CELEX: 62015CJ0291
Predhodno odločanje
Carinska unija
Skupna carinska tarifa
Carinska vrednost
Določitev carinske vrednosti
Transakcijska vrednost
Dejansko plačana cena
Utemeljeni dvomi glede resničnosti prijavljene cene
Prijavljena cena, ki je nižja od cene, plačane v okviru drugih transakcij v zvezi s podobnim blagom

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 181a Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 3254/94 z dne 19. decembra 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 5, str. 326) (v nadaljevanju: Izvedbena uredba).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo EURO 2004. Hungary Kft. in Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (generalna carinska in davčna uprava pokrajine Zahodno Podonavje, ki spada pod državno davčno in carinsko upravo, Madžarska, v nadaljevanju: regionalni carinski organ) glede tožbe za odpravo odločbe, s katero je bila carinska vrednost blaga, ki ga je ta družba uvozila, popravljena in so bili carinske dajatve in davek na dodano vrednost (DDV) dodatno odmerjeni.
Pravni okvir
Carinski zakonik
Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307), kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 8, str. 179) (v nadaljevanju: carinski zakonik), v členu 29(1) določa:
„Carinska vrednost uvoženega blaga je njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu s členoma 32 in 33, če:
(a)
v zvezi s prepustitvijo ali uporabo blaga za kupca ne obstajajo nobene druge omejitve, razen tistih, ki
—
jih nalaga ali zahteva zakon ali javni organi v Skupnosti,
—
omejujejo geografsko območje, na katerem se blago lahko proda naprej
ali
—
bistveno ne vplivajo na vrednost blaga;
(b)
prodaja ali cena ni predmet pogojev ali storitev, katerih vrednost se v zvezi z blagom, ki se vrednoti, ne more določiti;
(c)
noben del izkupička od vsake kasnejše ponovne prodaje, prepustitve ali uporabe blaga s strani kupca ne pripada neposredno ali posredno prodajalcu, razen če se lahko v skladu s členom 32 opravi ustrezna uskladitev;
in
(d)
kupec in prodajalec nista povezana ali, v primeru, da sta povezana, če je transakcij[sk]a vrednost v skladu z odstavkom 2 sprejemljiva za carinske namene.“
Člen 30(1) in (2) tega zakonika določa:
„1.   Če carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo člena 29, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a), (b), (c) in (d) odstavka 2 […]
2.   Carinske vrednosti, določene z uporabo tega člena, so naslednje:
[…]
(b)
transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz v Skupnost in izvoženo v istem ali približno istem času kot blago, ki ga je treba ovrednotiti;
[…]“
Člen 78 carinskega zakonika določa:
„1.   Carinski organi lahko po uradni dolžnosti ali na zahtevo deklaranta, po odobritvi prepustitve blaga, deklaracije ponovno pregledajo.
2.   Carinski organi lahko po prepustitvi blaga preverijo poslovne dokumente in podatke, ki se nanašajo na uvozne ali izvozne operacije v zvezi z zadevnim blagom ali na kasnejše trgovske posle z istim blagom, da se prepričajo o točnosti navedb v deklaraciji. Ta preverjanja se lahko izvajajo pri deklarantu, vseh osebah, ki so s poslovnega vidika neposredno ali posredno udeležene v navedenih operacijah, in vseh drugih osebah, ki iz poslovnih razlogov razpolagajo s temi dokumenti in podatki. Ti organi lahko tudi pregledajo blago, če je to še mogoče predložiti.
3.   Če se pri ponovnem pregledu deklaracije ali naknadnih preverjanjih izkaže, da so bile določbe o zadevnem carinskem postopku uporabljene na podlagi netočnih ali nepopolnih podatkov, carinski organi ob upoštevanju vseh sprejetih predpisov, sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja, pri čemer upoštevajo nove informacije, s katerimi razpolagajo.“
Izvedbena uredba
Člen 151 Izvedbene uredbe določa:
„1.   Pri uporabi člena 30(2)(b) [carinskega] zakonika (transakcijska vrednost podobnega blaga) se carinska vrednost določi s sklicevanjem na transakcijsko vrednost podobnega blaga iz kupoprodajnega posla na enaki komercialni ravni in za skoraj enako količino blaga, kakršna je količina blaga, ki se vrednoti. Če takšnega kupoprodajnega posla ni, se upošteva transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano na drugi komercialni ravni in/ali tudi v drugačnih količinah, usklajena zaradi upoštevanja razlik, ki bi jih lahko povzročila komercialna raven in/ali količina, pod pogojem, da se lahko te uskladitve, zaradi katerih se lahko vrednost zviša ali zniža, opravijo na podlagi predloženih dokazov, iz katerih izhaja, da so pravilne in natančne.
