CELEX: 62019TJ0259
Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik
Restriktiva åtgärder mot Syrien
Frysning av tillgångar
Oriktig bedömning
Proportionalitet
Rätt till egendom
Rätt att utöva ekonomisk verksamhet
Maktmissbruk
Motiveringsskyldighet
Rätt till försvar
Rätt till en rättvis rättegång
Rätt till ett effektivt rättsligt skydd

)
Bakgrund till tvisten och omständigheter som inträffat efter det att talan väckts
[
utelämnas
]
Genom rådets genomförandebeslut (Gusp) 2019/87 av den 21 januari 2019 om genomförande av beslut 2013/255 (
EUT L 18 I, 2019, s. 13
) och genom rådets genomförandeförordning (EU) 2019/85 av den 21 januari 2019 om genomförande av förordning nr 36/2012 (
EUT L 18 I, 2019, s. 4
) (nedan tillsammans kallade de ursprungliga rättsakterna), fördes sökandeföretaget in på rad 73 i tabell B i förteckningarna över personer, enheter och organ som omfattas av de restriktiva åtgärderna i bilaga I till beslut 2013/255 och i bilaga II till förordning nr 36/2012 (nedan tillsammans kallade förteckningarna i fråga), med följande motivering:
”Aman [Dimashq] är ett samriskföretag värt 18,9 miljoner USD mellan Damascus Cham [Holding] och Aman Group. Genom sin medverkan i lyxprojektet Marota City som stöds av regimen stöder och/eller gynnas Aman [Dimashq] av den syriska regimen.”
[
utelämnas
]
Genom skrivelse av den 26 mars 2019 invände sökandeföretagets ombud mot upptagandet av företaget i förteckningarna i fråga och begärde att rådet skulle lämna ut de handlingar som låg till grund för upptagandet. Genom skrivelser av den 2 och den 12 april 2019 upprepade sökandeföretagets ombud begäran till rådet för att få tillgång till de handlingar som låg till grund för upptagandet av sökandeföretaget i förteckningarna i fråga innan ansökan ingavs i förevarande mål.
Genom skrivelse av den 13 maj 2019 meddelade rådet för det första sökandeföretagets ombud att deras yttranden inte var av sådan art att de kunde påverka beslutet att uppta sökandeföretaget i förteckningarna i fråga. För det andra översände rådet handlingen med referensnummer WK 54/2019 INIT, daterad den 28 februari 2019, vilken innehöll bevisning till stöd för skälen till nämnda upptagande.
Den 17 maj 2019 antog rådet beslut (Gusp) 2019/806 om ändring av beslut 2013/255 (
EUT L 132, 2019, s. 36
), genom vilket tillämpningen av sistnämnda beslut förlängdes till och med den 1 juni 2020. Samma dag antog rådet även genomförandeförordning (EU) 2019/798 om genomförande av förordning nr 36/2012 (
EUT L 132, 2019, s. 1
) (nedan gemensamt kallade 2019 års rättsakter om upprätthållande).
[
utelämnas
]
Förfarandet och parternas yrkanden
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 15 april 2019 väckte sökandeföretaget förevarande talan om ogiltigförklaring av de ursprungliga rättsakterna, i den del de avser sökandeföretaget.
Genom särskild handling som inkom till tribunalens kansli den 30 juli 2019 justerade sökandeföretaget, med stöd av artikel 86 i tribunalens rättegångsregler, sin talan på så sätt att den även avser ogiltigförklaring av 2019 års rättsakter om upprätthållande, i den del dessa rättsakter avser sökandeföretaget. Sökandeföretaget upprepade de yrkanden som hade framställts i ansökan.
Den 8 augusti 2019 inkom rådet med sitt svaromål och yttranden över den första inlagan om justering av talan till tribunalens kansli.
Repliken gavs in den 1 oktober 2019.
Genom beslut av den 17 oktober 2019 beslutade tribunalens ordförande, med tillämpning av artikel 27.3 i rättegångsreglerna, att målet skulle tilldelas en ny referent, som tjänstgör på fjärde avdelningen.
Dupliken gavs in den 8 januari 2020.
