CELEX: 62018CJ0091
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaks
ELTL artikkel 110
Direktiiv 92/83/EMÜ
Direktiiv 92/84/EMÜ
Määrus (EÜ) nr 110/2008
Madalama aktsiisimäära kohaldamine kodumaise toodete nimetusega tsipouro ja tsikoudia tootmisel

Euroopa Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et Kreeka Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad:
–
nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta (
EÜT 1992, L 316, lk 21
; ELT eriväljaanne 09/01, lk 206) artiklitest 19 ja 21, koostoimes nimetatud direktiivi artikli 23 lõikega 2, ning ELTL artiklist 110, kuna ta kehtestas ja hoiab kehtivana õigusnormid, millega kohaldatakse destilleerimisettevõtjate, nn süstemaatiliste destilleerijate toodetavatele toodetele tsipouro ja tsikoudia 50% võrra vähendatud aktsiisimäära võrreldes ühtse riigisisese aktsiisimaksu määraga, samas kui teistest liikmesriikidest imporditavatele alkohoolsetele jookidele kohaldatakse ühtset aktsiisimaksu määra, ja
–
direktiivi 92/83 artiklitest 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 22 lõikega 1, ja nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/84/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimäära ühtlustamise kohta (
EÜT 1992, L 316, lk 29
; ELT eriväljaanne 09/01, lk 213) artikli 3 lõikest 1 ning ELTL artiklist 110, kuna ta kehtestas ja hoiab kehtivana õigusnormid, millega kohaldatakse nendes õigusnormides ette nähtud tingimustel aktsiisimäära, mis on toodetele tsipouro ja tsikoudia oluliselt väiksem, kui need on tootnud väiksed, nn juhuslikud destilleerijad, samas kui teistest liikmesriikidest imporditud alkohoolsetele jookidele kohaldatakse ühtset aktsiisimaksu määra.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 92/83 kuueteistkümnes, seitsmeteistkümnes ja kahekümnes põhjendus on sõnastatud järgmiselt:
„liikmesriigid võivad kohaldada vähendatud aktsiisimaksumäära või teha erandeid teatavatele piirkondlikele ja tavapärastele toodetele;
juhul kui liikmesriikidel on lubatud kohaldada vähendatud aktsiisimaksumäärasid, ei tohiks vähendatud määrad põhjustada konkurentsimoonutusi siseturul;
[…]
liikmesriikidele peaks siiski andma võimaluse teha erandeid seoses toodete lõppkasutusega nende territooriumil“.
Selle direktiivi artikkel 19 näeb ette:
„1.   Liikmesriigid kehtestavad etanooli aktsiisimaksu käesolevas direktiivis sätestatud korras.
2.   Liikmesriigid kehtestavad oma maksumäärad vastavalt direktiivile 92/84/EMÜ.“
Direktiivi 92/83 artikkel 20 sätestab:
„Käesolevas direktiivis tähendab mõiste „etanool“ järgmist:
–
kõik tooted, mille tegelik alkoholisisaldus on üle 1,2 mahuprotsendi ja mis kuuluvad CN‑koodide 2207 ja 2208 alla, isegi juhul, kui need tooted moodustavad osa tootest, mis kuulub kaupade koondnomenklatuuri teise kaubagruppi,
[…]“.
Direktiivi artikkel 21 sätestab:
„Etanoolilt võetav aktsiisimaks kehtestatakse 20°C juures oleva puhta alkoholi hektoliitri kohta ja arvestatakse puhta alkoholi hektoliitrite arvu alusel. Vastavalt artikli 22 sätetele maksustavad liikmesriigid kõiki maksustamisele kuuluvaid etanoolitooteid ühesuguse aktsiisimaksu määraga.“
Nimetatud direktiivi artikkel 22 täpsustab:
„1.   Liikmesriigid võivad väikestes piiritusetehastes toodetud etanoolile kohaldada vähendatud aktsiismaksu määrasid järgmiselt:
–
vähendatud maksumäärasid, mis ei tohi langeda allapoole alammäära, ei kohaldata ettevõtetele, mis toodavad üle 10 hl puhast alkoholi aastas. Liikmesriigid, kes on alates 1. jaanuarist 1992 kohaldanud vähendatud aktsiisimaksu määrasid piiritusetehastele, mis toodavad 10–20 hl puhast alkoholi aastas, võivad seda ka edaspidi teha,
–
vähendatud maksumäärad ei tohi ühtsest siseriiklikust aktsiisimaksu määrast olla üle 50% väiksemad.
2.   Vähendatud maksumäärade kohaldamisel tähendab mõiste „väike piiritusetehas“ piiritusetehast, mis on õiguslikult ja majanduslikult teistest piiritusetehastest sõltumatu ega tegutse litsentsi alusel.
[…]
4.   Liikmesriigid võivad kehtestada sätted, millega väiketootjate toodetud alkohol lubatakse vabasse ringlusse niipea, kui see on valmis (juhul kui tootjad ei ole ise sooritanud mingeid ühendusesiseseid tehinguid), ilma et selle suhtes rakendataks maksuladudes ladustamise protseduuri, ja maksustatakse lõpuks ühtse määra alusel.