[…]
5.   Za uporabo tega člena se za ‚transakcijsko vrednost uvoženega podobnega blaga‘ šteje carinska vrednost, ki je bila predhodno ugotovljena v skladu s členom 29 [carinskega] zakonika in usklajena v skladu z odstavkom 1 in odstavkom 2 tega člena.“
Člen 178(4) navedene uredbe določa:
„Z oddajo deklaracije, ki se zahteva v skladu z odstavkom 1, na carinskem uradu oseba iz odstavka 2, brez poseganja v morebitno uporabo kazensko pravnih predpisov, prevzame odgovornost glede:
—
točnosti in popolnosti podatkov, navedenih v deklaraciji,
—
verodostojnosti dokumentov, predloženih kot dokazilo k tem podatkom,
in
—
predložitve vseh dodatnih podatkov ali dokumentov, potrebnih za določitev carinske vrednosti blaga.“
Člen 181a Izvedbene uredbe določa:
„1.   Carinskim organom ni treba določati carinske vrednosti uvoznega blaga na osnovi metode transakcijske vrednosti, če v skladu s postopkom iz odstavka 2 niso prepričani, na podlagi upravičenega dvoma, da prijavljena vrednost predstavlja celoten znesek, plačan ali ki se plača, kakor je navedeno v členu 29 [carinskega] zakonika.
2.   Kadar so carinski organi v dvomih, kakor je opisano v odstavku 1, lahko zaprosijo za dodatne informacije v skladu s členom 178(4). Če se ti dvomi nadaljujejo, morajo carinski organi pred končno odločitvijo obvestiti zadevno osebo, pisno, če se zahteva, o razlogih za te dvome in ji primerno omogočiti, da odgovori. Končna odločitev in razlogi zanjo se zadevni osebi sporočijo v pisni obliki.“
Izvedbena uredba vsebuje Prilogo 23, naslovljeno „Pojasnjevalne opombe o carinski vrednosti“. V točki 1 opomb iz te priloge glede člena 30(2)(a) in (b) carinskega zakonika je določeno:
„Pri uporabi teh določb carinski organi, kjer je mogoče, upoštevajo prodajo enakega ali podobnega blaga, kakor je ustrezno, na enaki komercialni ravni ali v približno enaki količini kakor blago, ki se vrednoti. Če takega kupoprodajnega posla ni, se lahko za primerjavo uporabi prodaja enakega ali podobnega blaga, kakor je ustrezno, ki poteka pod enim od naslednjih treh pogojev:
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba EURO 2004. Hungary, ki je gospodarska družba s sedežem na Madžarskem, je 4. marca 2014 pri Nemzeti Adó- és Vámhivatal Zala Megyei Vám- és Pénzügyőri Igazgatósága (carinska in davčna uprava za županijo Zala, ki spada pod državno davčno in carinsko upravo, v nadaljevanju: županijski carinski organ) z elektronsko carinsko deklaracijo, s posredovanjem svojega carinskega zastopnika, začela postopek sprostitve različnega blaga s poreklom iz Kitajske in z bruto težo 13.000 kg v prosti promet. Ta organ, ki je po delnem fizičnem pregledu blaga to sprostil v prosti promet, se je nato na podlagi člena 78 carinskega zakonika odločil za naknadno preverjanje te deklaracije.
Navedeni organ je z odločbo z dne 12. junija 2014 končal postopek naknadnega preverjanja navedene deklaracije in po tem, ko je zavrnil carinsko vrednost v višini 2.589.926 madžarskih forintov (HUF) (približno 8288 EUR), navedeno v carinski deklaraciji, določil dokončno carinsko vrednost uvoženega blaga na 3.023.938 HUF (približno 9676 EUR). Županijski carinski organ je zaradi teh sprememb družbi EURO 2004. Hungary naložil plačilo zneska 12.970 HUF (približno 41 EUR) iz naslova carinskih dajatev in zneska 47.784 HUF (približno 153 EUR) iz naslova DDV.