Den skriftliga delen av förfarandet avslutades den 8 januari 2020.
Som en åtgärd för processledning enligt artikel 89.3 a och d i rättegångsreglerna anmodade tribunalen, den 23 juli 2020, parterna att besvara ett antal frågor och att inkomma med vissa handlingar. Parterna besvarade frågorna och efterkom anmodan om att inkomma med handlingar inom den föreskrivna fristen.
Genom särskild handling som inkom till tribunalens kansli den 13 augusti 2020 justerade sökandeföretaget, med stöd av artikel 86 i rättegångsreglerna, talan en andra gång, så att den även avser ogiltigförklaring av 2020 års rättsakter om upprätthållande, i den del dessa rättsakter avser företaget. Sökandeföretaget upprepade också de yrkanden som hade framställts i ansökan och i den första inlagan om justering av talan samt framförde nya argument.
Som en åtgärd för processledning enligt artikel 89.3 d i rättegångsreglerna begärde tribunalen den 30 september 2020 att rådet skulle förete en handling. Rådet efterkom anmodan om ingivande av en handling inom den föreskrivna fristen. Sökandeföretaget yttrade sig inte över rådets svar på denna åtgärd för processledning.
Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 21 oktober 2020, vid vilken rådet även yttrade sig över den andra inlagan om justering av talan. Rådet hänvisade särskilt till de grunder och argument som hade anförts i svaromålet och dupliken.
Sökandeföretaget har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara de ursprungliga rättsakterna, 2019 års rättsakter om upprätthållande och 2020 års rättsakter om upprätthållande (nedan tillsammans kallade de angripna rättsakterna) i den del de avser sökandeföretaget, och
–
förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.
Rådet har yrkat att tribunalen ska,
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökandeföretaget att ersätta rättegångskostnaderna,
–
i andra hand, för det fall tribunalen ogiltigförklarar de angripna rättsakterna i den del de avser sökandeföretaget, förordna om att verkningarna av genomförandebeslut 2019/87 samt besluten 2019/806 och 2020/719 ska bestå i de delar som rör sökandeföretaget till dess att ogiltigförklaringen av genomförandeförordningarna 2019/85, 2019/798 och 2020/716, i den del de avser sökandeföretaget, får rättsverkningar.
Rättslig bedömning
[
utelämnas
]
Den sjätte grunden: Åsidosättande av rätten till försvar, rätten till en rättvis rättegång och rätten till ett effektivt rättsligt skydd
Sökandeföretaget har i huvudsak gjort gällande att de angripna rättsakterna innebär ett åsidosättande av företagets rätt till försvar och rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 48.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och artikel 6.3 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950, eftersom rådet inte hörde sökandeföretaget innan rättsakterna antogs. Dessutom har sökandeföretagets rätt till ett effektivt rättsligt skydd enligt artikel 47 i stadgan åsidosatts.
Sökandeföretaget har i detta avseende för det första gjort gällande att dess rätt till försvar inte har kunnat utövas på ett ändamålsenligt sätt, med hänsyn till att sökandeföretaget inte bereddes tillfälle att yttra sig innan de angripna rättsakterna antogs. Sökandeföretaget har närmare bestämt hävdat att rätten att yttra sig innebär att sökandeföretaget skulle ha beretts tillfälle att framföra sina synpunkter på huruvida de påstådda omständigheterna verkligen förelåg och var relevanta samt sina synpunkter på den bevisning som hade åberopats mot företaget innan den omtvistade åtgärden vidtogs. Enligt sökandeföretaget förelåg det inte heller någon brådska eller någon risk för att företaget skulle äventyra åtgärdens effektivitet genom att höras innan de angripna rättsakterna antogs, samtidigt som den förlust som drabbade sökandeföretaget efter antagandet av nämnda rättsakter var säker och förutsebar. Rådet nekade avsiktligt sökandeföretaget tillgång till de handlingar i ärendet som syftar till att styrka upptagandet av sökandeföretaget i förteckningarna i fråga och har följaktligen åsidosatt sökandeföretagets rätt till försvar.