[…]“.
Selle direktiivi artikkel 23 sätestab:
„Vähendatud maksumäära, mis võib langeda alammäärast allapoole, kuid ei tohi alkoholi ühtsest siseriiklikust aktsiisimaksu määrast olla üle 50% väiksem, võivad kohaldada järgmised liikmesriigid järgmistele toodetele:
[…]
2)
Kreeka Vabariik, võttes arvesse [nõukogu 29. mai 1989. aasta määruses (EMÜ) nr 1576/89, millega kehtestatakse piiritusjookide määratlemise, kirjeldamise ja esitlemise üldeeskirjad (
ELT 1989, L 160, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/09, lk 59),] määratletud aniisimaitselisi piiritusjooke, mis on värvitu ja mille suhkrusisaldus on vähemalt 50 grammi liitri kohta ning mis sisaldab vähemalt 1000 liitrit alkohoolsete jookide destilleerimisel saadud alkoholi, mille mahutavus on vähemalt liitrit, peab moodustama vähemalt 20% lõpptoote tegelikust alkoholisisaldusest.“
Määrus nr 1576/89 tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 110/2008 piiritusjookide määratlemise, kirjeldamise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 1576/89 (
ELT 2008, L 39, lk 16
).
Määruse nr 110/2008 artikkel 4 sätestab:
„Piiritusjoogid liigitatakse kategooriatesse vastavalt II lisas sätestatud määratlustele.“
Selle määruse II lisa sätestab:
„[…]
6.
Viinamarjade pressimisjääkidest saadud valmistatud kange alkohoolne jook
a)
Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook on piiritusjook, mis vastab järgmistele tingimustele:
i)
see on saadud ainult viinamarjade pressimisjääkide kääritamisel ja otsesel veeaurudestilleerimisel või destilleerimisel pärast vee lisamist;
ii)
pressimisjääkidele võib lisada järelejäänud pära, mille kogus ei tohi ületada 25 kg 100 kg pressimisjääkide kohta;
iii)
pärast saadud alkoholi kogus ei tohi ületada 35% valmistoote alkoholikogusest;
iv)
destilleerimine toimub viinamarjade pressimisjääkidega alla 86 mahuprotsendi juures;
v)
korduv destilleerimine on lubatud sama alkoholisisalduse juures;
vi)
lenduvate ainete sisaldus ühe hektoliitri 100mahuprotsendilise alkoholi kohta on vähemalt 140 grammi ning maksimaalne metanoolisisaldus ühe hektoliitri 100mahuprotsendilise alkoholi kohta on 1000 grammi.
b)
Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolse joogi minimaalne alkoholisisaldus on 37,5 mahuprotsenti.
c)
Joogile ei ole lisatud lahjendatud või lahjendamata alkoholi I lisa punkti 5 tähenduses.
d)
Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook ei tohi olla maitsestatud. Sellega ei välistata traditsioonilisi valmistamisviise.
e)
Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kangele alkohoolsele joogile võib olla lisatud ainult karamelli värvi parandamiseks.
[…]
28.
Anis
a)
Anis
on aniisimaitseline piiritusjook, mille iseloomulik maitse tuleneb ainult aniisist (
Pimpinella anisum
L.) ja/või tähtaniisist (
Illicium verum
Hook f.) ja/või apteegitillist (
Foeniculum vulgare
Mill.).
b)
Anis
’i minimaalne alkoholisisaldus on 35%.
c)
Anis
’i valmistamisel võib kasutada ainult direktiivi 88/388/EMÜ artikli 1 lõike 2 punkti b alapunktis i ja artikli 1 lõike 2 punktis c nimetatud looduslikke lõhna- ja maitseaineid ning valmistisi.
29.
Destilleeritud
anis
a)
Destilleeritud
anis
on
anis
, mis sisaldab 28. kategooria punktis a osutatud seemnetega ja geograafiliste tähiste puhul mastiksipistaatsia ja teiste aromaatsete taimede seemnetega destilleeritud alkoholi, tingimusel et selline alkohol moodustab destilleeritud
anis
’i alkoholisisaldusest vähemalt 20 mahuprotsenti.
b)
Destilleeritud
anis
’i minimaalne alkoholisisaldus on 35%.
c)
Destilleeritud
anis
’i valmistamisel võib kasutada ainult direktiivi 88/388/EMÜ artikli 1 lõike 2 punkti b alapunktis i ja artikli 1 lõike 2 punktis c nimetatud looduslikke lõhna- ja maitseaineid ning valmistisi.
[…]“.
Nimetatud määruse artikli 15 lõike 2 kohaselt tuleb piiritusjookide geograafilised tähised registreerida selle määruse III lisas. Selle lisa punktid 6 ja 29 on sõnastatud järgmiselt:
„Tootekategooria
Geograafiline tähis
Päritoluriik (täpset geograafilist päritolu kirjeldatakse tehnilises toimikus)



6. Viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook



Marc de Champagne/Eau-de-vie de marc de Champagne
Prantsusmaa

[…]
[…]

Aguardente Bagaceira Bairrada
Portugal

[…]
[…]

Orujo de Galicia
Hispaania

Grappa
Itaalia

[…]
[…]

Τσικουδιά/Tsikoudia
Kreeka

Τσικουδιά Κρήτης/
Kreeta
tsikoudia
Kreeka

Τσίπουρο/Tsipouro
Kreeka

Τσίπουρο Μακεδονίας/
Makedoonia
tsipouro
Kreeka

Τσίπουρο Θεσσαλίας/Tessaalia
tsipouro
Kreeka

Τσίπουρο Τυρνάβου/Tírnavose
tsipouro
Kreeka

Eau-devie de marc de marque nationale luxembourgeoise
Luksemburg

Ζιβανία/Τζιβανία/Ζιβάνα/Zivania
Küpros

Törkölypálinka
Ungari
[…]


29. Destilleeritud
anis



Ouzo/Ούζο
Kreeka, Küpros

Ούζο Μυτιλήνης/
Lesbose
ouzo
Kreeka

Ούζο Πλωμαρίου/
Plomári
ouzo
Kreeka

Ούζο Καλαμάτας/
Kalamáta
ouzo
Kreeka

Ούζο Θράκης/
Traakia
ouzo
Kreeka

Ούζο Μακεδονίας/
Makedoonia
ouzo
Kreeka“
Direktiivi 92/84 artikli 3 lõike 1 esimene lõik sätestab:
„Alkoholi […] aktsiisimaksu alammäär on alates 1. jaanuarist 1993 550 [eurot] puhta alkoholi hektoliitri kohta.“
Kreeka õigus
Seaduse nr 3845/2010 (
FEK A
’65/6.5.2010) artikli 4 lõike 3 punkt b sätestab:
„Etüülalkoholi käibemaksule kohaldatakse viiekümne protsendi (50%) võrra vähendatud määra võrreldes kehtiva ühtse määraga, kui etüülalkoholi kasutatakse ouzo tootmiseks või kui see sisaldub toodetes tsipouro ja tsikoudia. Vähendatud maksumääraks on tuhat kakssada kakskümmend viis (1225) eurot 100 liitri veetustatud etüülalkoholi kohta.“
Seaduse nr 2960/2001 (
FEK A
’265/22.11.2001), mida on muudetud seadusega nr 2969/2001 (
FEK A
’281/18.12.2001), artikkel 82 „Esimese kategooria „juhuslike“ destilleerijate tsipouro või tsikoudia maksustamine“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Tsipouro ja tsikoudia, mille on väikesed (juhuslikud) destilleerijad valmistanud viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kangest alkohoolsest joogist või muudest seaduse nr 2969/2001 artikli 7 punkti e alusel lubatud ainetest, maksustatakse kindlasummalise maksuga viiskümmend üheksa (0,59) eurosenti valmistoote kilogrammi kohta.
2.   Maksu tasutakse destilleerimisloa väljastamisel loasaaja avalduse alusel, milles märgitakse viinamarjade pressimisjääkide või muude lubatud ainete kogus, mida loasaaja kavatseb kasutada, ning tsipouro või tsikoudia kogus, mida ta kavatseb toota.
3.   Eespool nimetatud toode lubatakse tarbimisse ilma piiranguteta koha või aja suhtes, väljastades selleks seadusega ette nähtud maksudokumendid.“
Seaduse 2969/2001 artikli 7 lõike E punktid 1, 3 ja 8 sätestavad:
„1)
Viinamarjakasvatajatel ja lõikes 2 osutatud teiste ainete tootjatel on õigus destilleerida enda toodetud toorainet […] iga-aastaselt kahe kuu jooksul ajavahemikus 1. augustist kuni järgmise aasta 31. juulini vastavalt otsusele, mille teeb asjaomase tollipiirkonna juht iga kohaliku omavalitsuse või kohaliku omavalitsusüksuse või haldusüksuse suhtes. […]
[…]
3)
Destilleerimiseks on vaja luba, mille annab välja destilleerimiseks kasutatava destillaatori asukoha tolliasutus. Selle kestus ei või ületada iga tootja kohta kaheksat järjestikust või eraldiseisvat 24‑tunnist perioodi ning sõltub destilleerimiseks ette nähtud tooraine kogusest. […]
[…]
8)
Valmistoode lastakse tarbimisse tootjate endi või kokkuostjate poolt – omades raamatupidamise ja registrite seadustikus ette nähtud maksudokumente – lahtiselt, klaasnõudes ja ilma mis tahes vormis standardimiseta. Kui tootja ise toodet turustab, teeb ta seda destilleerimisloa alusel, omades aktsiisimaksu tasumise tõendit.“
Kohtueelne menetlus
Komisjonile esitati kaebus aktsiisimäärade kohta, mida kohaldatakse Kreeka õiguse alusel alkohoolsetele jookidele nimetusega tsipouro ja tsikoudia. Pärast kaebuse läbivaatamist saatis komisjon 28. oktoobril 2011 Kreeka Vabariigile ametliku kirja, milles ta rõhutas, et Kreeka ei ole täitnud oma kohustusi, mis tulenevad esiteks direktiividest 92/83 ja 92/84 ning teiseks ELTL artiklist 110.
Kreeka Vabariik vastas 11. aprilli 2012. aasta kirjaga, teatades komisjonile ka oma kavatsusest muuta väikseid destilleerijaid käsitlevaid riigisiseseid õigusakte.
Kuna komisjonile ei teatatud, et Kreeka Vabariigile 20. juunil 2012 saadetud kirjas nõutud õigusnormide muudatusi oleks vastu võetud, saatis komisjon 27. septembril 2013 täiendava kirja, millele Kreeka Vabariik vastas 11. aprillil 2014.
Kuna komisjoni Kreeka Vabariigi vastus ei rahuldanud, saatis ta sellele liikmesriigile 25. septembril 2015 põhjendatud arvamuse, milles ta kinnitas oma ametlikus kirjas ja täiendavas kirjas esitatud etteheiteid. Ta palus sel liikmesriigil võtta põhjendatud arvamuse järgimiseks nõutud meetmed kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Oma 21. jaanuari 2016. aasta vastuses teatas Kreeka Vabariik oma kavatsusest muuta kehtivaid riigisiseseid õigusakte, laiendades esiteks toodetele tsipouro ja tsikoudia kohaldatavat ühtse riigisisese aktsiisimaksu määraga võrreldes 50% võrra vähendatud määra kohaldamisala nii, et see hõlmaks ka teistest liikmesriikidest pärit viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kangeid alkohoolseid jooke, ja teiseks, mis puudutab tsipouro ja tsikoudia tootmist väikeste destilleerijate poolt, kohaldades seda 50% võrra vähendatud aktsiisimäära nii, et see kehtib vaid 120 kilogrammile aastas tootja kohta, kusjuures toode peab olema suunatud ainult eratarbimisse ning igasugune turustamine on keelatud.