Iz obrazložitve odločbe z dne 12. junija 2014 je razvidno, da je bila carinska vrednost blaga v carinski deklaraciji na podlagi člena 29 carinskega zakonika določena na podlagi transakcijske vrednosti, da za blago niso veljale omejitve in pogoji, določeni v členu 29(1), od (a) do (c), tega zakonika, ter da med strankami transakcije prav tako ni obstajala povezava iz člena 29(1)(d) navedenega zakonika.
Iz spisa, predloženega Sodišču, je razvidno, da je županijski carinski organ primerjal trgovinski račun, ki mu je bil predložen, z uvoznikovimi knjigovodskimi knjigami in evidencami ter s predloženim bančnim potrdilom, pri čemer je ugotovil, da znesek, naveden v teh dokumentih, ustreza vsebini carinske deklaracije. Ta organ je kljub temu, ker je menil, da carinske vrednosti uvoženega blaga na kilogram neto teže ustrezajo izjemno nizki zaračunani ceni glede na povprečne statistične vrednosti, dostopne za primerljivo blago, podvomil v točnost carinskih vrednosti blaga, opisanega kot „bombažne rokavice za pečico“ z neto težo 150 kg, in „krpe iz mikrovlaken“ z neto težo 24 kg.
Navedeni organ je družbo EURO 2004. Hungary pozval, naj dokaže točnost carinske vrednosti zadevnega blaga, vendar je iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, razvidno, da ta družba ni predložila novih dokazov in je zgolj navedla, da je svojemu kitajskemu sopogodbeniku plačala vrednost, navedeno na računu.
Županijski carinski organ, ki je še vedno dvomil v točnost navedene vrednosti, je z uporabo statističnih podatkov preučil, po kateri ceni na enoto so se zadevne kategorije blaga prodajale madžarskim uvoznikom, in je njihovo carinsko vrednost izračunal na podlagi „transakcijske vrednosti podobnega blaga“ iz člena 30(2)(b) carinskega zakonika.
Regionalni carinski organ, pri katerem je družba EURO 2004. Hungary vložila upravno pritožbo, je potrdil odločbo županijskega carinskega organa z dne 12. junija 2014, saj je menil, da je bila ta pravilno sprejeta v okviru postopka, določenega v členu 181a Izvedbene uredbe, da so bili dvomi županijskega carinskega organa v zvezi z utemeljenostjo prijavljene vrednosti zadevnega blaga razumni in da je bil izračun carinske vrednosti tega blaga opravljen na podlagi posodobljenih statističnih podatkov.
Družba EURO 2004. Hungary je pri predložitvenem sodišču zoper odločbo regionalnega carinskega organa vložila tožbo v upravnem sporu. Po mnenju te družbe je županijski carinski organ zavrnil prijavljeno carinsko vrednost zadevnega blaga zgolj zato, ker je tej družbi uspelo skleniti ugoden nakup, kar naj bi bilo mogoče le zaradi dobrih poslovnih odnosov, ki naj ne bi mogli upravičiti dvoma glede te vrednosti.
Regionalni carinski organ je vztrajal pri obrazložitvi, na kateri temelji njegova odločba, in sicer z navajanjem, da družba EURO 2004. Hungary ni podala pojasnil glede tega, zakaj je cena zadevnega blaga neobičajno nizka glede na primerljive statistične vrednosti.
Predložitveno sodišče meni, da je za rešitev vprašanja, ali lahko nek carinski organ na podlagi člena 181a Izvedbene uredbe za določitev carinske vrednosti uvoženega blaga ne uporabi metode, ki temelji na transakcijski vrednosti tega blaga, potrebna razlaga te določbe.
