CELEX: 62015CJ0361
Apeliacinis skundas
Intelektinė nuosavybė
Bendrijos dizainas
Reglamentas (EB) Nr. 6/2002
5 straipsnis
Naujumas
6 straipsnis
Individualios savybės
7 straipsnis
Atskleidimas visuomenei
63 straipsnis
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) įgaliojimai vertinant įrodymus
Prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikusiam asmeniui tenkanti įrodinėjimo pareiga
Reikalavimai, susiję su ankstesnio dizaino atgaminimu
Dizainas, vaizduojantis griovelį dušo vandeniui nutekėti
Apeliacinės tarybos sprendimas atmesti prašymą pripažinti registraciją negaliojančia

Savo apeliaciniais skundais
Easy Sanitary Solutions BV
(toliau – ESS) ir Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO) prašo panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo 2015 m. gegužės 13 d. Sprendimą Group Nivelles / VRDT – Easy Sanitairy Solutions (Griovelis dušo vandeniui nutekėti) (
T‑15/13
,
EU:T:2015:281
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas panaikino 2012 m. spalio 4 d. EUIPO trečiosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 2004/2010‑3), susijusį su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp
I‑Drain BVBA
ir ESS (toliau – ginčijamas sprendimas).
Teisinis pagrindas
Pagal 2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (
OL L 3, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142) 12 straipsnį „[a]psauga neturėtų būti teikiama toms sudėtinėms dalims, kurių nematyti gaminį įprastai naudojant, taip pat toms tokios detalės savybėms, kurių nematyti, kai detalė yra įmontuota, arba kurios, paimtos atskirai, neatitiktų naujumo ir individualių savybių reikalavimų. Tačiau vertinant, ar kitos dizaino savybės atitinka apsaugos reikalavimus, neturėtų būti atsižvelgiama į dizaino savybes, kurioms dėl to nesuteikiama apsauga“.
Pagal Reglamento Nr. 6/2002 14 konstatuojamąją dalį „[v]ertinimas, ar dizainas turi individualių savybių, turėtų būti grindžiamas tuo, ar informuotas vartotojas, akivaizdžiai jį apžiūrėdamas, pagal bendrą dizaino išvaizdą atskiria jį iš esamos dizainų visumos, atsižvelgdamas į gaminio, kuriam tas dizainas pritaikytas ar panaudotas, pobūdį, ypač į pramonės šaką, kuriai jis priklauso, ir dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą“.
Šio reglamento 3 straipsnio a punkte numatyta:
„Šio reglamento tikslais taikomos šios sąvokos:
a)
„dizainas“ – tai viso gaminio ar jo dalies vaizdas, susidarantis dėl paties gaminio ir (arba) jo ornamentikos specifinių linijų, kontūrų, spalvų, formos, tekstūros ir (arba) medžiagų savybių.“
Šio reglamento 4 straipsnio „Apsaugos sąlygos“ 1 dalyje numatyta:
„Dizainas pagal Bendrijos dizainą saugomas atsižvelgiant į tai, ar jis yra naujas ir ar turi individualių savybių.“
To paties reglamento 5 straipsnyje „Naujumas“ numatyta:
„1.   Dizainas laikomas nauju, jeigu joks kitas tapatus dizainas nebuvo paskelbtas viešai:
a)
iki tos datos, kai dizainas, kurį siekiama apsaugoti, tapo pirmą kartą prieinamas visuomenei, jei tai yra neregistruotasis Bendrijos dizainas;
b)
iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos, jei tai yra registruotas Bendrijos dizainas.
2.   Dizainai laikomi tapačiais, jei jų savybės skiriasi tik neesminėmis detalėmis.“
Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnyje „Individualios savybės“ nustatyta:
„1.   Dizainas laikomas turinčiu individualių savybių, jeigu jo bendras įspūdis informuotam vartotojui skiriasi nuo bendro įspūdžio, kurį tokiam vartotojui padaro bet koks kitas dizainas, kuris tapo prieinamas visuomenei:
a)
iki tos datos, kai dizainas, kurį siekiama apsaugoti, tapo pirmą kartą prieinamas visuomenei, jei tai yra neregistruotasis Bendrijos dizainas;
b)
iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos, jeigu tai yra registruotasis Bendrijos dizainas.
2.   Vertinant individualias savybes, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą.“
Šio reglamento 7 straipsnio „Atskleidimas“ 1 dalyje nustatyta:
„Taikant 5 ir 6 straipsnius, dizainas laikomas tapęs prieinamu visuomenei, jeigu jis buvo paskelbtas po registracijos ar kitaip, arba eksponuotas, naudotas versle ar kitaip atskleistas, išskyrus tuos atvejus, kai šie įvykiai atitinkamai iki 5 straipsnio 1 dalies a punkte ir 6 straipsnio 1 dalies a punkte arba atitinkamai iki 5 straipsnio 1 dalies b punkte ir 6 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytos dienos negalėjo pagrįstai tapti įprastu būdu žinomi Bendrijoje veikiantiems atitinkamos srities specialistams. Tačiau dizainas nelaikomas prieinamu visuomenei vien dėl to, kad jis buvo atskleistas trečiajam asmeniui išreikštomis ar žodžiais neišreikštomis konfidencialumo sąlygomis.“
Minėto reglamento 10 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Bendrijos dizaino teikiama apsauga saugo bet kokį dizainą, kuris informuotam vartotojui nesudaro skirtingo bendro įspūdžio.
2.   Vertinant apsaugos apimtį, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant savo dizainą.“
To paties reglamento 19 straipsnio „Bendrijos dizaino suteikiamos teisės“ 1 dalyje numatyta:
„Registruotasis Bendrijos dizainas suteikia jo savininkui išimtinę teisę jį naudoti ir neleisti be jo leidimo jį naudoti trečiajai šaliai. Naudojimu laikomas gaminio, kuriame tas dizainas pritaikytas arba panaudotas, gaminimas, siūlymas, pateikimas į rinką, importavimas, eksportavimas ar naudojimas arba tokio gaminio kaupimas šiems tikslams.“
Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad „Bendrijos dizaino registracija gali būti pripažinta negaliojančia tik jeigu jis neatitinka šio reglamento 4–9 straipsnių reikalavimų“.
Šio reglamento 36 straipsnio „Paraiškų reikalavimai“ 2 ir 6 dalyse numatyta:
„2.   Paraiškoje taip pat turi būti sąrašas gaminių, kuriuose numatyta pritaikyti dizainą arba kuriuose numatyta tą dizainą panaudoti.
<…>
6.   Šio straipsnio 2 dalyje <…> nurodyta informacija savaime neturi įtakos dizaino apsaugos apimčiai.“
Minėto reglamento 52 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad pagal 25 straipsnio 2, 3, 4 ir 5 dalių nuostatas bet koks fizinis ar juridinis asmuo, taip pat įgaliota valdžios institucija gali paduoti EUIPO prašymą dėl Bendrijos dizaino registracijos paskelbimo negaliojančia.
Pagal to paties reglamento 53 straipsnio 1 dalį, kurioje numatytas prašymo pripažinti registraciją negaliojančia nagrinėjimas, Tarnybai nustačius, kad prašymas pripažinti registraciją negaliojančia yra priimtinas, Tarnyba atlieka ekspertizę, ar registruotajam Bendrijos dizainui galima taikyti 25 straipsnyje nurodytus negaliojimo pagrindus. Pagal minėto 53 straipsnio 2 dalį, atlikdama prašymo ekspertizę pagal 2002 m. spalio 21 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2245/2002, įgyvendinantį Tarybos reglamentą (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (
OL L 341, 2002, p. 28
, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 31 t., p. 14), tiek kartų, kiek reikia, EUIPO per nustatytą laiką pasiūlo šalims pateikti atsiliepimus apie kitų šalių arba jos pastabas.
Reglamento Nr. 6/2002 61 straipsnyje nustatyta:
„1.   Teisingumo Teismui galima skųsti Apeliacinės tarybos sprendimus dėl apeliacijų.
2.   Skundą galima pateikti dėl kompetencijos stokos, dėl esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimo, dėl Sutarties, šio reglamento arba bet kurios su jos taikymu susijusios teisės normos pažeidimo ar piktnaudžiavimo įgaliojimais.