11. veebruaril 2016 teatas komisjon Kreeka Vabariigile, et see õigusaktide muutmise eelnõu ei vasta tema kohustustele, mis tulenevad esiteks direktiividest 92/83 ja 92/84 ning teiseks ELTL artiklist 110.
Kuna komisjon Kreeka Vabariigilt mingit täiendavat teavet ei saanud, esitas ta käesoleva hagi.
Hagi analüüs
Oma hagi põhjendamiseks esitab komisjon kaks etteheidet, mis puudutavad esiteks direktiivi 92/83 artiklite 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 23 lõikega 2, ning ELTL artikli 110 rikkumist, ning teiseks direktiivi 92/83 artiklite 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 22 lõikega 1 ja direktiivi 92/84 artikli 3 lõikega 1, ning ELTL artikli 110 rikkumist.
Esimene etteheide, mis puudutab direktiivi 92/83 artiklite 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 23 lõikega 2, ning ELTL artikli 110 rikkumist
Poolte argumendid
Komisjoni esimene etteheide koosneb kahest osast.
Selle etteheite esimeses osas väidab komisjon, et Kreeka aktsiisimaksu õigusaktid, mida kohaldatakse toodetele tsipouro ja tsikoudia, mille on valmistanud destilleerimisettevõtjad, kes on nn süstemaatilised destilleerijad, ei ole kooskõlas direktiivi 92/83 artiklitega 19 ja 21, koostoimes direktiivi artikli 23 lõikega 2.
Sellega seoses väidab komisjon, et vastavalt direktiivi 92/83 artiklitele 19 ja 21 on Kreeka Vabariik kohustatud kohaldama toodetele tsipouro ja tsikoudia ühtset riigisisese aktsiisimaksu määra, mitte sellest 50% võrra väiksemat määra. Sellest põhimõttest saab erandeid teha vaid juhul, kui see on liidu õiguses sõnaselgelt lubatud. Kuid selle direktiivi artikkel 23 näeb erandi ette ainult kahe toote jaoks, mille hulka tsipouro ja tsikoudia ei kuulu.
Kuivõrd direktiivi 92/83 artikkel 23 on erinorm, on välistatud selle lai tõlgendamine. Nimelt vastavalt määrusele nr 1576/89, mis asendati määrusega nr 110/2008, kuulusid tsipouro ja tsikoudia piiritusjookide kategooriasse, mis erines täielikult kategooriast, kuhu kuulus ouzo, mida käsitleb direktiivi 92/83 artikli 23 lõige 2. Kui Kreeka Vabariik on veendunud, et arvestades asjasse puutuvate toodete sarnasust, peaks selle direktiivi artikkel 23 erinormina laienema toodetele tsipouro ja tsikoudia sama moodi nagu ouzole, peaks ta selleks võtma vastavaid seadusandlikke samme.
Sellega seoses märgib komisjon lisaks, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei kavatsenud liidu seadusandja lubada liikmesriikidel kehtestada omal äranägemisel erikordi võrreldes nendega, mis on ette nähtud direktiivis 92/83 (10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari,
C‑115/13
, ei avaldata,
EU:C:2014:253
, punkt
).
Esimese etteheite teises osas väidab komisjon, et Kreeka Vabariik ei ole täitnud oma kohustusi, mis tulenevad nii ELTL artikli 110 esimesest lõigust kui ka ELTL artikli 110 teisest lõigust.
ELTL artikli 110 esimene lõik näeb ette, et „[ü]kski liikmesriik ei kehtesta teiste liikmesriikide toodetele mingeid otseseid ega kaudseid riigimakse, mis on suuremad samasugustele kodumaistele toodetele kehtestatud otsestest või kaudsetest maksudest“, ning komisjon väidab, et mõistet samasugune tuleb tõlgendada laialt.
Selle kohta väidab komisjon, et kahe toote samasugususe hindamiseks on vaja uurida eelkõige nende objektiivseid omadusi. Ent omadustele, mis on loetletud määruse nr 110/2008 II lisa punktis 6, mis käsitleb viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kangeid alkohoolseid jooke, vastavad ka tsipouro ja tsikoudia. Seega on need kaks toodet samasugused vähemalt kõigi nende imporditud piiritusjookidega, mis kuuluvad kategooriasse „viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook“ määruse nr 110/2008 tähenduses.
Sellega seoses täpsustab komisjon, et tema arvates ei saa joogi tarbimise viisi vaadelda kriteeriumina kahe joogi eristamisel, kuna tarbimisharjumused on erinevad ja seetõttu ei ole see muutumatu kriteerium.
ELTL artikli 110 teine lõik sätestab, et „ükski liikmesriik ei kehtesta teiste liikmesriikide toodetele selliseid riigimakse, mis võimaldaksid teiste toodete kaudset kaitset“, ning komisjon leiab, et see säte keelab mis tahes kaudse maksuprotektsionismi sellise imporditud toote puhul, mis vaatamata sellele, et see ei ole kodumaiste toodetega samasugune, konkureerib siiski osadega nendest kas või osaliselt, kaudselt või potentsiaalselt.
Selle kohta rõhutab komisjon, et tsipouro ja tsikoudia võivad konkureerida niisuguste piiritusjookidega nagu viski, džinn ja viin.