För det andra har sökandeföretaget hävdat att det, med stöd av sin rätt till ett effektivt domstolsskydd, begärde att rådet så snart som möjligt skulle bevilja företaget tillgång till alla uppgifter och till alla handlingar som låg till grund för antagandet av de ursprungliga rättsakterna i den del de avser sökandeföretaget. Innan sökandeföretaget väckte förevarande talan erhöll sökandeföretaget inte någon bevisning i målet avseende företaget, trots att sökandeföretaget hade begärt detta hos rådet den 26 mars 2019, och därefter upprepat sin begäran vid två tillfällen, nämligen den 2 och den 12 april 2019. Sökandeföretaget har gjort gällande att den omständigheten att bevisningen i målet rörande sökandeföretaget inte överlämnades visar att rådet, innan det antog de ursprungliga rättsakterna, inte förfogade över någon handling eller materiell bevisning till stöd för motiveringen i dessa rättsakter, trots att rådet var skyldigt att utreda och dokumentera ärendet innan det beslutade att införa restriktiva åtgärder. Sökandeföretaget har tillagt att den omständigheten att handling WK 54/2019 INIT delgavs sökandeföretaget efter det att förevarande talan hade väckts vittnar om att handlingen upprättades på ett konstlat sätt specifikt för nämnda tvist. Skälen för att ta upp sökandeföretaget i förteckningarna i fråga saknar således grund och är därmed rättsstridiga. Vid förhandlingen hävdade sökandeföretaget att rådet hade översänt handling WK 54/2019 INIT för sent, även om ansökan i förevarande fall redan hade inkommit.
Rådet har bestritt sökandeföretagets argument.
Tribunalen erinrar om att rätten till försvar bland annat innefattar en rätt att bli hörd och en rätt att få tillgång till handlingarna i ärendet, med förbehåll för berättigade intressen vad avser sekretess vilka anges i artikel 41.2 a och b i stadgan (se dom av den 18 juli 2013, kommissionen m.fl./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P och C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Rätten till ett effektivt domstolsskydd, som bekräftas i artikel 47 i stadgan, kräver dessutom att den berörda personen måste ha möjlighet att få kännedom om de skäl som ligger till grund för det beslut som fattats rörande honom eller henne, antingen genom att läsa själva beslutet eller genom att på begäran underrättas om skälen för beslutet, vilket inte påverkar den rätt som den behöriga domstolen har att kräva att den aktuella myndigheten redovisar sina skäl. Detta är nödvändigt för att den berörda ska kunna ta till vara sina rättigheter under bästa möjliga förutsättningar och, med kännedom om samtliga omständigheter, kunna avgöra huruvida det finns anledning att väcka talan vid behörig domstol samt för att behörig domstol fullt ut ska kunna genomföra laglighetskontrollen av det aktuella beslutet (se dom av den 18 juli 2013, kommissionen m.fl./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P och C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
och där angiven rättspraxis, dom av den 21 januari 2016, Makhlouf/rådet,
T‑443/13
, ej publicerad,
EU:T:2016:27
, punkt
).
Artikel 52.1 i stadgan tillåter emellertid begränsningar i utövandet av de rättigheter som anges i den, förutsatt att den berörda begränsningen inte strider mot det väsentliga innehållet i den grundläggande rättigheten i fråga, och att den, i enlighet med proportionalitetsprincipen, är nödvändig och faktiskt svarar mot de mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen (se dom av den 18 juli 2013, kommissionen m.fl./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P och C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Ett påstående om kränkning av rätten till försvar och rätten till ett effektivt domstolsskydd måste slutligen prövas mot bakgrund av de specifika omständigheterna i varje enskilt fall, framför allt den aktuella rättsaktens beskaffenhet, det sammanhang i vilket den antagits och rättsreglerna på det aktuella området (se dom av den 18 juli 2013, kommissionen m.fl./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P och C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
och där angiven rättspraxis).
[
utelämnas
]
Vad för det första gäller den första invändningen om att sökandeföretaget inte hördes innan de angripna rättsakterna antogs och att dess rätt till försvar inte har kunnat utövas på ett ändamålsenligt sätt, erinrar tribunalen om att unionsdomstolen skiljer mellan ett beslut genom vilket en persons namn för första gången förs upp i en förteckning över personer som omfattas av restriktiva åtgärder, å ena sidan, och efterföljande beslut genom vilka nämnda uppförande behålls, å andra sidan (dom av den 30 april 2015, Al-Chihabi/rådet,
T‑593/11
,
EU:T:2015:249
, punkt
).