3.   Teisingumo Teismas turi teisę panaikinti arba pakeisti ginčijamą sprendimą.
<…>
6.   Reikalaujama, kad [EUIPO] imtųsi Teisingumo Teismo sprendimams įvykdyti būtinų priemonių.“
Minėto reglamento 63 straipsnio 1 dalyje numatyta: „procedūrų metu [EUIPO] faktus nagrinėja savo iniciatyva. Tačiau, nagrinėjant paraiškas dėl negaliojimo paskelbimo, Tarnybos veiksmai, atliekant tokią ekspertizę, yra apriboti tiktai šalių nurodytais faktais, įrodymais ir argumentais bei prašomu teisių gynimo būdu.“
Pagal šio reglamento 65 straipsnio 1 dalį EUIPO bet kurioje procedūroje gali taikyti tyrimo priemones ir, be kita ko, išklausyti šalis ir liudytojus, prašyti pateikti informaciją, dokumentus ir įrodymus arba prašyti ekspertų išvadų.
Reglamento Nr. 2245/2002 28 straipsnio 1 dalies b punkto v ir vi papunkčiuose numatyta:
„1.   [EUIPO] pateiktoje paraiškoje dėl negaliojimo paskelbimo pagal Reglamento (EB) [Nr. 6/2002] 52 straipsnio nuostatas turi būti duomenys:
<…>
b)
apie pagrindus, kuriais paremta paraiška:
<…>
v)
kai negaliojimo pagrindas yra tai, kad registruotasis Bendrijos dizainas neatitinka Reglamento (EB) [Nr. 6/2002] 5 arba 6 straipsniuose nustatytų reikalavimų, ankstesnių dizainų, kurie galėtų tapti kliūtimi pripažįstant registruotojo Bendrijos dizaino naujumą arba individualias savybes, nurodymas ir jų vaizdai, taip pat dokumentai, įrodantys tų ankstesniųjų dizainų buvimą;
vi)
tiems pagrindams paremti pateiktų faktų, įrodymų ir argumentų išvardijimas.“
Bylų aplinkybės
2003 m. lapkričio 28 d. ESS, remdamasi Reglamentu Nr. 6/2002, pateikė EUIPO paraišką įregistruoti Bendrijos dizainą. Šioje paraiškoje buvo nurodytas taip pavaizduotas dizainas:
Ginčijamas dizainas kaip Bendrijos dizainas buvo įregistruotas numeriu 000107834‑0025, o apie jo registraciją paskelbta 2004 m. kovo 9 d.
Bendrijos dizainų biuletenyje
Nr. 19/2004. Kaip matyti iš šios registracijos, jis vaizduoja „dušo sifoną (
shower drain
)“.
2009 m. kovo 31 d. ginčijamo dizaino registracijos galiojimo terminas buvo pratęstas. Apie pratęsimą paskelbta 2009 m. balandžio 2 d.
Bendrijos dizainų biuletenyje
Nr. 61/2009.
2009 m. rugsėjo 3 d.
I‑Drain
, kurios teises ir įsipareigojimus perėmė
Group Nevelles NV
, pateikė prašymą pripažinti ginčijamo dizaino registraciją negaliojančia pagal Reglamento Nr. 6/2002 52 straipsnį. Šį prašymą ji grindė šio reglamento 25 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu negaliojimo pagrindu, t. y. tuo, kad šis dizainas neatitinka minėto reglamento 4–9 straipsniuose nustatytų reikalavimų. Kaip matyti iš Reglamento Nr. 6/2002 4 straipsnio 1 dalies, šie reikalavimai susiję, visų pirma, su atitinkamo dizaino naujumu pagal minėto reglamento 5 straipsnį ir individualiomis savybėmis pagal to paties reglamento 6 straipsnį, kurie vertinami tą dieną, kai jis tampa prieinamas visuomenei; ši diena nustatoma pagal to paties reglamento 7 straipsnį.
Savo prašymui pripažinti registraciją negaliojančia pagrįsti
I‑Drain
pateikė, be kita ko, dviejų įmonės
Blücher
gaminių katalogų ištraukas (toliau –
Blücher
katalogai).
Blücher
kataloguose pateikiama tokia iliustracija:
2010 m. rugsėjo 23 d. EUIPO anuliavimo skyrius paskelbė ginčijamo dizaino registraciją negaliojančia ir taip patenkino
I‑Drain
jam pateiktą prašymą.
Savo sprendimo 3 punkte EUIPO anuliavimo skyrius nurodė, jog iš
I‑Drain
argumentų aiškiai matyti, kad jos prašymas pripažinti registraciją negaliojančia grindžiamas tuo, kad ginčijamas Bendrijos dizainas tariamai nėra naujas ir neturi individualių savybių. Minėto sprendimo 15 punkte EUIPO anuliavimo skyrius nusprendė, kad šis dizainas vaizduoja dušo plokštelę, bakelį ir sifoną,
stricto sensu
, o vienintelė matoma šio dizaino savybė yra viršutinė minėtos plokštelės dalis. Pagal EUIPO anuliavimo skyriaus sprendimo 19 punktą ši plokštelė tapati plokštelei, esančiai šio sprendimo 23 punkte pateiktos iliustracijos centre, o ginčijamas dizainas nėra naujas, palyginti su šiame dokumente nurodytu dizainu. Be to, savo sprendimo 20 punkte EUIPO anuliavimo skyrius atmetė kaip nesvarbų ESS argumentą, kad plokštelė, esanti šio sprendimo 23 punkte pavaizduotos iliustracijos centre, naudojama kitokioje aplinkoje nei ta, kurioje naudoti skirtas gaminys, su kuriuo susijęs ginčijamas dizainas, nes gaminio, kuriam pritaikytas dizainas, naudojimas nėra jo išvaizdos dalis, todėl skirtumas neturi įtakos dviejų dizainų, dėl kurių kilo ginčas, palyginimui.
2010 m. spalio 15 d. ESS, remdamasi Reglamento Nr. 6/2002 55–60 straipsniais, pateikė apeliaciją dėl EUIPO anuliavimo skyriaus sprendimo.
Ginčijamu sprendimu EUIPO trečioji apeliacinė taryba panaikino 2010 m. rugsėjo 23 d. EUIPO anuliavimo skyriaus sprendimą. Iš esmės ji, priešingai nei EUIPO anuliavimo skyrius, ginčijamo sprendimo 31–33 punktuose nusprendė, kad ginčijamam Bendrijos dizainui būdingas naujumas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį, kadangi jis netapatus plokštelei, esančiai šio sprendimo 23 punkte pateiktos iliustracijos centre, o, palyginti su ja, turi skirtumų, kurie nėra nei „minimalūs“, nei „sunkiai įvertinami objektyviai“ ir kurių dėl to negalima laikyti nesvarbiais. Ji grąžino bylą EUIPO anuliavimo skyriui, kad „būtų išnagrinėtas prašymas panaikinti, grindžiamas Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punktu, siejamu su [4 straipsnio 1 dalimi ir 6 straipsniu]“.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
Bendrojo Teismo kanceliarija 2013 m. sausio 7 d. gavo
Group
Nivelles ieškinį, kuriuo ji prašė panaikinti ginčijamą sprendimą.
Bendrojo Teismo kanceliarija 2013 m. liepos 15 d. gavo atsiliepimą į ieškinį, kuriuo ESS, kaip įstojusi į bylą šalis, prašė panaikinti ginčijamą sprendimą dėl klausimo, kuris ieškinyje nekeliamas.
Group Nivelles
ieškinį grindė vieninteliu pagrindu, susijusiu su tuo, kad EUIPO trečioji apeliacinė taryba padarė klaidą, kai ginčijamą dizainą lygino su ankstesniais dizainais, kuriais buvo paremtas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia. Jos nuomone, dėl šios klaidos EUIPO trečioji apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, kad ginčijamas dizainas yra naujas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį.
Prašyme panaikinti ginčijamą sprendimą kitokiu pagrindu, nei
Group Nivelles
nurodyti pagrindai, ESS tvirtina, jog EUIPO apeliacinė taryba pažeidė esminius formos reikalavimus, kai minėto sprendimo 31 punkte nusprendė, jog šio sprendimo 23 punkte pateiktoje iliustracijoje vaizduojamas labai paprastas stačiakampis dušo sifonas, sudarytas iš uždengiančiosios plokštelės, kurioje yra anga. ESS nuomone, tokia išvada yra nesuderinama su per procedūrą EUIPO šalių pateiktais tvirtinimais ir nemotyvuota, dėl to ginčijamas sprendimas nepakankamai aiškus.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas pripažino pagrįstu vienintelį
Group Nivelles
pateiktą pagrindą ir ESS nurodytą pagrindą ir todėl panaikino ginčijamą sprendimą. Tačiau Bendrasis Teismas atmetė
Group Nivelles
pateiktą prašymą pakeisti šį sprendimą.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
Apeliaciniame skunde byloje C‑361/15 P ESS Teisingumo Teismo prašo:
–
iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
priteisti iš bylą pralaimėjusios šalies bylinėjimosi šioje instancijoje išlaidas.