Lõpetuseks märgib komisjon, et tema hinnangul on alates 2010. aastast Kreekasse imporditavate piiritusjookide müük võrreldes piiritusejookide omamaise toodangu müügiga vähenenud, mis näitab käesoleva hagi esemeks olevate Kreeka aktsiisimaksu õigusaktide kaitsetoimet.
Esimesena, mis puudutab komisjoni argumenti, et direktiivi 92/83 artiklitega 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 23 lõikega 2, ei ole kooskõlas Kreeka aktsiisimaksu õigusaktid, mida kohaldatakse toodetele tsipouro ja tsikoudia, mille on valmistanud destilleerimisettevõtjad, kes on nn süstemaatilised destilleerijad, siis möönab Kreeka Vabariik, et vastavalt määrusele nr 110/2008 kuuluvad ouzo ning tsipouro ja tsikoudia alkohoolsete jookide eri kategooriatesse, st ouzo kategooriasse „destilleeritud
anis
“ ning tsipouro ja tsikoudia kategooriasse „viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook“.
Kreeka Vabariigi väitel ei tähenda see siiski tingimata seda, et kõnealustel piiritusjookidel on erinevad tunnused ja omadused. Seega võib sama, 50% võrra vähendatud aktsiisimäära kohaldada nii toodetele tsipouro ja tsikoudia kui ka tootele ouzo direktiivi 92/83 artikli 23 lõike 2 alusel, olenemata asjaolust, et seda sätet tuleb tõlgendada kitsalt.
Oma lähenemisviisi põhjendab Kreeka Vabariik nii, et direktiivi 92/83 artikli 23 lõiget 2 tuleb tõlgendada õigusnormide hierarhias kõrgemal asuvatest normidest tulenevaid nõudeid, antud juhul ELTL artiklist 110 tulenevaid nõudeid silmas pidades. Kuid selle esmase õiguse sätte eesmärk on igasuguse maksualase diskrimineerimise keelamine.
Nõustumata komisjoni argumendiga, et ELTL artikli 110 eesmärk on kaitsta teistest liikmesriikidest pärit tooteid – kuivõrd toode, millele Kreeka Vabariik viitab direktiivi 92/83 artikli 23 lõike 2 analüüsis, on riiklik toode ouzo –, lükkab Kreeka tagasi ka komisjoni kriitika, et ta ei ole täitnud ELTL artiklist 110 tulenevaid kohustusi.
Seega väidab Kreeka Vabariik teisena, et asjasse puutuvad Kreeka aktsiisimaksu õigusaktid ei ole vastuolus ELTL artikli 110 esimese lõiguga, mis keelab liikmesriikidel maksustada teistest liikmesriikidest pärit tooteid suurema maksuga kui samasugustele kodumaistele toodetele kohaldatav maks. Nimelt on see liikmesriik seisukohal, et tsipouro ja tsikoudia, olenemata sellest, kas need on maitsestatud või mitte, erinevad teistest imporditud piiritusjookidest, nagu viski, džinn või viin, kuid ka grappast või zivaniast, ning üldiselt piiritusjookidest, mis kuuluvad viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kangete alkohoolsete jookide kategooriasse.
Sellega seoses märgib Kreeka Vabariik, et määruse nr 110/2008 II lisa punktis 6 sätestatud nõuded, millele viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud kange alkohoolne jook peab vastama, on sätestatud väga üldsõnaliselt ega kirjelda toote olulisi kvaliteediomadusi. Seega ei võeta selles arvesse eelkõige kasutatud toorainet, pressimisjääke ja kasutatud destilleerimismeetodit, mis mõlemad mõjutavad määravalt saadud kange alkohoolse joogi organoleptilisi omadusi.
Kolmandana, mis puudutab ELTL artikli 110 teist lõiku, mis keelab liikmesriikidel kehtestada teiste liikmesriikide toodetele selliseid riigimakse, mis võimaldavad teiste toodete kaudset kaitset, siis vaidleb Kreeka Vabariik vastu ka sellele, et ühelt poolt tsipouro ja tsikoudia ning teiselt poolt muud piiritusjoogid, nagu viski, džinn või viin, või ka muud viinamarjade pressimisjääkidest valmistatud ja kange alkohoolse joogi kategooriasse kuuluvad piiritusjoogid omavahel konkureerivad.
Eeltoodut arvestades lükkab Kreeka Vabariik viimasena tagasi komisjoni väited imporditud piiritusjookide tarbimise vähenemise kohta. Selle kohta märgib ta, et aastad 2010 kuni 2012 olid kriisiperiood ja nende alusel ei saa seega teha kindlaid ja usaldusväärseid järeldusi erinevate kategooriate piiritusjookide tarbimise kohta. Seega ei ole tõendatud komisjoni väide, et tooteid tsipouro ja tsikoudia puudutavad Kreeka maksuõigusnormid on kaitset võimaldavad normid.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt on oluline märkida, et kui teatud küsimus on liidu tasandil ammendavalt ühtlustatud, tuleb iga seda küsimust reguleerivat riigisisesest meedet hinnata selle ammendava ühtlustamismeetme, mitte EL toimimise lepingu sätetest lähtuvalt (vt selle kohta 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa,
C‑216/11
,
EU:C:2013:162
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari,
C‑115/13
, ei avaldata,
EU:C:2014:253
, punkt
).
Sellega seoses tuleb täheldada, et direktiiv 92/83 ühtlustas ammendavalt alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri liidus. Seega vastavalt selle direktiivi artiklitele 19 ja 21 määravad liikmesriigid kooskõlas direktiiviga 92/84 põhimõtteliselt sama aktsiisimäära kõigile toodetele, millelt makstakse etüülalkoholi aktsiisimaksu, kuigi erinormid lubavad liikmesriikidel teatud tingimustel kehtestada aktsiisimäära, mis on väiksem direktiivi 92/83 artiklites 22 ja 23 täpselt ette nähtud alammäärast (vt selle kohta 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari,
