jednej strane oznámila zástupcom žalobkyne, že ich pripomienky v podstate nemôžu spochybniť rozhodnutie o zaradení jej názvu na dotknuté zoznamy. Na druhej strane im Rada poskytla dokument s referenčným číslom WK 54/2019 INIT z 28. februára 2019 obsahujúci dôkazy podporujúce dôvody pre uvedené zaradenie na zoznamy.
Dňa 17. mája 2019 Rada prijala rozhodnutie (SZBP) 2019/806, ktorým sa mení rozhodnutie 2013/255 (
Ú. v. EÚ L 132, 2019, s. 36
), ktorým sa predĺžilo uplatňovanie tohto posledného uvedeného rozhodnutia do 1. júna 2020; v ten istý deň Rada tiež prijala vykonávacie nariadenie (EÚ) 2019/798, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 36/2012 (
Ú. v. EÚ L 132, 2019, s. 1
) (ďalej spoločne len „akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2019“).
[
omissis
]
Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 15. apríla 2019 žalobkyňa podala túto žalobu, v ktorej sa domáhala zrušenia pôvodných aktov v rozsahu, v akom sa jej týkajú.
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 30. júla 2019 žalobkyňa na základe článku 86 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu upravila žalobu tak, že znie tiež na zrušenie aktov o ponechaní na zoznamoch z roku 2019 v rozsahu, v akom sa jej tieto akty týkajú. Žalobkyňa tiež zopakovala žalobné návrhy, ktoré boli uvedené v žalobe.
Dňa 8. augusta 2019 Rada doručila do kancelárie Všeobecného súdu vyjadrenie k žalobe a pripomienky k prvému návrhu na úpravu žaloby.
Replika bola podaná 1. októbra 2019.
Rozhodnutím zo 17. októbra 2019 predseda Všeobecného súdu podľa článku 27 ods. 3 rokovacieho poriadku pridelil vec novému sudcovi spravodajcovi pridelenému ku štvrtej komore.
Duplika bola podaná 8. januára 2020.
Písomná časť konania sa skončila 8. januára 2020.
Dňa 23. júla 2020 Všeobecný súd v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 89 ods. 3 písm. a) a d) rokovacieho poriadku požiadal účastníkov konania, aby odpovedali na sériu otázok a predložili niektoré dokumenty. Účastníci konania odpovedali na otázky a vyhoveli žiadosti o predloženie dokumentov v stanovenej lehote.
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 13. augusta 2020 žalobkyňa na základe článku 86 rokovacieho poriadku druhýkrát upravila žalobu tak, že znie tiež na zrušenie aktov o ponechaní na zoznamoch z roku 2020 v rozsahu, v akom sa jej tieto akty týkajú. Žalobkyňa tiež zopakovala návrhy, ktoré boli uvedené v žalobe, ako aj v prvom návrhu na úpravu žaloby a uviedla nové argumenty.
Dňa 30. septembra 2020 Všeobecný súd v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 89 ods. 3 písm. d) rokovacieho poriadku požiadal Radu, aby predložila určitý dokument. Rada žiadosti o predloženie dokumentu vyhovela v stanovenej lehote. Žalobkyňa nepredložila pripomienky k odpovedi Rady na toto opatrenie na zabezpečenie priebehu konania.
Prednesy a odpovede účastníkov konania na otázky Všeobecného súdu boli vypočuté na pojednávaní 21. októbra 2020, na ktorom Rada tiež predložila pripomienky k druhému návrhu na úpravu žaloby. Rada konkrétne odkázala na dôvody a argumenty obsiahnuté vo vyjadrení k žalobe a v duplike.
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil pôvodné akty, akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2019 a akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2020 (ďalej spoločne len „napadnuté akty“) v rozsahu, v akom sa jej týkajú,
–
uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
Rada navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
žalobu zamietol,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania,
–
subsidiárne v prípade, že by Všeobecný súd zrušil napadnuté akty v rozsahu, v akom sa týkajú žalobkyne, nariadil zachovanie účinkov vykonávacieho rozhodnutia 2019/87 a rozhodnutí 2019/806 a 2020/719 v rozsahu, v akom sa týkajú žalobkyne, až do nadobudnutia účinnosti zrušenia vykonávacích nariadení 2019/85, 2019/798 a 2020/716 v rozsahu, v akom sa týkajú žalobkyne.