Atsiliepime į apeliacinį skundą byloje C‑361/15 P EUIPO Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Atsiliepime į apeliacinį skundą byloje C‑361/15 P
Group Nivelles
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Apeliaciniame skunde byloje C‑405/15 P EUIPO Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–
priteisti iš
Group Nivelles
ir ESS jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Atsiliepime į apeliacinį skundą byloje C‑405/15 P ESS Teisingumo Teismo prašo:
–
patenkinti apeliacinį skundą, kiek jis susijęs su dviem pirmais EUIPO pateiktais pagrindais, ir priteisti iš
Group Nivelles
EUIPO patirtas bylinėjimosi išlaidas;
–
atmesti apeliacinį skundą, kiek jis susijęs su trečiuoju EUIPO nurodytu pagrindu, ir priteisti iš EUIPO bylinėjimosi išlaidas, kurias patyrė ESS, kiek tai susiję su šiuo pagrindu.
Atsiliepime į apeliacinį skundą byloje C‑405/15 P
Group Nevelles
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš EUIPO jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Įstojimo į bylą paaiškinime byloje C‑405/15 P Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–
nurodyti jai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
2016 m. birželio 8 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu bylos C‑361/15 P ir C‑405/15 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.
Dėl apeliacinių skundų
Dėl EUIPO nurodytų pirmojo ir antrojo pagrindų, susijusių su Reglamento Nr. 6/2002 63 straipsnio 1 dalies ir 25 straipsnio 1 dalies a punkto, siejamo su šio reglamento 5 straipsniu, pažeidimu
Kadangi EUIPO nurodyti pirmasis ir antrasis pagrindai yra susiję, juos reikia nagrinėti kartu.
Šalių argumentai
Pirmiausiai EUIPO teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 74 ir 79 punktuose pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 63 straipsnio 1 dalį ir visų pirma principus, taikomus įrodinėjimo pareigai ir įrodymų vertinimui nagrinėjant ieškinį dėl Bendrijos dizaino registracijos pripažinimo negaliojančia, kai reikalavo, kad EUIPO atkurtų ankstesnį dizainą remdamasi prie prašymo pripažinti registraciją negaliojančia pridėtomis įvairiomis katalogų ištraukomis.
Ši 63 straipsnio 1 dalis grindžiama aiškiu EUIPO ir prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikusio asmens vaidmenų pasiskirstymu per registracijos panaikino procedūras pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 ir 6 straipsnius, o tai, be kita ko, patvirtina Reglamento Nr. 2245/2002 28 straipsnio 1 dalies b punkto v ir vi papunkčiai.
Taigi prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo turi aiškiai nurodyti ir pateikti susijusius ankstesnius dizainus ir įrodyti jų egzistavimą. Be to, jis turi įrodyti šių ankstesnių dizainų atskleidimą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnį. Šiuo klausimu pažymėtina, kad EUIPO prašymą pripažinti registraciją negaliojančia galėjo nagrinėti remdamasi tik atitinkamą prašymą pateikusio asmens nurodytais faktais, įrodymais, argumentais ir pastabomis ir negalėjo vertinti įrodymų vietoj jo arba aiškintis, kuris iš pateiktuose dokumentuose nurodytų ankstesnių dizainų yra svarbus.
Taigi EUIPO mano, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 74 ir 84 punktuose nusprendė, kad ji neteisingai nustatė ankstesnį dizainą, kuriuo remiamasi, ir kad šį dizainą sudaro „visas įmonės
Blücher
siūlomas skysčių nutekėjimo mechanizmas, kuriuo grindžiamas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia“.
EUIPO nuomone, iš procedūros, susijusios su prašymu pripažinti registraciją negaliojančia, ir iš Bendrajame Teisme pateiktų
Group Nivelles
pastabų matyti, kad ši bendrovė kaip ankstesnį dizainą nurodė ne visą skysčių nutekėjimo mechanizmą, o tik uždengiančiąją plokštelę, kurią platina ne tik įmonė
Blücher
, bet ir kitos įmonės.
Group Nivelle
visą skysčių nutekėjimo mechanizmą nurodė tik ieškinio Bendrajame Teisme pareiškimo etapu, todėl pavėluotai.
Taigi skundžiamo sprendimo 79 punkte įpareigodamas EUIPO palyginti ginčijamą dizainą su visu įmonės
Blücher
siūlomu vandens nutekėjimo mechanizmu, Bendrasis Teismas savo iniciatyva
Group Nivelles
pateiktuose kataloguose bandė išsiaiškinti pirmumą, kurį laikė svarbiausiu, ir taip pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 63 straipsnio 1 dalį.
Antra, EUIPO nurodo, kad skundžiamo sprendimo 77 ir 78 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio taisykles, kurios taikomos vertinant Bendrijos dizaino naujumą, kai nustatė jai pareigą derinti kelias dizaino, kurio pirmumas nurodomas, sudedamąsias dalis, kurios visuomenei tapo prieinamos atskirai.
2014 m. birželio 19 d. Sprendime Karen Millen Fashions (
C‑345/13
,
EU:C:2014:2013
,
punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, kad, kalbant apie Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnyje numatytą dizaino individualių savybių vertinimą, dizainą reikia lyginti ne su ankstesnių dizainų konkrečių savybių ar dalių deriniu, o su ankstesniais individualizuotais ir nustatytais dizainais. Šį vertinimą reikia taikyti nagrinėjant dizaino naujumą, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 5 straipsnį.
Tai, kad skirtingos dizaino sudedamosios dalys, kurios tapo prieinamos atskirai, yra skirtos naudoti kartu, nekeičia šios išvados. Šių skirtingų sudedamųjų dalių derinys leistų pamatyti preziumuojamą, tačiau hipotetinį vaizdą arba bet kuriuo atveju jis būtų labai netikslus, o tai trukdytų atlikti lyginamąjį naujumo vertinimą pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį. EUIPO mano, kad šioje byloje skirtingos ankstesnio dizaino savybės negali būti nustatomos pakankamai tiksliai ir kad įvairių sudedamųjų dalių, skirtų naudoti kartu, derinimui būtinos konstravimo pastangos ir gautas rezultatas būtų labai hipotetinis.
Be to, EUIPO nurodo, kad skundžiamo sprendimo 68 ir 76 punktuose Bendrasis Teismas atmetė šiuos argumentus dėl to, kad jie grindžiami prielaida, pagal kurią šalys nepateikė jokio paveikslėlio, kuriame būtų ir uždengiančioji plokštelė, ir nutekėjimo bakelis, o ši prielaida, Bendrojo Teismo nuomone, yra klaidinga. EUIPO mano, kad šis Bendrojo Teismo tvirtinimas pagrįstas faktinių aplinkybių iškraipymu, o tai patvirtina iliustracijų, kuriomis Bendrasis Teismas rėmėsi skundžiamame sprendime, palyginimas.
ESS pritaria EUIPO argumentams ir mano, kad pirmasis ir antrasis pagrindai yra pagrįsti.
Tačiau
Group Nivelles
ginčija EUIPO argumentus ir siūlo Teisingumo Teismui atmesti pirmąjį ir antrąjį pagrindus kaip nepagrįstus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Remdamasi pirmuoju ir antruoju pagrindais EUIPO iš esmės ginčija skundžiamo sprendimo 77–79 punktuose ir 84 punkte atliktą Bendrojo Teismo vertinimą.
EUIPO tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 63 straipsnio 1 dalį, konkrečiai – įrodinėjimo pareigos ir įrodymų vertinimo principus, kai nagrinėjo ieškinį dėl dizaino registracijos pripažinimo negaliojančia. Ji mano, kad Bendrasis Teismas pažeidė šio reglamento 5 straipsnį ir, visų pirma, taisykles, reglamentuojančias Bendrijos dizaino naujumą, kai reikalavo, kad EUIPO suderintų įvairius vieno ar kelių dizainų, kurie visuomenei tapo prieinami skirtingais būdais skirtingose katalogų ištraukose, pridėtose prie prašymo pripažinti registraciją negaliojančia, elementus tam, kad būtų gautas išsamus ankstesnio dizaino vaizdas.