V zvezi s tem predložitveno sodišče meni, da je za določitev carinske vrednosti uvoženega blaga prvi način, ki se uporabi kot splošno pravilo, upoštevanje transakcijske vrednosti tega blaga. Če v verodostojnost dokumentov, predloženih kot dokaz transakcijske vrednosti uvoženega blaga in resničnega predmeta te transakcije, sicer ni mogoče podvomiti in če ni drugih konkretnih razlogov za neupoštevanje transakcijske vrednosti tega blaga, naj bi bili carinski organi kot carinsko vrednost navedenega blaga dolžni sprejeti izkazano transakcijsko vrednost tega blaga, ker naj bi taka praksa omogočala, da se izključi uporaba arbitrarnih carinskih vrednosti, s čimer je tako zagotovljena možnost za nevtralno delovanje carinskega sistema. Predložitveno sodišče meni, da ta razlaga izhaja iz točk od 52 do 60 sodbe z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati (
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
), vendar s pridržkom, da je bila ta sodba izdana v bistveno drugačnih dejanskih okoliščinah, kot so te iz spora o glavni stvari, in da v njej ni obravnavano, na čem lahko dvomi iz člena 181a Izvedbene uredbe temeljijo.
V teh okoliščinah je Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (upravno in delovno sodišče v Zalaegerszegu, Madžarska) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba določbo člena 181a Izvedbene uredbe razlagati tako, da nasprotuje pravni praksi države članice, v skladu s katero se carinska vrednost blaga določi na podlagi ‚transakcijske vrednosti podobnega blaga‘, če se oceni, da je navedena vrednost transakcije v primerjavi s statistično povprečnimi nakupnimi cenami, preverjenimi pri uvozu podobnega blaga, nerazumno nizka in zato nepravilna, čeprav carinski organ ne izpodbija ali drugače oporeka verodostojnosti računa ali potrdila o nakazilu, ki se predložita kot dokazilo o dejansko plačani ceni za uvoženo blago, in ne da bi uvoznik predložil dodatne dokaze za izkaz transakcijske vrednosti?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 181a Izvedbene uredbe razlagati tako, da nasprotuje praksi carinskega organa, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero se carinska vrednost uvoženega blaga določi na podlagi transakcijske vrednosti podobnega blaga, ki je metoda iz člena 30 carinskega zakonika, če se oceni, da je prijavljena transakcijska vrednost neobičajno nizka v primerjavi s povprečnimi statističnimi nakupnimi cenami, uporabljenimi pri uvozu podobnega blaga, čeprav carinski organ ne izpodbija ali drugače oporeka verodostojnosti računa ali potrdila o nakazilu, ki se predložita kot dokazilo o dejansko plačani ceni za uvoženo blago, uvoznik pa v odgovor na zahtevo carinskih organov v tem smislu ne predloži drugih dokazov ali informacij, da bi dokazal točnost prijavljene transakcijske vrednosti tega blaga.
Najprej je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se želi z ureditvijo Evropske unije o carinskem vrednotenju vzpostaviti pravičen, enoten in nevtralen sistem, ki izključuje uporabo arbitrarnih ali fiktivnih carinskih vrednosti (sodba z dne 15. julija 2010, Gaston Schul,
C‑354/09
,
EU:C:2010:439
, točka
in navedena sodna praksa).
Zlasti, kot je razvidno iz točke 38 sodbe z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi (
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
), je na podlagi člena 29 carinskega zakonika carinska vrednost uvoženega blaga njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Unije dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu s členoma 32 in 33 tega zakonika.
V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da cena, ki je bila dejansko plačana ali jo je treba plačati, sicer praviloma tvori osnovo za izračun carinske vrednosti, vendar je ta cena dejavnik, ki ga je treba po potrebi uskladiti, če je to potrebno, da se izogne določitvi arbitrarne ali fiktivne carinske vrednosti (sodba z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, točka
in navedena sodna praksa).
Transakcijska vrednost mora namreč odražati resnično ekonomsko vrednost uvoženega blaga in upoštevati vse elemente tega blaga, ki pomenijo ekonomsko vrednost (sodba z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, točka
in navedena sodna praksa).
Če carinske vrednosti vseeno ni mogoče določiti s transakcijsko vrednostjo uvoženega blaga na podlagi člena 29 carinskega zakonika, se carinsko vrednotenje izvede v skladu z določbami iz člena 30 tega zakonika tako, da se po vrstnem redu uporabijo metode iz točk od (a) do (d) odstavka 2 zadnjenavedenega člena (sodba z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, točka
).