Právne otázky
[
omissis
]
O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení práva na obhajobu, práva na spravodlivý proces a práva na účinnú súdnu ochranu
Žalobkyňa v podstate tvrdí, že napadnuté akty porušujú jej právo na obhajobu a jej právo na spravodlivý proces, ako sú upravené v článku 48 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a v článku 6 ods. 3 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, keďže ju Rada pred prijatím uvedených aktov nevypočula, ako aj jej právo na účinnú súdnu ochranu, ako je zakotvené v článku 47 Charty.
Žalobkyňa v tejto súvislosti po prvé tvrdí, že vzhľadom na skutočnosť, že pred prijatím napadnutých aktov nebola vypočutá, jej právo na obhajobu nemohlo byť účinne vykonané. Žalobkyňa konkrétne tvrdí, že právo byť vypočutý vyžaduje, aby mohla pred prijatím sporného opatrenia vyjadriť svoje stanovisko, pokiaľ ide o existenciu a relevantnosť uvádzaných skutočností, ako aj k dôkazom uvádzaným proti nej. Okrem toho podľa žalobkyne neexistuje žiadna naliehavosť ani žiadne riziko, že ohrozí účinnosť opatrenia tým, že bude vypočutá pred prijatím napadnutých aktov, zatiaľ čo strata spôsobená žalobkyni po prijatí uvedených aktov bola istá a predvídateľná. Rada žalobkyni zámerne odoprela prístup k spisu s dôkazmi, ktorý mal preukázať zaradenie jej názvu na dotknuté zoznamy, a teda porušila jej právo na obhajobu.
Žalobkyňa po druhé v podstate tvrdí, že na základe svojho práva na účinnú súdnu ochranu požiadala Radu, aby jej čo najskôr poskytla prístup ku všetkým informáciám a k dokumentom, na základe ktorých boli voči nej prijaté pôvodné akty. Pred podaním tejto žaloby jej nebol doručený spis s dôkazmi, ktorý sa jej týka, hoci o to požiadala Radu 26. marca 2019, pričom táto žiadosť bola dvakrát zopakovaná 2. a 12. apríla 2019. V tejto súvislosti tvrdí, že neposkytnutie spisu s dôkazmi, ktorý sa jej týka, preukazuje, že pred prijatím pôvodných aktov Rada nemala k dispozícii žiadny dokument alebo vecný dôkaz podporujúci odôvodnenie obsiahnuté v týchto aktoch, hoci je pred rozhodnutím o uložení reštriktívnych opatrení povinná spis vytvoriť. Dodáva, že skutočnosť, že dokument WK 54/2019 INIT jej bol poskytnutý po podaní tejto žaloby, svedčí o tom, že bol umelo vytvorený pre potreby uvedeného sporu. Dôvody pre zaradenie jej názvu na dotknuté zoznamy teda nie sú dôvodné, a preto sú nezákonné. Na pojednávaní žalobkyňa tvrdila, že Rada poskytla dokument WK 54/2019 INIT oneskorene, hoci žaloba v prejednávanej veci už bola podaná.
Rada argumenty žalobkyne spochybňuje.
Treba pripomenúť, že dodržiavanie práva na obhajobu zahŕňa najmä právo byť vypočutý a právo na prístup k spisu za predpokladu rešpektovania oprávnených záujmov dôvernosti, ktoré sú zakotvené v článku 41 ods. 2 písm. a) a b) Charty (pozri rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho právo na účinnú súdnu ochranu potvrdené v článku 47 Charty vyžaduje, aby dotknutá osoba mohla poznať dôvody, na ktorých sa zakladá rozhodnutie prijaté voči nej, buď prostredníctvom prečítania samotného rozhodnutia, alebo prostredníctvom oznámenia týchto dôvodov na základe jej žiadosti, bez toho, aby bola dotknutá právomoc príslušného súdu vyžadovať od dotknutého orgánu oznámenie týchto dôvodov s cieľom umožniť jej brániť svoje práva za najlepších možných podmienok a pri plnej znalosti veci sa rozhodnúť, či je potrebné obrátiť sa na príslušný súd, a aby tento súd mal možnosť v plnom rozsahu preskúmať zákonnosť dotknutého rozhodnutia (pozri rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovanú judikatúru, a z 21. januára 2016, Makhlouf/Rada,
T‑443/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:27
, bod
).