C‑115/13
, ei avaldata,
EU:C:2014:253
, punktid
ja
).
Sellest järeldub, et oma hinnangus komisjoni etteheidetele tuleb Euroopa Kohtul piirduda direktiivide 92/83 ja 92/84 tõlgendamisega.
Käesoleval juhul kohaldatakse vastavalt riigisisestele õigusaktidele ühtse riigisisese aktsiisimaksu määraga võrreldes 50% võrra vähendatud aktsiisimäära toodetele tsipouro ja tsikoudia, mille on valmistanud destilleerimisettevõtjad, keda nimetatakse nn süstemaatilisteks destilleerijateks, samas kui teistest liikmesriikidest imporditud alkohoolsetele jookidele kehtib ühtne aktsiisimaksu määr.
Tegemist on erandiga direktiivi 92/83 artiklitest 19 ja 21 tulenevast põhimõttest, mida kohaldatakse sama aktsiisimäära kõikidele toodetele, millelt makstakse selle direktiivi artiklis 23 ette nähtud etüülalkoholi aktsiisimaksu, ning see erand puudutab Kreeka Vabariigi puhul selgelt üksnes „aniisimaitselist piiritusjooki“ ouzo.
Kuna direktiivi artikli 23 lõige 2 on erisäte, millega kehtestatakse erandkord aktsiisimäärade määramise üldpõhimõttest, tuleb seda rangelt tõlgendada.
Kuid mis puudutab direktiivis 92/83 teatavate jookide suhtes sätestatud konkreetsest aktsiisist vabastamist või selle määra vähendamist, siis on Euroopa Kohus juba otsustanud, et pidades silmas kõnealuse direktiivi eesmärke ning selle seitsmeteistkümnenda põhjenduse sõnastust, mis viitab siseturul konkurentsi moonutamise keelule, ei kavatsenud liidu seadusandja lubada liikmesriikidel võtta omal äranägemisel vastu erikordi võrreldes nendega, mis on ette nähtud direktiivis 92/83 (10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari,
C‑115/13
, ei avaldata,
EU:C:2014:253
, punkt
).
Kuigi eespool märgitust järeldub, et direktiivi 92/83 artikleid 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 23 lõikega 2, tuleb tõlgendada nii, et kuna liidu õigusaktide kehtivas sõnastuses ei kuulu tsipouro ja tsikoudia toodete hulka, mille suhtes kohaldatakse selle direktiivi artikli 23 lõikes 2 sätestatud erikorda, tuleb neile kohaldada sama aktsiisimäära, mida kohaldatakse kõigile nimetatud direktiivi reguleerimisalasse kuuluvatele etüülalkoholitoodetele, tuleb siiski kontrollida, kas sellist tõlgendust ei välista nendele sätetele ELTL artikli 110 seisukohast antav hinnang. Nimelt väidab Kreeka Vabariik, et selle lähenemisviisi kohaselt tuleks direktiivi 92/83 artikli 23 lõiget 2 tõlgendada laialt, hõlmates tsipouro ja tsikoudia nimetatud direktiivi kohaldamisalasse.
Selle kohta tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on ELTL artikli 110 eesmärk tagada liikmesriikidevaheline kaupade vaba liikumine tavapärastes konkurentsitingimustes. Selle eesmärgi saavutamiseks kõrvaldatakse nimetatud artikliga igasugune kaitse, mis võib kaasa tuua teistest liikmesriikidest pärit kaupadele diskrimineerivate riigimaksude kohaldamise (vt selle kohta 7. aprilli 2011. aasta kohtuotsus Tatu,
C‑402/09
,
EU:C:2011:219
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle kohta on Euroopa Kohus otsustanud, et ELTL artikli 110 esimese lõigu eesmärk on tagada riigimaksude täielik neutraalsus riigisisesel turul juba olevate toodete ja imporditavate toodete vahelise konkurentsi osas (vt selle kohta 7. aprilli 2011. aasta kohtuotsus Tatu,
C‑402/09
,
EU:C:2011:219
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleneb ELTL artikli 110 sõnastusest selgelt, et neutraalse maksustamise põhimõte, millele Kreeka Vabariik tugineb, puudutab vaid kodumaiste ja imporditud toodete võrdset kohtlemist. Kuid tooted, millele Kreeka Vabariik direktiivi 92/83 artikli 23 lõike 2 kontekstis viitab – nimelt ouzo ning tsipouro ja tsikoudia –, on kodumaine toodang.
Samas tuleb meenutada, et isegi kui Euroopa Kohus on kinnitanud, et neutraalse maksustamise põhimõte võib muus kontekstis väljendada võrdse kohtlemise põhimõtet (vt selle kohta 10. novembri 2011. aasta kohtuotsus The Rank Group,
C‑259/10 ja C‑260/10
,
EU:C:2011:719
, punkt
ja viidatud kohtupraktika), selgitas ta, et neutraalse maksustamise põhimõte iseenesest ei laienda erandi kohaldamisala. Nimelt ei ole see põhimõte esmase õiguse norm, vaid tõlgendamispõhimõte, mida tuleb kohaldada paralleelselt põhimõttega, et erandeid tuleb tõlgendada kitsalt (vt selle kohta 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus Deutsche Bank,
C‑44/11
,
EU:C:2012:484
, punkt
).
Ent nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 48, on direktiivi 92/83 artikli 23 lõige 2 erinorm, mis on selge ja täpne.
Kreeka Vabariigi lähenemisviis, et seda sätet tuleb ELTL artikli 110 seisukohast tõlgendada laialt, hõlmates selle sätte kohaldamisalasse tsipouro ja tsikoudia, tuleb seetõttu tagasi lükata.
Neil asjaoludel tuleb esimese etteheitega nõustuda.
Teine etteheide, mille kohaselt on rikutud direktiivi 92/83 artikleid 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 22 lõikega 1 ning direktiivi 92/84 artikli 3 lõikega 1, ning ELTL artiklit 110