Dėl įrodymų vertinimo pažymėtina, kad pagal Reglamento Nr. 6/2002 63 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį procedūrų metu EUIPO faktus nagrinėja savo iniciatyva. Tačiau šios nuostatos antrame sakinyje patikslinama, kad, nagrinėjant prašymus pripažinti registraciją negaliojančia, EUIPO veiksmus, atliekant tokią ekspertizę, apriboja tik šalių nurodyti faktai, įrodymai ir argumentai ir prašomas teisių gynimo būdas.
Šiuo atveju iš šio sprendimo 22 punkto matyti, kad
Group Nivelles
pateikė prašymą pripažinti ginčijamo dizaino registraciją negaliojančia pagal Reglamento Nr. 6/2002 52 straipsnį ir nurodė šio reglamento 25 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą negaliojimo pagrindą.
Pagal Reglamento Nr. 2245/2002 28 straipsnio 1 dalies b punkto v papunktį, kai prašymas pripažinti įregistruoto Bendrijos dizaino registraciją negaliojančia grindžiamas tuo, jog šis dizainas neatitinka Reglamento Nr. 6/2002 5 ir 6 straipsniuose nustatytų reikalavimų, prašyme pripažinti registraciją negaliojančia turi būti nurodyti ir pavaizduoti ankstesni dizainai, kurie galėtų tapti kliūtimi pripažįstant registruotojo Bendrijos dizaino naujumą arba individualias savybes, ir pateikti dokumentai, įrodantys ankstesniųjų dizainų buvimą.
Tuo atveju, kai Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsniu grindžiamas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia, reikia pažymėti, kad pagal šio reglamento 52 straipsnio 1 ir 2 dalis ir pagal 53 straipsnio 1 ir 2 dalis ne EUIPO ar Bendrajam Teismui, o ieškovui, kuris remiasi minėto reglamento 25 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu negaliojimo pagrindu, tenka pareiga įrodyti šio pagrindo realumą (pagal analogiją žr. 2014 m. liepos 17 d. Nutarties Kastenholz / VRDT,
C‑435/13 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2014:2124
,
punktą).
Todėl, kai prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo remiasi Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu pagrindu, jis turi pateikti įrodymus, galinčius patvirtinti, kad ginčijamas dizainas neatitinka šio reglamento 4–9 straipsniuose nustatytų reikalavimų.
Be to, dėl tvirtinimo, susijusio su Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio pažeidimu, reikia pridurti, kad šioje nuostatoje įtvirtintas reikalavimas, jog dizainas laikomas nauju, jeigu „joks kitas tapatus dizainas netapo prieinamas visuomenei“, reiškia, kad dizaino naujumo vertinimas turi būti atliekamas lyginant jį su vienu ar daugiau konkrečių, individualizuotų, apibrėžtų ir nustatytų dizainų iš visų dizainų, kurie anksčiau tapo prieinami visuomenei (pagal analogiją dėl Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio žr. 2014 m. birželio 19 d. Sprendimo Karen Millen Fashions,
C‑345/13
,
EU:C:2014:2013
,
punktą).
Šiuo klausimu primintina, kad pagal šio reglamento 3 straipsnio a punktą dizainas apibrėžiamas kaip viso gaminio ar jo dalies vaizdas, susidarantis dėl paties gaminio ir (arba) jo ornamentikos, specifinių linijų, kontūrų, spalvų, formos, tekstūros ir (arba) medžiagų savybių. Iš to matyti, kad Reglamente Nr. 6/2002 numatytoje sistemoje vaizdas yra lemiamas dizaino elementas.
Todėl tai, kad dizaino savybė būtų matoma, yra esminė šios apsaugos sąlyga. Kaip nurodyta Reglamento Nr. 6/2002 12 konstatuojamojoje dalyje, dizainų apsauga neturėtų apimti tų sudedamųjų dalių, kurios nėra matomos įprastai naudojant gaminį, arba tų tokios dalies savybių, kurios nėra matomos tą dalį įmontavus, ir todėl į šias savybes neturėtų būti atsižvelgiama vertinant, ar kitos šio dizaino savybės atitinka apsaugos suteikimo sąlygas.
Iš pateiktų paaiškinimų matyti, kad, kaip generalinis advokatas iš esmės nurodė savo išvados 147 ir 149 punktuose, svarbiausia, kad EUIPO instancijos turėtų ankstesnio dizaino vaizdą, kuris leistų nustatyti gaminio, kuriame dizainas pritaikytas, vaizdą ir tiksliai ir patikimai nustatyti ankstesnį dizainą, kad pagal Reglamento Nr.°6/2002 5–7 straipsnius būtų galima įvertinti ginčijamo dizaino naujumą ir individualias savybes ir šiuo tikslu palyginti nagrinėjamus dizainus. Tačiau nagrinėjant, ar ginčijamas dizainas tikrai nėra naujas, ar neturi individualių savybių, būtinai reikia turėti tikslų ir apibrėžtą ankstesnį dizainą.
Iš to matyti, atsižvelgiant taip pat į šio sprendimo 58–64 punktuose pateiktus paaiškinimus, kad šalis, pateikusi prašymą pripažinti registraciją negaliojančia, turi pateikti EUIPO būtiną informaciją ir tiksliai bei išsamiai identifikuoti dizainą, kurio pirmumu remiamasi, kad būtų įrodyta, jog ginčijamas dizainas negali būti teisėtai įregistruotas.
Šiose bylose iš skundžiamo sprendimo 64, 65 ir 79 punktų matyti (šiuose apeliaciniuose skunduose nenurodytas faktinių aplinkybių iškraipymas šiuo klausimu), kad prašyme pripažinti registraciją negaliojančia, pateiktame EUIPO instancijoms,
Group Nivelles
nepateikė dizaino, kurio pirmumu remiamasi, išsamaus vaizdo.
Skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas patvirtino, kad, kadangi iš
Blücher
katalogų aiškiai matyti, jog šio sprendimo 23 punkte pateiktos iliustracijos centre esanti uždengiančioji plokštelė skirta tam, kad būtų suderinta su tuose pačiuose kataloguose nurodytais įmonės
Blücher
siūlomais bakeliais ir sifonais, kad sudarytų visą skysčių nutekėjimo mechanizmą, vertindama ginčijamo dizaino naujumą EUIPO turi jį palyginti, visų pirma, su skysčių nutekėjimo mechanizmu, kurį sudaro aptariama uždengiančioji plokštelė, suderinta su kitais
Blücher
įmonės siūlomais skysčių nutekėjimo mechanizmo elementais.
Taigi Bendrasis Teismas įpareigojo EUIPO per susijusių dizainų palyginimą, kurį ji turi atlikti tam, kad įvertintų ginčijamo dizaino naujumą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį, suderinti skirtingus vieno ar kelių ankstesnių dizainų elementus tam, kad gautų išsamų šio dizaino vaizdą, net jeigu prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo nepateikė viso šio dizaino vaizdo.
Tačiau negali būti reikalaujama, kad, vertindama ginčijamo dizaino naujumą, EUIPO suderintų skirtingus ankstesnio dizaino elementus, nes išsamų ankstesnio dizaino vaizdą turi pateikti prašymą panaikinti registraciją pateikęs asmuo. Kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 152 punkte, bet kuris galimas derinys turėtų trūkumų, nes neišvengiamai jis būtų netikslus.
Tokiomis aplinkybėmis, kaip teisingai nurodė EUIPO, bet, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 78 punkte, aplinkybė, kad ginčijamą dizainą sudaro tik dizainų, kurie jau tapo prieinami visuomenei ir dėl kurių jau buvo nurodyta, kad jie skirti naudoti kartu, derinys, būtų nesvarbi nagrinėjant naujumą pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį, jei nėra išsamaus dizaino, kurio pirmumu remiamasi, vaizdo.