Článok 52 ods. 1 Charty síce pripúšťa obmedzenia výkonu práv v nej zakotvených, ale zároveň vyžaduje, aby každé obmedzenie súčasne rešpektovalo obsah dotknutého základného práva, a ďalej to, aby bolo každé obmedzenie nevyhnutné v súlade so zásadou proporcionality a aby skutočne zodpovedalo cieľom všeobecného záujmu uznaného Úniou (pozri rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho existencia porušenia práva na obhajobu musí byť preskúmaná v závislosti od osobitných okolností každého konkrétneho prípad, najmä od povahy príslušného aktu a kontextu, v ktorom bol prijatý, ako aj od všetkých právnych pravidiel, ktoré upravujú dotknutú oblasť (pozri rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovanú judikatúru).
[
omissis
]
Po prvé, pokiaľ ide o prvú výhradu založenú na tom, že žalobkyňa nebola vypočutá pred prijatím napadnutých aktov, a na tom, že jej právo na obhajobu nemohlo byť účinne vykonané, treba pripomenúť, že súd Únie rozlišuje na jednej strane prvotné zaradenie názvu subjektu na zoznamy ukladajúce reštriktívne opatrenia, a na druhej strane ponechanie zaradenie názvu tohto subjektu na uvedených zoznamoch (rozsudok z 30. apríla 2015, Al‑Chihabi/Rada,
T‑593/11
,
EU:C:2015:249
, bod
).
[
omissis
]
Po druhé, pokiaľ ide o akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2019 a akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2020, treba pripomenúť, že v prípade aktov, na základe ktorých sa ponechá meno osoby alebo názov subjektu už na zoznamoch ukladajúcich reštriktívne opatrenia, nie je účinok prekvapenia na zabezpečenie účinnosti uvedených opatrení nevyhnutný, takže pred prijatím takýchto aktov v zásade musia byť dotknutej osobe alebo subjektu oznámené skutočnosti uplatnené proti nim a takisto musí byť dotknutej osobe alebo subjektu poskytnutá možnosť byť vypočutý (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. decembra 2011, Francúzsko/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, bod
).
V tejto súvislosti Súdny dvor zdôraznil, že ochrana, ktorá sa zakladá na požiadavke oznámenia dôkazov v neprospech a práva predložiť pripomienky pred prijatím aktov, ktoré ponechávajú meno osoby alebo názov subjektu na zozname osôb alebo subjektov, na ktorých sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, je základnou a nevyhnutnou súčasťou práva na obhajobu. To platí tým skôr, že takéto opatrenia majú významný vplyv na práva a slobody osôb a skupín, ktorých sa týkajú (rozsudok z 21. decembra 2011, Francúzsko/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, bod
).
Účelom pravidla, podľa ktorého sa príjemcovi rozhodnutia nepriaznivo zasahujúceho do jeho právneho postavenia musí umožniť, aby pred prijatím rozhodnutia predložil pripomienky, je totiž to, aby príslušný orgán rovnako účelne prihliadol na všetky relevantné skutočnosti. S cieľom zaručiť účinnú ochranu dotknutej osoby je účelom pravidla predovšetkým to, aby táto osoba mohla opraviť chybu alebo uviesť také skutočnosti týkajúce sa jej osobného stavu, ktoré môžu ovplyvniť prijatie rozhodnutia, jeho neprijatie alebo jeho prijatie s odlišným obsahom (rozsudok z 21. decembra 2011, Francúzsko/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, bod
).
Ak je však ponechanie mena dotknutej osoby alebo názvu subjektu na zozname osôb alebo subjektov, ktorých sa týkajú reštriktívne opatrenia, založené na rovnakých dôvodoch, ako sú dôvody, ktoré odôvodnili prijatie pôvodného aktu, pričom voči nim neuplatňuje nové dôkazy, Rada nie je povinná na účely dodržania ich práva byť vypočutý opätovne im oznámiť dôkazy uplatnené v ich neprospech (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. apríla 2016, Central Bank of Iran/Rada,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, body
a
a citovanú judikatúru). Oznámenie dôkazov uplatnených v neprospech je naopak potrebné, ak existujú nové skutočnosti, na základe ktorých Rada opätovne aktualizuje informácie týkajúce sa osobnej situácie dotknutej osoby alebo subjektu alebo politickej a bezpečnostnej situácie krajiny, voči ktorej bol prijatý režim reštriktívnych opatrení (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. februára 2020, Kande Mupompa/Rada,
T‑170/18
,
EU:T:2020:60
, bod
).
Pokiaľ ide v prejednávanej veci na jednej strane o akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2019, treba pripomenúť, ako bolo uvedené v bode 67 vyššie, že prijatiu týchto aktov musí v zásade predchádzať oznámenie skutočností uplatnených v neprospech, ako aj príležitosť priznaná žalobkyni, aby bola vypočutá.