Poolte argumendid
Komisjoni teine etteheide koosneb kahest osast.
Selle etteheite esimeses osas väidab komisjon, et Kreeka õigusaktid, mis käsitlevad väikeste, nn juhuslike destilleerijate toodetud tsipouro ja tsikoudia suhtes kohaldatavat aktsiisimaksu, ei ole kooskõlas direktiivi 92/83 artiklitega 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi 22 lõikega 1 ja direktiivi 92/84 artikli 3 lõikega 1.
Selle kohta meenutab komisjon, et vastavalt direktiivi 92/83 artiklitele 19 ja 21 tuleb Kreeka Vabariigil põhimõtteliselt kohaldada sama, vastavalt direktiivile 92/84 kindlaks määratud aktsiisimäära kõikidele toodetele, mille suhtes kohaldatakse etüülalkoholi aktsiisimaksu. Ainult erandjuhul ja selle direktiivi artiklis 22 sätestatud piirides võivad liikmesriigid kohaldada väikeste destilleerijate toodetud alkoholile vähendatud aktsiisimäärasid.
Komisjon märgib, et vastavalt asjasse puutuvatele Kreeka aktsiisimaksu õigusaktidele on esiteks väikeste destilleerijate toodetud tsipouro ja tsikoudia suhtes kohaldatav maks 0,59 eurot kilogrammi kohta, mis vastab 59 eurole hektoliitri kohta. Kuid see maks on märkimisväärselt väiksem kui direktiivi 92/83 artikli 22 lõikega 1 lubatud vähendamine 50% võrra võrreldes ühtse riigisisese aktsiisimaksu määraga, mis on vastavalt direktiivi 92/84 artikli 3 lõikele 1550 eurot puhta alkoholi hektoliitri kohta.
Teiseks väidab komisjon, et nendes Kreeka õigusaktides ei ole sätestatud, et väikesed, nn juhuslikud destilleerijad kohustuvad järgima tootmise maksimumkoguseid, mis jäävad direktiivi 92/83 artikli 22 lõikes 1 sätestatud piiridesse, milleks antud juhul on vähem kui kümme hektoliitrit puhast alkoholi aastas.
Teise etteheite teises osas väidab komisjon, et mis puudutab väikeste, nn juhuslike destilleerijate toodetud tsipouro ja tsikoudia suhtes kohaldatava aktsiisimaksu sätteid, siis ei ole Kreeka Vabariik järginud ELTL artikli 110 esimesest lõigust ega ka ELTL artikli 110 teisest lõigust tulenevaid kohustusi. Seoses sellega viitab komisjon oma argumentidele, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 29–35.
Kreeka Vabariik märgib, et tsipouro ja tsikoudia väikesed, nn juhuslikud destilleerijad tegutsevad konkreetses riiklikus raamistikus, mis arvestab pikaajalise traditsiooniga. Väga lihtsate masinatega toodetud tsipouro ja tsikoudia müük toimub ainult lahtiselt eraisikute vahel ning see ei ole kunagi olnud ühendusesiseste tehingute objekt.
Mis puudutab täpset ja kindlasummalist kohaldatavat maksu, nagu see on ette nähtud direktiivi 92/83 artikli 22 lõikes 4, siis on see pigem sümboolne, kuna selle peamine eesmärk on kontrollida, et järgitaks väga ranget õiguslikku raamistikku, millest kinni pidades väikesed, nn juhuslikud destilleerijad peavad tegutsema.
Seda arvestades viitab Kreeka Vabariik ka majandus- ja rahandusministrite nõukogu (ECOFIN) 19. oktoobri 1992. aasta protokollile, mille kohaselt liikmesriigid, kes traditsiooniliselt eratarbimiseks mõeldud väikeste alkoholikoguste tootmise maksust vabastavad, võivad jätkata nende maksuvabastuste kohaldamist.
Euroopa Kohtu hinnang
Nagu meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 45, on alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuur liidus ühtlustatud ja seda muu hulgas tingimuste osas, mida järgides võivad liikmesriigid kehtestada alammäärast väiksemaid aktsiisimäärasid. Seega tuleb teist etteheidet analüüsida üksnes direktiivide 92/83 ja 92/84 nende sätete alusel, mida käsitleti etteheite esimeses osas.
Komisjon märgib, et Kreeka õigusaktid näevad väikeste, nn juhuslike destilleerijate toodetud tsipouro ja tsikoudia suhtes ette aktsiisimaksu 59 eurot hektoliitri kohta, mis on oluliselt väiksem summa kui direktiivi 92/83 artikli 22 lõikes 1 lubatud vähendamine 50% võrra võrreldes ühtse siseriikliku aktsiisimaksu alammääraga, milleks on vastavalt direktiivi 92/84 artikli 3 lõikele 1550 eurot puhta alkoholi hektoliitri kohta.
Selle argumentatsiooniga seoses tuleb meenutada kõigepealt, et vaidlus puudub selles, et etüülalkoholi aktsiisimaksu alammäärasid, mis on ette nähtud direktiivi 92/83 artiklites 19 ja 21, koostoimes direktiivi 92/84 artikliga 3, ei ole järgitud Kreeka aktsiisimaksu õigusnormides, mis kehtestavad aktsiisimaksu väikeste, nn juhuslike destilleerijate toodetud tsipouro ja tsikoudia suhtes.
Seejärel tuleb märkida, et direktiivis 92/83 on tõesti sätestatud vabastused konkreetsetest aktsiisimaksumääradest või nende vähendamine teatavate jookide kategooriate või teatavate liikmesriikide suhtes. Kuid võttes arvesse selle direktiivi eesmärke ja selle seitsmeteistkümnenda põhjenduse sõnastust, mis tuletab meelde, et võimalik väiksem maksumäär ei tohi põhjustada konkurentsimoonutusi siseturul, tuleb asuda seisukohale, et liidu seadusandja ei ole kavatsenud lubada liikmesriikidel võtta omal äranägemisel vastu erikordi võrreldes nendega, mis on ette nähtud direktiivis 92/83.