[
utelämnas
]
Vad för det andra gäller 2019 års rättsakter om upprätthållande och 2020 års rättsakter om upprätthållande, ska det erinras om att när det gäller rättsakter enligt vilka namnet på en person eller enhet som redan finns med i förteckningar om vidtagande av restriktiva åtgärder ska behållas i dessa, behövs inte längre någon överraskningseffekt för att säkerställa åtgärdernas effektivitet. Berörda personer eller enheter ska således i princip underrättas om de uppgifter som anförs mot dem, samt beredas möjlighet att yttra sig, innan ett sådant beslut antas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 december 2011, Frankrike/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, punkt
).
Domstolen har i detta avseende understrukit att det skydd som ges genom kravet på underrättelse om uppgifter som anförs mot den berörda och vederbörandes rätt att lämna synpunkter före antagandet av ett sådant beslut som det omtvistade – vilket medför att restriktiva åtgärder genomförs – är grundläggande och nödvändigt för rätten till försvar. Detta gäller särskilt eftersom åtgärder av detta slag har en betydande inverkan på berörda personers och gruppers fri- och rättigheter (dom av den 21 december 2011, Frankrike/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, punkt
).
Regeln att den som är mottagare av ett beslut som går denna emot ska ges möjlighet att yttra sig innan beslutet antas syftar nämligen till att bereda den berörda myndigheten tillfälle att på ett meningsfullt sätt beakta samtliga relevanta uppgifter. Denna regel har, för att säkerställa ett verkningsfullt skydd för mottagaren, särskilt till syfte att vederbörande ska kunna rätta till fel eller göra gällande uppgifter avseende sin personliga situation som ger stöd för att beslutet ska fattas eller att det inte ska fattas, eller för att det ska ges ett visst innehåll (dom av den 21 december 2011, Frankrike/People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, punkt
).
När beslutet att låta den berörda personen eller enheten kvarstå i en förteckning över personer eller enheter som omfattas av restriktiva åtgärder grundar sig på samma skäl som dem som låg till grund för antagandet av den ursprungliga rättsakten, utan att några nya omständigheter har anförts mot denna person eller enhet, är rådet emellertid inte skyldigt att, för att iaktta personens eller enhetens rätt att yttra sig, på nytt underrätta personen/enheten om de omständigheter som läggs den berörda personen eller enheten till last (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 april 2016, Central Bank of Iran/rådet,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, punkterna
och
och där angiven rättspraxis). Det är däremot nödvändigt att informera om de omständigheter som läggs någon till last när det föreligger nya omständigheter genom vilka rådet på nytt uppdaterar informationen om den berörda personens eller enhetens personliga situation eller den politiska och säkerhetsmässiga situationen i det land mot vilket systemet med restriktiva åtgärder har antagits (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 februari 2020, Kande Mupompa/rådet,
T‑170/18
,
EU:T:2020:60
, punkt
).
I förevarande fall ska det, när det gäller 2019 års rättsakter om upprätthållande, erinras om att antagandet av dessa rättsakter, såsom påpekats i punkt 67 ovan, i princip ska föregås av ett meddelande om de omständigheter som läggs sökandeföretaget till last och en möjlighet för sökandeföretaget att yttra sig.
Det ska noteras att sökandeföretaget, genom en skrivelse av den 26 mars 2019 ingav en första ansökan om tillgång till handlingen som innehöll bevisning till stöd för skälen för att uppta sökandeföretaget i förteckningarna i fråga. Sökandeföretaget upprepade sin begäran den 2 och den 12 april 2019. Rådet biföll sökandeföretagets begäran den 13 maj 2019, det vill säga inom en månad och tre veckor efter den första ansökan om tillgång och fyra dagar innan 2019 års rättsakter om upprätthållande antogs.