V tejto súvislosti treba uviesť, že listom z 26. marca 2019 žalobkyňa predložila prvú žiadosť o prístup k dokumentu obsahujúcemu dôkazy podporujúce dôvody pre zaradenie jej názvu na dotknuté zoznamy. Svoju žiadosť zopakovala v dňoch 2. a 12. apríla 2019. Rada tejto žiadosti vyhovela 13. mája 2019, a to v lehote jedného mesiaca a troch týždňov po prvej žiadosti o prístup a štyri dni pred prijatím aktov o ponechaní na zoznamoch z roku 2019.
Treba pritom pripomenúť, že Rada je na žiadosť dotknutej osoby povinná poskytnúť prístup ku všetkým správnym dokumentom, ktoré nemajú dôvernú povahu, a to v primeranej lehote (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. septembra 2013, Bank Kargoshaei a i./Rada,
T‑8/11
, neuverejnený,
EU:T:2013:470
, body
a
).
Treba konštatovať, že za okolností prejednávanej veci Rada neposkytla dokument WK 54/2019 INIT v primeranej lehote. Rada, ktorá uvedený dokument žalobkyni poskytla iba štyri dni pred prijatím aktov o ponechaní na zoznamoch z roku 2019, jej totiž ponechala príliš krátky čas na to, aby jej umožnila účinne predložiť svoje prípadné pripomienky. Nezabezpečila tak účelné vypočutie žalobkyne. Navyše aj za predpokladu, že žalobkyňa mala čas predložiť svoje pripomienky Rade v lehote, ktorá jej zostávala pred prijatím uvedených aktov, zostalo Rade príliš málo času na to, aby uvedené pripomienky posúdila s požadovanou starostlivosťou. Základná a nevyhnutná súčasť ochrany práva na obhajobu, ktorú predstavuje oznámenie skutočností v neprospech a právo predložiť k nim pripomienky pred prijatím aktov o ponechaní na zoznamoch z roku 2019, ako bolo pripomenuté v judikatúre citovanej v bodoch 67 a 69 vyššie, tak bola ohrozená oneskoreným poskytnutím spisu obsahujúceho uvedené dôkazy žalobkyni.
Z toho vyplýva, že k poskytnutiu dokumentu obsahujúceho dôkazy, ktoré mali preukázať dôvody pre zaradenie názvu žalobkyne na dotknuté zoznamy, došlo vzhľadom na dátum prijatia aktov o ponechaní na zoznamoch z roku 2019 príliš neskoro, takže jej právo na obhajobu bolo v tejto súvislosti porušené.
Zo všetkého vyššie uvedeného však nemožno vyvodiť, že skutočnosť, že Rada oznámila žalobkyni dôkazy pripomenuté v bode 74 vyššie oneskorene predtým, ako prijala akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2019, má za následok ich zrušenie. Prináleží totiž súdu Únie, aby v prípade nezrovnalosti ovplyvňujúcej právo na obhajobu overil, či by v závislosti od konkrétnych skutkových a právnych okolností veci mohlo viesť dotknuté konanie k inému výsledku, pokiaľ by si žalobkyňa bez tejto nezrovnalosti mohla lepšie zabezpečiť svoju obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. septembra 2015, First Islamic Investment Bank/Rada,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, bod
; z 15. júna 2017, Kiselev/Rada,
T‑262/15
,
EU:T:2009:392
, bod
, a z 13. septembra 2018, VTB Bank/Rada,
T‑734/14
, neuverejnený,
EU:T:2018:542
, body
a
).
V prejednávanej veci žalobkyňa nevysvetlila, aké argumenty alebo dôkazy mohla uplatniť, ak by dostala dotknuté dokumenty skôr, ani nepreukázala, že tieto argumenty alebo dôkazy mohli v jej prípade viesť k inému výsledku.
Porušenie práva žalobkyne na obhajobu preto za okolností prejednávanej veci nemá za následok zrušenie aktov o ponechaní na zoznamoch z roku 2019.
[
omissis
]
Prvá výhrada žalobkyne sa preto musí zamietnuť.
V druhom rade, pokiaľ ide o druhú výhradu, žalobkyňa v podstate uvádza, že Rada tým, že jej „čo najskôr“ neumožnila prístup k spisu obsahujúcemu informácie a dôkazy zakladajúce zaradenie jej názvu na pôvodné akty a na akty o ponechaní na zoznamoch z roku 2019, porušila jej právo na účinnú súdnu ochranu.