Šiuo klausimu pažymėtina ir tai, kad skundžiamo sprendimo 68 punkte Bendrojo Teismo nurodyta aplinkybė, jog ESS (įstojusi į bylą Bendrajame Teisme šalis) pateikė įmonės
Blücher
katalogų ištraukas, kurios skiriasi nuo ištraukų,
Group Nivelles
pateiktų prašyme panaikinti registraciją, ir kuriose pateiktas tokios uždengiančiosios plokštelės, kokia pateikta šio sprendimo 23 punkte esančios iliustracijos centre, uždėtos ant bakelio, kurio apačioje yra vandens nutekėjimo sifonas, vaizdas, neturėtų kompensuoti to, kad nepateiktas tikslus ankstesnio dizaino, kuriuo rėmėsi
Group Nivelles
, vaizdas. Nors EUIPO galėjo atsižvelgti į tokią aplinkybę, kad priimtų tyrimo priemones pagal Reglamento Nr. 6/2002 65 straipsnio 1 dalį, ji neprivalėjo derinti skirtingų vieno ar kelių dizainų, kurie buvo atskleisti visuomenei atskirai skirtingose katalogų ištraukose, pridėtose prie prašymo panaikinti registraciją, elementų, kad gautų išsamų nurodyto ankstesnio dizaino vaizdą. Nėra būtinybės nagrinėti EUIPO argumento, kad skundžiamo sprendimo 68 ir 76 punktuose iškraipytos faktinės aplinkybės, ir pakanka konstatuoti, jog šiame sprendime Bendrasis Teismas nenurodė, kad ESS pateiktas paveikslėlis yra išsamus konkretaus ankstesnio dizaino, kurio pirmumą nurodė
Group Nivelles
, vaizdas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 77–79 punktuose ir 84 punkte reikalavo, kad, vertindama ginčijamo dizaino naujumą, EUIPO suderintų skirtingus vieno ar kelių ankstesnių dizainų, esančių skirtingose
Blücher
katalogų ištraukose, pridėtose prie prašymo pripažinti registraciją negaliojančia, elementus, nors pats prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo nepateikė dizaino, kurio pirmumu jis rėmėsi, viso vaizdo.
Vis dėlto iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad dėl Bendrojo Teismo padaryto teisės pažeidimo skundžiamas sprendimas neturi būti panaikintas, jeigu jo rezoliucinė dalis teisingai pagrįsta kitais teisiniais argumentais (žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo FIFA / Komisija,
C‑204/11 P
,
EU:C:2013:477
,
punktą ir 2017 m. gegužės 11 d. Sprendimo Dyson / Komisija,
C‑44/16 P
,
EU:C:2017:357
,
punktą).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis pagrįsta tiek, kiek ja panaikinamas ginčijamas sprendimas. Iš skundžiamo sprendimo 67 punkto matyti, kad dizainas, kurio pirmumu
Group Nivelles
rėmėsi EUIPO, yra įmonės
Blücher
siūlomas visas skysčių nutekėjimo mechanizmas. Kadangi EUIPO nenurodo jokio faktinių aplinkybių iškraipymo šiuo klausimu, jos argumentui, kad
Group Nivelles
tokiu visu mechanizmu pirmą kartą rėmėsi ieškinio nagrinėjimo Bendrajame Teisme etape, neturi būti pritarta.
Taigi kaip nurodyta šio sprendimo 70 punkte, iš skundžiamo sprendimo 64, 65 ir 79 punktų matyti, kad EUIPO instancijoms pateiktame prašyme pripažinti registraciją negaliojančia
Group Nivelles
nepateikė išsamaus minėto dizaino vaizdo.
Vis dėlto EUIPO trečioji apeliacinė taryba ginčijamame sprendime patikrino ginčijamo dizaino naujumą lygindama jį su šio sprendimo 23 punkte pateiktos iliustracijos centre esančios uždengiančiosios plokštelės dizainu, kuriuo
Group Nivelles
grindė savo prašymą pripažinti registraciją negaliojančia. Ši uždengiančioji plokštelė nėra dizainas, kurio pirmumu rėmėsi
Group Nivelles
. Iš to matyti, kad ginčijamo sprendimo 31 punkte nurodžiusi, jog „ankstesnį dizainą (D1) sudaro labai paprastas stačiakampis dušo sifonas, kurį sudaro uždengiančioji plokštelė, kurioje yra anga“, EUIPO trečioji apeliacinė taryba ginčijamą sprendimą grindė netiksliais argumentais, o to pakanka, kad būtų pateisintas Bendrojo Teismo sprendimas panaikinti tokį sprendimą.
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad dėl Bendrojo Teismo padarytos teisės klaidos, nurodytos šio sprendimo 72 punkte, skundžiamas sprendimas neturi būti panaikintas, nes jo rezoliucinė dalis tiek, kiek ja panaikinamas ginčijamas sprendimas, teisingai pagrįsta kitais teisiniais argumentais. Todėl EUIPO pirmasis ir antrasis pagrindai turi būti atmesti kaip nepriimtini.
Dėl ESS nurodyto pirmojo pagrindo, susijusio su tuo, kad skundžiamo sprendimo 115–123 punktuose pažeistas Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punktas, siejamas su šio reglamento 5 straipsniu ir 7 straipsnio 1 dalimi, ir minėto reglamento 10, 19 straipsniai ir 36 straipsnio 6 dalis
Šalių argumentai
Remdamasi pirmuoju pagrindu ESS pirmiausiai nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punktą, siejamą su šio reglamento 7 straipsnio 1 dalimi, kai nusprendė, kad ankstesnis dizainas, pritaikytas kitokiame gaminyje nei tas, su kuriuo susijęs vėlesnis dizainas, arba panaudotas tokiam gaminiui, iš esmės yra tinkamas tam, kad pagal minėto reglamento 5 straipsnį būtų vertinamas šio vėlesnio dizaino naujumas ir kad pagal minėto straipsnio formuluotę dizainas negali būti laikomas nauju, jeigu tapatus dizainas anksčiau tapo prieinamas visuomenei, neatsižvelgiant į gaminį, kuriam tas ankstesnis dizainas buvo pritaikytas arba skirtas panaudoti.
ESS mano, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 119 punkte, minėtame 7 straipsnyje įtvirtintos taisyklės susijusios tik su to paties sektoriaus gaminių arba to paties pobūdžio ir tos pačios paskirties gaminių naujumu ir individualiomis savybėmis.
ESS mano, kad nei 1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/71/EB dėl teisinės dizaino apsaugos (
OL L 289, 1998, p. 28
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 21 t., p. 120), nei Reglamento Nr. 6/2002 parengiamieji darbai neleidžia daryti išvados, kad dizaino, kurį galima pritaikyti skirtingiems gaminiams, turintiems skirtingą praktinę funkciją, naudojimo prielaida buvo svarbi rengiant šį reglamentą. Taigi skundžiamo sprendimo 122 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad „atitinkama sritis“ pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalį nėra vien tik gaminio, kuriam ginčijamas dizainas pritaikytas arba kuriam skirtas panaudoti, sritis. Iš tikrųjų tokiu atveju minėtas dizainas galėtų apimti visas sritis, kuriose jis galėtų būti panaudotas, net ir tas, kurios visiškai nesusijusios su sritimi, kurioje šalis, prašanti dizaino apsaugos, ketina jį panaudoti.
ESS nurodo, jog tam, kad sritis būtų laikoma „atitinkama“, turi egzistuoti ryšys tarp dizaino ir gaminio ar gaminių, kuriems nagrinėjamas dizainas turėtų būti panaudotas; kalbama apie ryšį su gaminiais, nurodytais Bendrijos dizaino registracijos paraiškoje pagal Reglamento Nr. 6/2002 36 straipsnio 2 dalį.
Bendrojo Teismo pateikiamas platus „atitinkamos srities“ aiškinimas lemtų tai, kad „specialistai“, nurodomi Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalyje, apimtų asmenis, kurie laikomi žinančiais ne tik sritį, kuriai priskiriamas gaminys, kuriame ginčijamas dizainas turėtų būti pritaikytas arba panaudotas, bet ir kitas sritis, kurioms priskiriami gaminiai, kuriuose dizainas taip pat galėtų būti pritaikytas arba panaudotas. Todėl nerealu manyti, kad šie asmenys turi tokį žinių lygį.
ESS mano, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punktą, siejamą su to paties reglamento 5 straipsniu, kai skundžiamo sprendimo 115 ir 116 punktuose nusprendė, jog Bendrijos dizainas nelaikomas nauju pagal šio 5 straipsnio 1 dalį, jei tapatus dizainas buvo atskleistas visuomenei iki šioje nuostatoje nurodytų datų, net jeigu šis ankstesnis dizainas buvo skirtas pritaikyti arba panaudoti kitokiam gaminiui nei tas gaminys arba tie gaminiai, kurie pagal Reglamento Nr. 6/2002 36 straipsnio 2 dalį nurodyti registracijos paraiškoje.
Pagaliau ESS nurodo, kad skundžiamo sprendimo 115 ir 116 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 10, 19 straipsnius ir 36 straipsnio 6 dalį.