Tribunalen erinrar om att rådet, på begäran av den berörda personen, är skyldigt att ge tillgång till samtliga administrativa icke konfidentiella handlingar och detta inom en rimlig tidsfrist (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 september 2013, Bank Kargoshaei m.fl./rådet,
T‑8/11
, ej publicerad,
EU:T:2013:470
, punkterna
och
).
Mot bakgrund av omständigheterna i förevarande fall anser tribunalen att rådet inte översände handling WK 54/2019 INIT inom en rimlig tidsfrist. Genom att översända nämnda handling till sökandeföretaget endast fyra dagar innan 2019 års rättsakter om upprätthållande antogs, gav rådet sökandeföretaget nämligen en alltför kort tidsperiod för att sökandeföretaget på ett ändamålsenligt sätt skulle kunna inkomma med eventuella synpunkter. Rådet har således inte säkerställt att sökandeföretaget har kunnat höras på ett ändamålsenligt sätt. Även om det antas att sökandeföretaget hade den tid som krävdes för att inkomma med sina synpunkter till rådet under den tid som återstod innan nämnda rättsakter antogs, kvarstod det för kort tid för att rådet med erforderlig omsorg skulle kunna analysera synpunkterna. Det grundläggande och väsentliga skyddet för rätten till försvar, det vill säga underrättelsen om de omständigheter som läggs den berörda till last och rätten att yttra sig över dessa omständigheter innan 2019 års rättsakter om upprätthållande antogs, såsom det erinrats om i den rättspraxis som anges i punkterna 67 och 69 ovan, undergrävdes således av att akten innehållande dessa uppgifter överlämnades för sent till sökandeföretaget.
Av detta följer att översändandet av de handlingar som innehåller den bevisning som åberopats till stöd för skälen för upptagande av sökandeföretaget i förteckningarna i fråga skedde för sent med beaktande av datumet för antagandet av 2019 års rättsakter om upprätthållande, vilket innebär att sökandeföretagets rätt till försvar har åsidosatts i detta avseende.
Av det ovan anförda följer emellertid inte att rådets sena överlämnande till sökandeföretaget av den bevisning som det erinrats om i punkt 74 ovan, innan rådet antog 2019 årsrättsakter om upprätthållande, medför att dessa rättsakter ska ogiltigförklaras. Det ankommer nämligen på unionsdomstolen, när det föreligger ett fel som berör rätten till försvar, att pröva huruvida det aktuella förfarandet, med hänsyn till de särskilda faktiska och rättsliga omständigheterna i det enskilda fallet, hade kunnat leda till ett annat resultat som en följd av att sökandeföretaget hade kunnat försvara sig bättre om detta fel inte hade förelegat (se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 september 2015, First Islamic Investment Bank/rådet,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, punkt
, dom av den 15 juni 2017, Kiselev/rådet,
T‑262/15
,
EU:T:2017:392
, punkt
, och dom av den 13 september 2018, VTB Bank/rådet,
T‑734/14
, ej publicerad,
EU:T:2018:542
, punkterna
och
).
I förevarande fall har sökandeföretaget inte förklarat vilka argument eller bevis som företaget skulle ha kunnat åberopa om det hade erhållit de ifrågavarande handlingarna tidigare, och sökandeföretaget har heller inte visat att sådana argument eller bevis hade kunnat leda till ett annat resultat i detta fall.
Följaktligen medför inte åsidosättandet av sökandeföretagets rätt till försvar, under omständigheterna i förevarande fall, att 2019 års rättsakter om upprätthållande ska ogiltigförklaras.
[
utelämnas
]
Sökandeföretagets första invändning kan således inte godtas.
Sökandeföretaget har i anda hand gjort gällande en andra invändning, enligt vilken rådet har åsidosatt sökandeföretagets rätt till ett effektivt domstolsskydd genom att inte ”tidigare” ge sökandeföretaget tillgång till de handlingar som innehåller de uppgifter och den bevisning som legat till grund för upptagandet av sökandeföretaget i de ursprungliga rättsakterna och 2019 års rättsakter om upprätthållande.