Žalobkyňa najprv tvrdí, že skutočnosť, že spis obsahujúci informácie a dôkazy na podporu zaradenia a ponechania jej názvu na dotknutých zoznamoch nebol oznámený včas, preukazuje, že Rada pred prijatím pôvodných aktov nemala k dispozícii žiadny dokument alebo vecný dôkaz podporujúci odôvodnenie dôvodov pre zaradenie na zoznam.
V prejednávanej veci prvá strana dokumentu WK 54/2019 INIT, ktorá obsahuje dôkazy na podporu dôvodov pre zaradenie názvu žalobkyne na dotknuté zoznamy, uvádza dátum 28. február 2019, zatiaľ čo pôvodné akty, na základe ktorých bol názov žalobkyne na uvedené zoznamy zaradený po prvýkrát, boli prijaté 21. januára 2019. Inak povedané, prvá strana dokumentu WK 54/2019 INIT obsahuje dátum nasledujúci po dátume prijatia pôvodných aktov.
V odpovedi na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania prijaté Všeobecným súdom, ktorými sa má potvrdiť existencia spisu s dôkazmi pri prijímaní pôvodných aktov, Rada tvrdí, že dokument WK 54/2019 INIT uvádza dátum 28. február 2019 z dôvodu technickej poruchy spojenej so skutočnosťou, že uvedený dokument bol k tomuto dátumu založený do elektronických archívov. Rada uviedla, že dôkazy uvedené v dokumente WK 54/2019 INIT sú súčasťou návrhu na zaradenie názvu žalobkyne na zoznamy pripojené k pôvodným aktom. Rada na tento účel predložila dokument ST 10250/20 z 15. septembra 2020 obsahujúci návrh na zaradenie názvu žalobkyne na zoznam s referenčným číslom COREU CFSP/0195/18 zo 4. decembra 2018, z ktorého vychádzala pri prijímaní pôvodných aktov. Na pojednávaní žalobkyňa spochybnila, že tento dokument bol použitý ako základ pre pôvodné zaradenie jej názvu na dotknuté zoznamy z dôvodu, že formát dokumentu a materializácia dôkazov vo forme hypertextových odkazov podľa nej neviedli k tomu, že sa dokument, ktorému chýba akákoľvek štruktúrovaná argumentácia, stal prístupným a zrozumiteľným.
Treba však konštatovať, že na jednej strane je na návrhu na zaradenie na zoznam COREU CFSP/0195/18 uvedený dátum 4. december 2018, to znamená, že predchádza dátumu prijatia pôvodných aktov. Na druhej strane návrh na zaradenie na zoznam COREU CFSP/0195/18 obsahuje súbor všetkých hypertextových odkazov týkajúcich sa dôkazov predložených v dokumente WK 54/2019 INIT, s výnimkou písomnosti týkajúcej sa článku internetovej stránky „The Syria Report“, nazvaného „Samer Foz, najmocnejší sýrsky podnikateľ“, uverejneného 19. apríla 2018 (pozri bod 111 nižšie). Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, tak Rada preukázala, že pred prijatím pôvodných aktov mala k dispozícii súbor dôkazov, ktoré umožňujú podporiť dôvody pre zaradenie na zoznam uvedené v týchto aktoch. Argument žalobkyne, podľa ktorého poskytnutie dokumentu WK 54/2019 INIT po podaní tejto žaloby svedčí o tom, že uvedený dokument bol umelo vytvorený pre potreby tohto sporu, musí byť preto zamietnutý ako nedôvodný. Okrem toho argument žalobkyne týkajúci sa nezrozumiteľnosti a neprístupnosti dokumentu nie je skutkovo podložený, pretože hypertextové odkazy odkazujú na články, ktoré boli prevzaté v dokumente WK 54/2019 INIT.
Žalobkyňa ďalej tvrdí, že skutočnosť, že jej neboli oznámené dôkazy na podporu zaradenia jej názvu na dotknuté zoznamy, hoci požiadala o to, aby k nim mala prístup včas, teda pred podaním tejto žaloby, má za následok porušenie jej práva na účinnú súdnu ochranu.
Ako bolo pripomenuté v bode 73 vyššie, Rada je na žiadosť dotknutej osoby povinná umožniť prístup ku všetkým správnym dokumentom, ktoré nemajú dôvernú povahu, a to v primeranej lehote.