ESS mano, kad vertinant, ar dizainas sukuria skirtingą bendrą įspūdį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį ir 10 straipsnio 1 dalį, reikia remtis „informuoto vartotojo“ požiūriu. Tačiau informuoto vartotojo žinios yra ribotos, o tai daro įtaką individualių savybių vertinimui ir registruoto Bendrijos dizaino apsaugos apimčiai.
Šiuo klausimu ESS nurodo, kad skundžiamo sprendimo 115 ir 132 punktuose pateikti vertinimai prieštarauja vienas kitam. Iš tikrųjų minėtame 132 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad informuoto vartotojo žinios yra ribotos ir kad, jei informuotas gaminio vartotojas, atsižvelgiant į tai, kad identifikuotas susijęs gaminys, kuriame dizainas pritaikytas arba panaudotas, nežino ankstesnio gaminio, kuriame ankstesnis dizainas buvo pritaikytas arba panaudotas, šis ankstesnis dizainas negali trukdyti pripažinti vėlesnio dizaino individualių savybių. Tačiau, pirma, dizaino individualios savybės ir apsaugos apimtis yra dvi to paties medalio pusės ir, antra, net jeigu informuotas vartotojas žino ankstesnį gaminį, tai nebūtinai reiškia, kad į tokį žinojimą gali būti atsižvelgta vertinant dizaino, kuris pagal Reglamento Nr. 6/2002 36 straipsnio 2 dalį skirtas pritaikyti arba panaudoti kitame gaminyje, individualias savybes.
Group Nivelles
ir EUIPO mano, kad ESS pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Skundžiamo sprendimo 115–123 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad gaminio, kuriame ankstesnis dizainas pritaikytas arba panaudotas, pobūdis nedaro įtakos ginčijamo dizaino naujumo vertinimui pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį. Skundžiamo sprendimo 122 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad „atitinkama sritis“ pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalį nėra vien tik gaminio, kuriam ginčijamas dizainas pritaikytas arba panaudotas, sritis.
Kaip numatyta Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio 1 dalies b punkte, Bendrijos dizainas laikomas nauju, jeigu joks kitas tapatus dizainas netapo prieinamas visuomenei, registruoto Bendrijos dizaino atveju, „iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos“.
Dėl šios nuostatos formuluotės dizaino naujumas nepriklauso nuo gaminių, kuriuose jis gali būti pritaikytas arba panaudotas.
Be to, primintina, kad Reglamento Nr. 6/2002 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad Bendrijos dizaino registracijos teikiama apsauga saugo „bet kokį dizainą, kuris informuotam vartotojui nesudaro skirtingo bendro įspūdžio“.
Taigi reikia pažymėti, jog jeigu turi būti pritarta ESS pozicijai, kad dizaino apsauga priklauso nuo gaminio, kuriame šis dizainas pritaikytas arba panaudotas, pobūdžio, tokia apsauga apims tik konkrečiai sričiai priklausančius dizainus. Vis dėlto šios pozicijos negalima palaikyti.
Be to, kaip Bendrasis Teismas teisingai nusprendė skundžiamo sprendimo 115 punkte, iš Reglamento Nr. 6/2002 36 straipsnio 6 dalies ir 19 straipsnio 1 dalies matyti, jog registruotas Bendrijos dizainas suteikia jo savininkui išimtinę teisę naudoti aptariamą dizainą visų rūšių gaminiams, o ne tik registracijos paraiškoje nurodytam gaminiui.
Pagal minėto 36 straipsnio 6 dalį šio straipsnio 2 dalyje nurodyta informacija savaime neturi įtakos dizaino apsaugos apimčiai. Todėl ši informacija, kurią sudaro gaminių, kuriuose dizainas turi būti pritaikytas arba panaudotas, nurodymas, neturėtų apriboti šio dizaino apsaugos, kuri numatyta visų pirma Reglamento Nr. 6/2002 10 straipsnyje.
Dėl šio reglamento 19 straipsnio 1 dalies pažymėtina, kad nuoroda į „gaminį“, kuriame dizainas pritaikytas arba panaudotas, neleidžia manyti, kad Bendrijos dizaino apsauga skirta tik gaminiui, kuriame šis dizainas pritaikytas arba panaudotas.
Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 116 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 6/2002 10, 19 ir 36 straipsnių aiškinimą, Bendrijos dizainas neturi būti laikomas nauju, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio 1 dalį, jeigu identiškas dizainas visuomenei tapo prieinamas iki šioje nuostatoje nurodytos dienos, net jeigu šis ankstesnis dizainas skirtas pritaikyti arba panaudoti kitokiam gaminiui. Faktas, kad dizainui suteikta apsauga nėra skirta tik gaminiams, kuriuose jis skirtas pritaikyti arba panaudoti, neišvengiamai reiškia, kad, vertinant dizaino naujumą, neturi būti atsižvelgiama vien tik į tokius gaminius. Priešingu atveju, kaip tame pačiame punkte nurodė Bendrasis Teismas, vėlesnė Bendrijos dizaino registracija, atlikta nepaisant to, kad tapatus dizainas, skirtas pritaikyti arba panaudoti kitokiame gaminyje, anksčiau atskleistas visuomenei, leistų tokios vėlesnės registracijos turėtojui uždrausti minėtą dizainą net ir tam gaminiui, su kuriuo susijęs ankstesnis atskleidimas, o tai būtų absurdiška.
Priešingai, nei nurodo ESS, tokio aiškinimo nepaneigia Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalis.
Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje numatyta, kad, taikant šio reglamento 5 ir 6 straipsnius, dizainas laikomas tapusiu prieinamu visuomenei, jeigu jis buvo paskelbtas po registracijos ar kitaip arba eksponuotas, naudotas versle ar kitaip atskleistas iki šio reglamento 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose ir 6 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodytos dienos, išskyrus tuos atvejus, kai šie įvykiai negalėjo pagrįstai tapti įprastu būdu žinomi Sąjungoje veikiantiems atitinkamos srities specialistams.
Taigi iš Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio formuluotės matyti, kad pagal šią nuostatą prieinamumo visuomenei buvimas priklauso tik nuo faktinių tokio atskleidimo aplinkybių, o ne nuo gaminio, kuriame šis dizainas skirtas pritaikyti arba panaudoti.
Be to, minėtoje nuostatoje įtvirtinta taisyklė, pagal kurią vienos iš joje nurodytų aplinkybių susiklostymas laikomas dizaino atskleidimu visuomenei; ši taisyklė netaikoma tada, kai, esant įprastai prekybos praktikai, faktų, kuriais siekiama pagrįsti atskleidimo buvimą, pagrįstai negali žinoti Sąjungoje veikiantys atitinkamos srities specialistai. Žodžiai „atitinkamos srities specialistai“ vartojami tik išimties atveju, todėl turi būti aiškinami siaurai.
Siekiant apibrėžti šios išimties apimtį, reikia nurodyti, kaip tai daro Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 120 punkte, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę dėl Pasiūlymo priimti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą dėl Bendrijos dizaino (
OL C 388, 1994, p. 9
), kurios 3.1.4 punkte esantis pasiūlymas buvo perkeltas į Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnį. Minėtos nuomonės 3.1.2 punkte nurodoma, kad taip suformuluotą nuostatą, susijusią su Bendrijos dizaino naujumo vertinimu, būtų sunku taikyti daugelyje sričių, ypač tekstilės pramonės srityje. Tame pačiame punkte pažymima, kad dažnai padirbtų prekių pardavėjai gauna fiktyvias pažymas, kuriose patvirtinama, kad ginčijamas dizainas anksčiau jau buvo sukurtas trečiojoje valstybėje. Tos pačios nuomonės 3.1.3 punkte daroma išvada, kad tokiomis sąlygomis dizainas turi tapti prieinamas suinteresuotiesiems asmenims Sąjungoje iki atitinkamos datos.
Taigi iš Reglamento Nr. 6/2002 parengiamųjų darbų matyti, kad šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies, kurioje išvardyti atvejai arba aplinkybės, kurie negali būti laikomi atskleidimu visuomenei, numatyta išimtis skirta tam, kad tokiu atskleidimu nebūtų laikomi sunkiai patikrinami faktai, tariamai įvykę trečiosiose valstybėse, o ne tam, kad būtų atskirtos skirtingos veiklos sritys Sąjungoje, ir ne tam, kad atskleidimu visuomenei būtų laikomi su tam tikra veiklos sritimi susiję faktai, kurių kitos veiklos srities specialistai Sąjungoje pagrįstai negalėtų žinoti.