Sökandeföretaget har inledningsvis gjort gällande att underlåtenheten att i god tid lämna ut handlingarna i ärendet innehållande uppgifter och bevisning till stöd för beslutet att uppta och behålla företaget i förteckningarna i fråga visar att rådet, innan de ursprungliga rättsakterna antogs, inte förfogade över någon handling eller någon materiell bevisning till stöd för skälen för upptagandet.
I förevarande fall anges på första sidan i handling WK 54/2019 INIT, som innehåller den bevisning som åberopats till stöd för skälen för att uppta sökandeföretaget i förteckningarna i fråga, datumet den 28 februari 2019, medan de ursprungliga rättsakterna, genom vilka sökandeföretaget för första gången togs upp i nämnda förteckningar, antogs den 21 januari 2019. Med andra ord är första sidan i handling WK 54/2019 INIT daterad efter det att de ursprungliga rättsakterna antogs.
Som svar på de åtgärder för processledning som tribunalen vidtog för att fastställa att det förelåg bevisning när de ursprungliga rättsakterna antogs, har rådet hävdat att datumet den 28 februari 2019 anges i handling WK 54/2019 INIT på grund av ett tekniskt problem som hänger samman med att nämnda handling ingavs i de elektroniska arkiven den dagen. Enligt rådet ingick den bevisning som återfinns i handling WK 54/2019 INIT i förslaget att uppta sökandeföretaget i de förteckningar som bifogats de ursprungliga rättsakterna. Rådet ingav för detta ändamål handling ST 10250/20 av den 15 september 2020, som innehöll förslaget till upptagande av sökandeföretaget, med referensnummer COREU CFSP/0195/18 av den 4 december 2018, som rådet grundade sig på för att anta de ursprungliga rättsakterna. Vid förhandlingen bestred sökandeföretaget att denna handling hade använts som grund för det ursprungliga upptagandet av företaget i förteckningarna i fråga. Det var inte möjligt att få tillgång till handlingen på grund av dess format eller på grund av att bevisningen presenterades i form av hyperlänkar. Enligt sökandeföretaget innehåller handlingen inget resonemang av värde och är dessutom otillgänglig och obegriplig.
Tribunalen konstaterar emellertid att förslaget om upptagande COREU CFSP/0195/18 är daterat den 4 december 2018, varmed det föregår antagandet av de ursprungliga rättsakterna. Vidare innehåller förslaget om upptagande COREU CFSP/0195/18 en förteckning över en mängd hyperlänkar som hänför sig till den bevisning som lagts fram i handling WK 54/2019 INIT, med undantag för handlingen avseende en artikel på webbplatsen The Syria Report, med rubriken ”Samer Foz, Syriens mäktigaste affärsman”, vilken offentliggjordes den 19 april 2018 (se punkt 111 nedan). I motsats till vad sökandeföretaget har hävdat har rådet således visat att det förfogade över en rad bevis före antagandet av de ursprungliga rättsakterna som kunde ligga till grund för skälen för upptagande i förteckningarna i dessa rättsakter. Sökandeföretagets argument att översändandet av handling WK 54/2019 INIT, efter det att förevarande talan hade väckts, vittnar om att nämnda handling har upprättats på i ett konstlat sätt specifikt för förevarande tvist, kan således inte godtas. Sökandeföretagets argument att handlingen är obegriplig och otillgänglig saknar stöd i de faktiska omständigheterna, eftersom hyperlänkarna hänvisar till de artiklar som återges i handling WK 54/2019 INIT.
Sökandeföretaget har vidare hävdat att underlåtenheten att lämna ut den bevisning som hade åberopats till stöd för upptagandet av företaget i förteckningarna i fråga, trots att sökandeföretaget hade begärt att få tillgång till dessa i god tid, det vill säga innan företaget väckte förevarande talan, innebär ett åsidosättande av dess rätt till ett effektivt rättsligt skydd.
Såsom det har erinrats om i punkt 73 ovan är rådet, på begäran av den berörda personen, skyldigt att ge tillgång till samtliga administrativa icke konfidentiella handlingar inom en rimlig tidsfrist.