Če carinske vrednosti uvoženega blaga ni mogoče določiti niti na podlagi člena 30 carinskega zakonika, se carinsko vrednotenje izvede v skladu z določbami člena 31 tega zakonika (sodba z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, točka
).
Zato je tako iz besedila členov od 29 do 31 navedenega zakonika kot iz vrstnega reda, po katerem je treba na podlagi teh členov uporabiti merila za določitev carinske vrednosti, razvidno, da med temi določbami obstaja vez subsidiarnosti. Le takrat, ko carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo neke določbe, se je namreč treba sklicevati na določbo, ki tej določbi neposredno sledi po določenem vrstnem redu (sodba z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, točka
).
Ker je za potrebe carinskega vrednotenja v skladu s členom 29 carinskega zakonika prednost dana transakcijski vrednosti, se domneva, da je ta način določitve carinske vrednosti najprimernejši in najpogosteje uporabljan (sodba z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, točka
).
V zvezi z, prvič, vprašanjem, katera pooblastila imajo carinski organi, če jim je predložena carinska deklaracija, ki vzbuja dvome, člen 181a Izvedbene uredbe določa, da carinskim organom, če upravičeno dvomijo, da prijavljena vrednost predstavlja celoten plačani znesek ali znesek, ki ga je treba plačati, carinske vrednosti ni treba določati na osnovi metode transakcijske vrednosti. Ti organi torej lahko zavrnejo prijavljeno ceno, če se ti dvomi nadaljujejo po morebitni zahtevi za predložitev vseh dodatnih informacij ali dokumentov in potem ko je bilo zadevni osebi primerno omogočeno, da se opredeli glede razlogov, na katerih temeljijo navedeni dvomi (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, točka
).
Po drugi strani je Sodišče glede vrednosti, s katero je treba nadomestiti transakcijsko vrednost, že poudarilo, da je v členu 181a Izvedbene uredbe določeno le, da carinskim organom ,,ni treba določati carinske vrednosti […] na osnovi metode transakcijske vrednosti“, ne določa pa, s katero vrednostjo je treba v takem primeru nadomestiti transakcijsko vrednost (sodba z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, točka
).
V ta namen je treba v skladu s členoma 30 in 31 carinskega zakonika carinsko vrednost uvoženega blaga, če je ni možno določiti z uporabo člena 29 tega zakonika, najprej določiti z uporabo člena 30 in nato z uporabo navedenega člena 31 (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, točka
).
Poleg tega zlasti v zvezi z uporabo istega člena 30 iz točke 1 opomb v zvezi s členom 30(2)(a) in (b) carinskega zakonika, navedenih v Prilogi 23 Izvedbene uredbe, izhaja, da carinski organi, če je mogoče, upoštevajo prodajo enakega ali podobnega blaga, kakor je ustrezno, na enaki komercialni ravni ali v približno enaki količini kot blago, ki se vrednoti.
Iz tega izhaja, da lahko carinski organi za določitev carinske vrednosti zavrnejo prijavljeno ceno uvoženega blaga in uporabijo sekundarne metode določitve carinske vrednosti uvoženega blaga, kot so določene v členih 30 in 31 carinskega zakonika, zlasti prodajno ceno podobnega blaga, če se ti dvomi glede transakcijske vrednosti tega blaga nadaljujejo po zahtevi za predložitev vseh dodatnih informacij ali dokumentov in potem ko je bilo zadevni osebi primerno omogočeno, da se opredeli glede razlogov, na katerih temeljijo navedeni dvomi.
Vendar mora predložitveno sodišče, ki je edino, ki je neposredno seznanjeno s sporom, ki mu je predložen, ugotoviti, ali so bili dvomi carinskega organa iz postopka v glavni stvari utemeljeni, da je lahko uporabil sekundarne metode, in ali je ta organ zadevni osebi primerno omogočil, da se opredeli glede razlogov, na katerih temeljijo navedeni dvomi.
Za koristen odgovor predložitvenemu sodišču je treba te ugotovitve dodati v zvezi z elementi, s katerimi razpolaga Sodišče glede spora o glavni stvari.