Taigi skundžiamo sprendimo 122 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad „atitinkama sritis“ pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalį nėra vien tik gaminio, kuriam ginčijamas dizainas pritaikytas arba panaudotas, sritis.
Todėl Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 123 punkte nusprendė, kad ankstesnis dizainas, pritaikytas arba panaudotas gaminiui, kuris skiriasi nuo to, su kuriuo susijęs vėlesnis dizainas, iš principo yra svarbus vertinant šio vėlesnio dizaino naujumą pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį. Iš tikrųjų šio straipsnio formuluotėje atmetama tai, kad dizainas gali būti laikomas nauju, jeigu tapatus dizainas anksčiau yra tapęs prieinamas visuomenei, nesvarbu, kokiam gaminiui šis ankstesnis dizainas buvo pritaikytas ar panaudotas.
Todėl ESS nurodytą pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ESS nurodyto antrojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 6/2002 61 straipsnio pažeidimu
Remdamasi antruoju pagrindu ESS nurodo, kad Bendrasis Teismas peržengė teisėtumo kontrolės ribas ir pažeidė Reglamento Nr. 6/2002 61 straipsnį, kai skundžiamo sprendimo 137 punkto paskutiniame sakinyje nurodė, kad, „priešingai, nei, atrodo, mano [ESS], tai[, kad uždengiančiosios plokštelės tinka naudoti pramonėje], nereiškia, kad [jos] negali būti naudojam[os] ir kitose vietose, visų pirma dušuose, kur [jos] paprastai turėtų atlaikyti mažesnius svorius“.
Tačiau EUIPO trečioji apeliacinė taryba nepriėmė sprendimo nei dėl
Blücher
kataloguose pateiktų svorio klasių ar jų reikšmės, nei dėl jų reikšmingumo vertinant dizaino naujumą ar individualias savybes. ESS priduria, kad skundžiamo sprendimo 137 punkto paskutinis sakinys yra nereikalingas, kad būtų prieita prie išvados, kurią padarė Bendrasis Teismas, o tai matyti iš šio sprendimo 138 punkto, kuris prasideda žodžiais „vis dėlto“.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad šį antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą. Skundžiamo sprendimo 138 punktas, kuriame pateikta Bendrojo Teismo išvada dėl EUIPO trečiosios apeliacinės tarybos klaidos, pradedamas žodžiais „vis dėlto“, o tai rodo, kad skundžiamo sprendimo 137 punkto
in fine
pateiktas vertinimas yra perteklinis, kaip, be kita ko, savo rašytiniuose dokumentuose pripažino ESS.
Be to, reikia pažymėti, kad toks vertinimas neturėtų būti laikomas pagrindžiančiu išvadą, prie kurios Bendrasis Teismas priėjo savo sprendimo 138 ir 139 punktuose, pagal kurią EUIPO trečioji apeliacinė taryba padarė klaidą, kai šio sprendimo 23 punkte pateiktos iliustracijos centre esančią uždengiančiąją plokštelę pavadino „dušo sifonu“.
Todėl ESS nurodytas antrasis pagrindas turėtų būti atmestas.
Dėl EUIPO nurodyto trečiojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 6/2002 25 straipsnio 1 dalies b punkto, siejamo su šio reglamento 6 ir 7 straipsniais, pažeidimu
Šalių argumentai
Remdamasi trečiuoju pagrindu EUIPO iš esmės nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 131 ir 132 punktuose nusprendė, kad, tikrinant ginčijamo dizaino individualias savybes, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, gaminių, susijusių su lyginamais dizainais, pobūdis daro įtaką atitinkamo informuoto naudotojo galimybei žinoti ankstesnį dizainą.
Visų pirma EUIPO mano, kad jeigu ankstesnis dizainas atskleistas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnį, jis turi būti lyginamas su vėlesniu dizainu. Faktas, kad atskleidimo patikrinimas apima „atitinkamos srities specialistus“, nedaro įtakos šiai išvadai. EUIPO tvirtina, kad šis 7 straipsnis susijęs su teisine fikcija, pagal kurią bet kuris „visuomenei atskleistas“ dizainas yra žinomas tiek atitinkamo sektoriaus, susijusio su ankstesniu dizainu, specialistams, tiek ir informuotiems atitinkamos rūšies gaminių, susijusių su ginčijamu dizainu, naudotojams. Tokį teiginį patvirtina minėto 7 straipsnio 1 dalyje vartojamų žodžių „prieinamas visuomenei“ bendras pobūdis.
Nuoroda „atitinkamos srities specialistai“ taptų svarbi tik jei būtų nukrypta nuo taisyklės, pagal kurią bet koks dizaino padarymas prieinamo visuomenei laikomas tinkamu atskleidimu. Ankstesnio dizaino atskleidimas būtų neveiksmingas, jei būtų įrodyta, kad atitinkamos srities specialistas neturėjo jokios galimybės susipažinti su tokiu atskleidimu. Nuoroda „atitinkamos srities specialistai“ tik pabrėžiamas išskirtinis atskleidimo pobūdis, tačiau nepripažįstamas jo teisinis poveikis.
Dėl Bendrojo Teismo siūlomo aiškinimo reikia pasakyti, kad iš prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikusio asmens būtų reikalaujama įrodyti du atskleidimus: pirmąjį – „atitinkamos srities specialistams“ ir antrąjį – gaminio, su kuriuo susijęs ginčijamas dizainas, rūšies naudotojams. Toks reikalavimas lemtų papildomą sąlygą, kuri nesuderinama nei su Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalies tekstu, nei su esme. EUIPO mano, kad prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo turi įrodyti tik dizaino atskleidimą visuomenei, o ne tai, ar specialistai realiai žinojo apie tokį atskleidimą, ir kad informuoti naudotojai žinojo gaminius, susijusius su ankstesniu dizainu.
Pagaliau EUIPO nurodo, kad sąvoka „atskleidimas“ pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnį turi būti aiškinama taip, kad ji lemia Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnio, susijusio su naujumu, arba šio reglamento 6 straipsnio, susijusio su individualiomis savybėmis, taikymą. Reikalavimas per minėtame 6 straipsnyje numatytą patikrinimą pateikti papildomą įrodymą, kad informuota visuomenė, susijusi su ginčijamu dizainu, žino ankstesnį dizainą, galėtų lemti tai, kad būtų pripažintos dizaino individualios savybės, net jeigu jis nebūtų naujas, o tai būtų nenuoseklu.
Tokiomis aplinkybėmis EUIPO nurodo, kad šiuo atveju Bendrasis Teismas neturėtų nurodyti EUIPO trečiajai apeliacinei tarybai patikrinti, ar „dušo sifonų“ naudotojai gali žinoti įmonės
Blücher
siūlomą griovelį vandeniui nutekėti.
Group Nivelles
prašo atmesti EUIPO nurodytą trečiąjį pagrindą.
Jungtinė Karalystė, kuri įstojo į bylą C‑405/15 P palaikyti EUIPO reikalavimų, mano, kad EUIPO nurodytas trečiasis pagrindas yra pagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl gaminio, kuriame dizainas pritaikytas arba panaudotas, identifikavimo svarbumo tikrinant šio dizaino individualias savybes, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, skundžiamo sprendimo 129 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad naudotojas, į kurį reikia atsižvelgti, yra gaminio, kuriame pritaikytas arba panaudotas šis dizainas, naudotojas. Skundžiamo sprendimo 131 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad negalima atmesti fakto, jog informuotas gaminio, kuriam konkretus dizainas panaudotas arba pritaikytas, naudotojas turi žinių ir apie esamus dizainus, susijusius su kitokiais gaminiais, net jeigu prielaida dėl tokių žinių negali būti daroma automatiškai.
Todėl skundžiamo sprendimo 132 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad gaminio, kuriam ankstesnis dizainas panaudotas arba pritaikytas ir kuriuo remiamasi ginčijant vėlesnio dizaino individualias savybes pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį, identifikavimas yra svarbus šiam vertinimui. Iš tikrųjų, Bendrojo Teismo nuomone, identifikuojant atitinkamą gaminį gali būti nustatyta, ar informuotas gaminio, kuriam vėlesnis dizainas panaudotas arba pritaikytas, naudotojas žino ankstesnį dizainą. Minėtame punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad tik tada, kai ši sąlyga įvykdyta, šis ankstesnis dizainas gali kliudyti pripažinti vėlesnio dizaino individualias savybes.