Vid bedömningen av huruvida tidsfristen för att lämna ut handlingar är rimlig ska det beaktas att eftersom den berörda personen eller enheten inte har rätt att yttra sig innan personen eller enheten för första gången tas upp i förteckningarna i fråga, utgör den tillgång till handlingarna i ärendet som avses ovan den berörda personens eller enhetens första tillfälle att få kännedom om de handlingar som rådet har åberopat till stöd för sitt beslut. Tillgången till handlingarna i ärendet är därför av särskild betydelse för den berörda personens eller enhetens försvar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 september 2015, First Islamic Investment Bank/rådet,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Såsom det har erinrats om i punkt 72 ovan ansökte sökandeföretaget i förevarande fall den 26 mars 2019 hos rådet om att få tillgång till handlingarna i ärendet till stöd för skälen till det ursprungliga upptagandet av företaget i förteckningarna i fråga. Sökandeföretaget upprepade vid två tillfällen sin begäran om tillgång och åberopade att det behövde få tillgång till dessa handlingar så snart som möjligt för att fatta ett beslut om utövandet av dess rättigheter vid tribunalen. Handling WK 54/2019 INIT överlämnades till sökandeföretaget den 13 maj 2019, det vill säga efter det att förevarande talan hade väckts. Sökandeföretaget har i repliken bekräftat mottagandet av handling WK 54/2019 INIT.
Det ska noteras att handling WK 54/2019 INIT, som har till syfte att styrka skälen för att uppta sökandeföretaget i förteckningarna i fråga, i huvudsak utgör en komplettering till motiveringen i de ursprungliga rättsakterna, men delgavs sökandeföretaget först efter en månad och tre veckor, vilket inte kan betraktas som en försumbar tidsperiod. I motsats till vad rådet har gjort gällande kan inte den tid som förflutit mellan dagen för antagandet av de ursprungliga rättsakterna och dagen för sökandeföretagets ansökan om tillgång till handlingar motivera att rådet inte svarade inom rimlig tid. Rådet kan nämligen inte åberopa den tid som förflutit innan sökandeföretaget ansökte om tillgång till de handlingar som rör sökandeföretaget för att motivera den tid inom vilken det själv faktiskt beviljade ansökan om tillgång. Såsom rådet har erinrat om vid förhandlingen finns det emellertid interna frister inom rådet vilka måste beaktas för att erhålla de olika organens godkännande för att överlämna handlingar. Dessa interna frister måste visserligen vara förenliga med den rättspraxis som det erinrats om i punkterna 73 och 89 ovan, för att den bevisning som lagts fram och som syftar till att underbygga restriktiva åtgärder mot en person eller enhet ska delges denna i så god tid att personen eller enheten kan göra gällande sina rättigheter vid unionsdomstolen.
Det ska emellertid påpekas att sökandeföretaget väntade tjugoen dagar innan fristen för att väcka förevarande talan löpte ut för att, den 26 mars 2019, skicka den första ansökan om tillgång till handlingarna i ärendet. Sökandeföretaget har således bidragit till att minska den tid som rådet haft för att lämna ut handling WK 54/2019 INIT till sökandeföretaget före utgången av nämnda frist.
Den omständigheten att rådet inte kunde lämna ut handling WK 54/2019 INIT till sökandeföretaget innan talan väcktes kan följaktligen inte helt och hållet tillskrivas rådet.
Sökandeföretaget fick i vilket fall som helst tillgång till handling WK 54/2019 INIT den 13 maj 2019, det vill säga innan rådet inkom med sitt svaromål. Sökandeföretaget har således kunnat ta ställning till bevisningen i nämnda handling såväl i repliken som vid förhandlingen.
Det ska därmed anses att utlämnandet av handling WK 54/2019 INIT den 13 maj 2019 räckte för att sökandeföretaget skulle kunna utöva sin rätt till ett effektivt rättsmedel.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall såvitt avser den andra invändningen. Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser någon del av den sjätte grunden.
[
utelämnas
]

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (fjärde avdelningen)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
Aman Dimashq JSC ska ersätta rättegångskostnaderna.

Gervasoni
Madise
Martín y Pérez de Nanclares
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 24 november 2021.
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.
(
)	Nedan återges endast de punkter i denna dom som tribunalen anser bör publiceras.