Nii tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, mis käsitleb väikeste etüülalkoholikoguste suhtes tehtavate maksuvabastuste mõju siseturule, et kui küsimus on liidu tasandil ühtlustatult reguleeritud, tuleb sellega seotud mis tahes riigisisese meetme hindamisel lähtuda selle ühtlustamismeetme sätetest (vt selle kohta 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari,
C‑115/13
, ei avaldata,
EU:C:2014:253
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seda arvestades kehtestatakse direktiividega 92/83 ja 92/84 etüülalkoholi aktsiisimaksu alammäär ilma, et nende määrade kohaldamine sõltuks mõjust, mida selle alkoholi eratootmine ja ‑tarbimine võivad turule avaldada. Sellest tulenevalt ei ole asjakohased Kreeka Vabariigi argumendid, et tsipouro ja tsikoudia eraisikute vaheline müük ei ole kunagi olnud ühendusesiseste tehingute objekt.
Viimaks, mis puudutab Kreeka Vabariigi argumente, mille kohaselt väikesed, nn juhuslikud tsipouro ja tsikoudia destilleerijad tegutsevad konkreetses riiklikus raamistikus, mis arvestab pikaajalise traditsiooniga, siis tuleb rõhutada, et kuigi direktiivi 92/83 kuueteistkümnendas põhjenduses on sätestatud, et liikmesriikidel on lubatud kohaldada vähendatud aktsiisimäärasid või teha erandeid teatavatele piirkondlikele ja tavapärastele toodetele, ei tähenda see, et liikmesriikide tavad üksi võiksid vabastada liikmesriigid liidu õigusest tulenevatest kohustustest (vt selle kohta 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari,
C‑115/13
, ei avaldata,
EU:C:2014:253
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Täielikkuse huvides tuleb täpsustada, et majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu (ECOFIN) protokollis avaldatu ei sea kahtluse alla käesoleva kohtuotsuse punktides 71–74 esitatud analüüsi. Nimelt tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et direktiivi vastuvõtmisele eelneva ettevalmistava töö käigus tehtud avaldusi ei saa kasutada selle direktiivi tõlgendamisel, kui nende sisu ei kajastu kõnealuse sätte sõnastuses, mistõttu puudub neil igasugune õiguslik tähendus (10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari,
C‑115/13
, ei avaldata,
EU:C:2014:253
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eespool esitatud kaalutlustest tuleneb, et kuna Kreeka Vabariik kehtestas ja hoiab kehtivana õigusnormid, milles ette nähtud tingimustel kohaldatakse väikeste, nn juhuslike destilleerijate toodetud tsipouro ja tsikoudia suhtes aktsiisimäära 59 eurot hektoliitri kohta, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 92/83 artiklitest 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 22 lõikega 1 ja direktiivi 92/84 artikli 3 lõikega 1.
Nendest asjaoludes ilmneb, et teise etteheitega tuleb nõustuda.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuvastab Euroopa Kohus, et Kreeka Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad:
–
direktiivi 92/83 artiklitest 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 23 lõikega 2, kuna ta kehtestas ja hoiab kehtivana õigusnormid, millega kohaldatakse destilleerimisettevõtjate, nn süstemaatiliste destilleerijate toodetavate tsipouro ja tsikoudia suhtes 50% võrra vähendatud aktsiisimäära võrreldes ühtse riigisisese aktsiisimaksu määraga, ja
–
direktiivi 92/83 artiklitest 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 22 lõikega 1 ja direktiivi 92/84 artikli 3 lõikega 1, kuna ta kehtestas ja hoiab kehtivana õigusnormid, millega kohaldatakse nendes õigusnormides ette nähtud tingimustel aktsiisimäära, mis on tsipouro ja tsikoudia suhtes oluliselt väiksem, kui need on tootnud väiksed, nn juhuslikud destilleerijad.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist Kreeka Vabariigilt ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

1.
Kreeka Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad:
–
nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/83/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimaksude struktuuri ühtlustamise kohta artiklitest 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 23 lõikega 2, kuna ta kehtestas ja hoiab kehtivana õigusnormid, millega kohaldatakse destilleerimisettevõtjate, nn süstemaatiliste destilleerijate toodetavate tsipouro ja tsikoudia suhtes 50% võrra vähendatud aktsiisimäära võrreldes ühtse riigisisese aktsiisimaksu määraga, ja
–
direktiivi 92/83 artiklitest 19 ja 21, koostoimes selle direktiivi artikli 22 lõikega 1 ja nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiivi 92/84/EMÜ alkoholi ja alkohoolsete jookide aktsiisimäära ühtlustamise kohta artikli 3 lõikega 1, kuna ta kehtestas ja hoiab kehtivana õigusnormid, millega kohaldatakse nendes õigusnormides ette nähtud tingimustel aktsiisimäära, mis on tsipouro ja tsikoudia suhtes oluliselt väiksem, kui need on tootnud väiksed, nn juhuslikud destilleerijad.

2.
Mõista kohtulukud välja Kreeka Vabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.