Skundžiamo sprendimo 133 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad nors konkretaus gaminio, kuriam pritaikytas arba panaudotas ankstesnis dizainas, kuriuo grindžiamas prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia, identifikavimas nesvarbus vertinant ginčijamo dizaino naujumą pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 straipsnį, jis svarbus vertinat pastarojo dizaino individualias savybes pagal šio reglamento 6 straipsnį.
Šiuo klausimu EUIPO neginčija, kad gaminių, kuriuose lyginami dizainai pritaikyti arba naudojami, pobūdžio skirtumai gali daryti įtaką bendram įspūdžiui, kurį jos sukelia informuotam ginčijamo dizaino naudotojui. Konkrečiai EUIPO mano, kad gaminių, susijusių su lyginamais dizainais, naudojimo sąlygos yra svarbios ir prireikus gali daryti įtaką informuotam naudotojui daromam bendram įspūdžiui.
Vis dėlto EUIPO mano, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 131 ir 132 punktuose nusprendė, kad gaminių, kuriuose lyginami dizainai yra pritaikyti arba kuriuose jie naudojami, pobūdis daro įtaką informuoto gaminio, kuriame vėlesnis dizainas pritaikytas arba panaudotas, vartotojo galimybei žinoti ankstesnį dizainą ir kad tik tada, kai ši žinojimo sąlyga įvykdyta, pastarasis dizainas gali sutrukdyti pripažinti vėlesnio dizaino individualumą.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį dizainas laikomas turinčiu individualių savybių, jeigu jo bendras įspūdis informuotam vartotojui skiriasi nuo bendro įspūdžio, kurį tokiam vartotojui padaro bet koks kitas dizainas, kuris tapo prieinamas visuomenei. Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad informuoto vartotojo sąvoką, kuri neapibrėžta šiame reglamente, galima suprasti kaip apibrėžiančią ne vidutiniškai dėmesingą, bet dėl turimos asmeninės patirties arba dėl gerų aptariamo sektoriaus žinių ypač pastabų vartotoją (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 20 d. Sprendimo PepsiCo / Grupo Promer Mon Graphic,
C‑281/10 P
,
EU:C:2011:679
,
punktą).
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją apibūdinimas „informuotas“ leidžia manyti, kad vartotojas, kuris nėra dizaineris ar technologijų ekspertas, žino įvairių atitinkamame sektoriuje esančių dizainų, turi tam tikrų žinių apie tokiems dizainams paprastai būdingus elementus ir kad dėl domėjimosi atitinkamais gaminiais jo pastabumas, kai juos naudoja, yra santykinai didelis (2011 m. spalio 20 d. Sprendimo PepsiCo / Grupo Promer Mon Graphic,
C‑281/10 P
,
EU:C:2011:679
,
punktas).
Tačiau informuoto vartotojo sąvoka neturi būti aiškinama taip, kad tik tada, kai šis vartotojas žino ankstesnį dizainą, šis ankstesnis dizainas gali trukdyti pripažinti vėlesnio dizaino individualias savybes. Toks aiškinimas nesuderinamas su Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsniu.
Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad pagal Reglamento Nr. 6/2002 5 ir 6 straipsnius lyginti vieną dizainą su kitu, kad būtų konstatuotas pirmojo iš jų naujumas ir individualios savybės, reikia tik tada, jei antrasis buvo atskleistas visuomenei.
Jei dizainas laikomas atskleistu visuomenei, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalį, toks atskleidimas galioja tiek dizaino, su kuriuo atskleistasis dizainas lyginamas, naujumo, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 5 straipsnį, tiek ir pirmojo dizaino individualių savybių, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 6 straipsnį, vertinimui.
Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 98–103 punktų, „atitinkama sritis“ pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalį nėra vien tik gaminio, kuriam ginčijamas dizainas pritaikytas arba panaudotas, sritis.
Skundžiamo sprendimo 132 punkte Bendrasis Teismas atliko vertinimą, pagal kurį, tikrinant dizaino individualias savybes, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnio 1 dalį, reikalaujama, kad ankstesnis dizainas, kurio atskleidimas visuomenei jau buvo įrodytas, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalį, būtų žinomas informuotam ginčijamo dizaino vartotojui.
Tačiau iš minėto 7 straipsnio 1 dalies negalima daryti išvados, kad būtina, jog vartotojas, informuotas apie gaminį, kuriame pritaikytas arba panaudotas ginčijamas dizainas, žinotų ankstesnį dizainą, jei šis pritaikytas arba panaudotas gaminyje, priskiriamame prie kitokios pramonės srities nei ta, su kuria susijęs ginčijamas dizainas.
Remiantis skundžiamo sprendimo 132 punkte pateiktu Bendrojo Teismo vertinimu, prašymą pripažinti ginčijamo dizaino registraciją negaliojančia pateikęs asmuo turi įrodyti ne tik ankstesnio dizaino atskleidimą visuomenei, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalį, bet ir tai, kad visuomenė, informuota apie dizainą, kurio registracijos galiojimas ginčijamas, žino šį ankstesnį dizainą.
Taip reikalaujama įrodyti du atskleidimus: pirmąjį – „atitinkamos srities specialistams“ ir antrąjį – gaminio, su kuriuo susijęs ginčijamas dizainas, rūšies vartotojams. Toks reikalavimas, kuris yra ne tik nesuderinamas su šio sprendimo 129 punkte pateiktu žodžių junginiu „atitinkama sritis“ aiškinimu, bet ir numato papildomą sąlygą, kuri neatitinka nei Reglamento Nr. 6/2002 7 straipsnio 1 dalies teksto, nei esmės ir yra nesuderinama su iš šio reglamento 10 straipsnio 1 dalies išplaukiančiu principu, pagal kurį Bendrijos dizaino teikiama apsauga saugo „bet kokį dizainą“, kuris informuotam vartotojui nesudaro skirtingo bendro įspūdžio.
Iš to matyti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 132 punkte reikalavo, kad informuotas ginčijamo dizaino vartotojas žinotų gaminį, kuriame ankstesnis dizainas pritaikytas arba panaudotas.
Todėl reikia nurodyti, kad šie tvirtinimai, pateikti skundžiamo sprendimo 132 punkte, yra dalis analizės, kuria remdamasis minėto sprendimo 124 ir 133 punktuose Bendrasis Teismas priėjo prie išvados, kad atitinkama sritis yra svarbi vertinant dizaino individualias savybes, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 6 straipsnį. Šios išvados EUIPO neginčijo savo apeliaciniame skunde.
Tai reiškia, kad trečiasis EUIPO nurodytas pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti ESS ir EUIPO apeliacinius skundus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Šiuo atveju, kalbant apie bylą C‑361/15 P, kadangi
Group Nivelles
ir EUIPO reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš ESS, o ši pralaimėjo bylą, jai nurodoma padengti savo pačios bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos
Group Nivelles
ir EUIPO patirtos bylinėjimosi išlaidos.
Kalbant apie bylą C‑405/15 P, kadangi
Group Nivelles
reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš EUIPO ir ši pralaimėjo bylą, jai nurodoma padengti savo pačios bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos
Group Nivelles
patirtos bylinėjimosi išlaidos. Be to, kadangi ESS reikalavo tik to, kad iš EUIPO būtų priteistos su trečiuoju pagrindu susijusios bylinėjimosi išlaidos, ir kadangi EUIPO pralaimėjo bylą, iš jos turi būti priteisiama trečdalis byloje C‑405/15 P ESS patirtų bylinėjimosi išlaidų; kitus du trečdalius padengia ESS.
Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalyje, taip pat taikomoje apeliaciniam procesui pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, numatyta, kad į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas.
Šiuo atveju byloje C‑405/15 P Jungtinė Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinius skundus bylose C‑361/15 P ir C‑405/15 P.

2.
Easy Sanitary Solutions BV
padengia byloje C‑361/15 P savo pačios,
Group Nivelles NV
ir Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) patirtas bylinėjimosi išlaidas.

3.
EUIPO padengia byloje C‑405/15 P savo pačios ir
Group Nivelles NV
patirtas bylinėjimosi išlaidas.

4.
EUIPO padengia trečdalį byloje C‑405/15 P
Easy Sanitary Solutions BV
patirtų bylinėjimosi išlaidų; kitus du trečdalius padengia
Easy Sanitary Solutions BV
.

5.
Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia byloje C‑405/15 P patirtas savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.