Pri posudzovaní primeranosti lehoty na oznámenie je potrebné zohľadniť skutočnosť, že v rozsahu, v akom dotknutá osoba alebo subjekt nemajú právo na vypočutie pred prijatím prvotného rozhodnutia o zapísaní ich mien alebo názvov na dotknuté zoznamy, predstavuje prístup k spisu uvádzaný vyššie jej prvú možnosť oboznámiť sa s dokumentmi používanými Radou na podporu uvedeného zaradenia a má osobitný význam pre jej obhajobu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. septembra 2015, First Islamic Investment Bank/Rada,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, bod
a citovanú judikatúru).
Ako bolo v prejednávanej veci pripomenuté v bode 72 vyššie, žalobkyňa požiadala 26. marca 2019 Radu o prístup k spisu s dôkazmi podporujúcimi dôvody pre jej pôvodné zaradenie na dotknuté zoznamy. Žalobkyňa svoju žiadosť o prístup dvakrát zopakovala, pričom poukázala na potrebu mať tieto dokumenty k dispozícii čo najrýchlejšie, aby prijala rozhodnutie o výkone svojich práv pred Všeobecným súdom. Dokument WK 54/2019 INIT bol žalobkyni poskytnutý 13. mája 2019, teda po podaní tejto žaloby. Žalobkyňa v replike prijatie dokumentu WK 54/2019 INIT potvrdzuje.
Treba uviesť, že dokument WK 54/2019 INIT, ktorý má podporiť dôvody pre zaradenie názvu žalobkyne na dotknuté zoznamy, predstavuje v podstate doplnenie odôvodnenia uvedeného v pôvodných aktoch, bol však žalobkyni poskytnutý až po uplynutí lehoty jedného mesiaca a troch týždňov, čo nemožno považovať za zanedbateľné časové obdobie. V tejto súvislosti na rozdiel od toho, čo tvrdí Rada, lehota, ktorá uplynula medzi dátumom prijatia pôvodných aktov a dátumom žiadosti žalobkyne o prístup, nemôže ospravedlniť neposkytnutie odpovede Radou v primeranej lehote. Rada sa totiž nemôže odvolávať na čas, ktorý uplynul predtým, než žalobkyňa požiadala o prístup k dokumentom, ktoré sa jej týkajú, aby odôvodnila lehotu, v ktorej sama skutočne vyhovela žiadosti o prístup. Ako však Rada pripomenula na pojednávaní, v rámci Rady existujú vnútorné lehoty potrebné na to, aby bol od rôznych oddelení získaný súhlas na poskytnutie dokumentov. Je zaiste pravda, že tieto vnútorné lehoty musia byť zlučiteľné s judikatúrou pripomenutou v bodoch 73 a 89 vyššie, aby boli predložené dôkazy, ktoré majú podporiť reštriktívne opatrenia týkajúce sa určitej osoby alebo subjektu, oznámené týmto osobám alebo subjektom včas, aby mohli uplatniť svoje práva pred súdom Únie.
Treba však uviesť, že žalobkyňa čakala dvadsaťjeden dní pred uplynutím lehoty na podanie tejto žaloby, keď 26. marca 2019 zaslala prvú žiadosť o prístup k spisu. Žalobkyňa tak prispela k skráteniu času ponechaného Rade, aby jej dokument WK 54/2019 INIT poskytla pred uplynutím uvedenej lehoty.
V dôsledku toho Rade nemožno v plnom rozsahu pripísať skutočnosť, že nebola schopná poskytnúť žalobkyni dokument WK 54/2019 INIT pred podaním jej žaloby.
V každom prípade treba konštatovať, že žalobkyňa mala prístup k dokumentu WK 54/2019 INIT 13. mája 2019, teda predtým, ako Rada predložila vyjadrenie k žalobe. Žalobkyňa tak mohla zaujať stanovisko k dôkazom nachádzajúcim sa v uvedenom dokumente tak v rámci repliky, ako aj na pojednávaní.
Treba preto konštatovať, že poskytnutie dokumentu WK 54/2019 INIT 13. mája 2019 bolo dostatočné na to, aby žalobkyni umožnilo vykonať jej právo na účinnú súdnu ochranu.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba druhú výhradu a v dôsledku toho šiesty žalobný dôvod ako celok zamietnuť.
[
omissis
]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Aman Dimashq JSC je povinná nahradiť trovy konania.

Gervasoni
Madise
Martín y Pérez de Nanclares
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 24. novembra 2021.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.