V zvezi s tem je treba, prvič, predvsem glede utemeljenosti zadevnih dvomov navesti, da je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da je v postopku v glavni stvari zadevni carinski organ menil, da je prijavljena transakcijska vrednost uvoženega blaga izjemno nizka glede na povprečno statistično vrednost pri uvozu primerljivega blaga. V obravnavanem primeru je razvidno, kot poudarja Evropska komisija, da je bila prijavljena cena, kar zadeva nekatere proizvode iz postopka v glavni stvari, za več kot 50 % nižja od povprečne statistične cene.
V takih okoliščinah je treba ugotoviti, da takšna razlika v ceni, kot je bila ugotovljena, očitno zadošča za utemeljitev dvomov, ki jih je imel carinski organ, in za to, da je ta carinski organ zavrnil prijavljeno carinsko vrednost zadevnega blaga.
Poleg tega ni sporno, da se v postopku v glavni stvari dvomi, zaradi katerih je navedeni organ uporabil člen 181a Izvedbene uredbe, niso nanašali na verodostojnost trgovinskega računa, temveč na točnost carinske vrednosti uvoženega blaga.
Spomniti je treba, da za namene uporabe člena 181a Izvedbene uredbe verodostojnost dokumentov, ki dokazujejo transakcijsko vrednost uvoženega blaga, ni odločilen element, je pa eden od dejavnikov, ki jih morajo carinski organi upoštevati. Ti organi lahko namreč kljub verodostojnosti teh dokumentov dvomijo glede točnosti carinske vrednosti uvoženega blaga (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, točka
).
Drugič, kar zadeva vprašanje, ali je carinski organ iz postopka v glavni stvari zadevni osebi primerno omogočil, da se opredeli glede razlogov, na katerih temeljijo navedeni dvomi, je iz podatkov iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da je županijski carinski organ družbo EURO 2004. Hungary pozval, naj dokaže točnost carinske vrednosti uvoženega blaga. V teh okoliščinah je treba šteti, da je ta organ navedeni družbi primerno omogočil, da glede navedenih dvomov poda svoje stališče.
Vendar je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da ta družba v odgovor carinskim organom ni predložila novih dokazov in je izjavila, da je svojemu sopogodbeniku plačala vrednost, navedeno na računu.
Iz vseh zgoraj navedenih preudarkov izhaja, da je treba na predloženo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 181a Izvedbene uredbe razlagati tako, da ne nasprotuje praksi carinskega organa, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari in v skladu s katero se carinska vrednost uvoženega blaga določi na podlagi transakcijske vrednosti podobnega blaga, ki je metoda iz člena 30 carinskega zakonika, če se oceni, da je prijavljena transakcijska vrednost neobičajno nizka v primerjavi s povprečnimi statističnimi nakupnimi cenami, uporabljenimi pri uvozu podobnega blaga, čeprav carinski organ ne izpodbija ali drugače oporeka verodostojnosti računa ali potrdila o nakazilu, ki se predložita kot dokazilo o dejansko plačani ceni za uvoženo blago, uvoznik pa v odgovor na zahtevo carinskih organov v tem smislu ne predloži drugih dokazov ali informacij, da bi dokazal točnost prijavljene transakcijske vrednosti tega blaga.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:

Člen 181a Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 3254/94 z dne 19. decembra 1994, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje praksi carinskega organa, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari in v skladu s katero se carinska vrednost uvoženega blaga določi na podlagi transakcijske vrednosti podobnega blaga, ki je metoda iz člena 30 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996, če se oceni, da je prijavljena transakcijska vrednost neobičajno nizka v primerjavi s povprečnimi statističnimi nakupnimi cenami, uporabljenimi pri uvozu podobnega blaga, čeprav carinski organ ne izpodbija ali drugače oporeka verodostojnosti računa ali potrdila o nakazilu, ki se predložita kot dokazilo o dejansko plačani ceni za uvoženo blago, uvoznik pa v odgovor na zahtevo carinskih organov v tem smislu ne predloži drugih dokazov ali informacij, da bi dokazal točnost prijavljene transakcijske vrednosti tega blaga.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: madžarščina.