CELEX: 62021CJ0571
Преюдициално запитване
Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията
Директива 2003/96/ЕО
Член 14, параграф 1, буква а)
Член 21, параграф 3 второ и трето изречение
Електроенергия, използвана за производството на електроенергия и за да се поддържа възможността за производство на електроенергия
Освобождаване
Обхват
Открити рудници
Електроенергия, използвана за експлоатацията на бункери или резервоари за гориво и на транспортни съоръжения

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 14, параграф 1, буква а) и на член 21, параграф 3 от Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (
ОВ L 283, 2003 г., стр. 51
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).
Запитването е отправено в рамките на спор между RWE Power Aktiengesellschaft (наричано по-нататък „RWE Power“) и Hauptzollamt Duisburg (Главна митническа служба Дуисбург, Германия, наричана по-нататък „Hauptzollamt“) по повод отказа на последната да освободи от данък електроенергията, която RWE Power използва през 2003 г. и 2004 г. при експлоатацията на откритите си рудници и в електрическите си централите в рамките на неговата дейност по производство на електроенергия.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображения 2—5 и 24 от Директива 2003/96 гласят следното:
„(2)
Липсата на разпоредби на Общността, въвеждащи минимална данъчна ставка за електроенергията и енергийните продукти, различни от минерални масла, може да окаже неблагоприятно въздействие върху правилното функциониране на вътрешния пазар.
(3)
Правилното функциониране на вътрешния пазар и постигането на целите на други политики на Общността изискват установяване на минимални данъчни ставки на общностно равнище за повечето енергийни продукти, включително електроенергията, природния газ и въглищата.
(4)
Чувствителните различия между размерите на националните данъчни ставки на енергийните продукти, прилагани от държавите членки, биха могли да окажат пагубно въздействие върху правилното функциониране на вътрешния пазар.
(5)
Установяването на подходящи минимални нива на облагане с данъци в Общността може да спомогне за намаляването на различията между националните нива на облагане с данъци.
[…]
(24)
Държавите членки следва да могат да прилагат освобождаване или по-ниски нива на облагане с данъци и при други случаи, когато това не засяга правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията“.
Член 1 от тази директива предвижда:
„Държавите членки налагат данъци върху енергийните продукти и електроенергията в съответствие с настоящата директива“.
Член 2, параграф 1, буква б) от посочената директива предвижда, че за преследваните от нея цели „енергийни продукти“ са по-специално продуктите, които са код по КН 2702, който се отнася до „лигнити, дори на прах, но неагломерирани, с изключение на черния кехлибар“.
Член 14 от същата тази директива гласи:
„1.   В допълнение към общите разпоредби, посочени в Директива 92/12/ЕИО [на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (
ОВ L 76, 1992 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129), изменена с Директива 2000/47/ЕО на Съвета от 20 юли 2000 г. (
ОВ L 193, 2000 г., стр. 73
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 12, стр. 257)] по отношение на освободените от данъци приложения на облагаеми продукти и без да се засягат други разпоредби на Общността, държавите членки освобождават следните стоки от облагане с данъци при условия, които те трябва да посочат, с цел осигуряване на точното и ясно прилагане на освобождаването от заплащане на данъци и предотвратяване на опитите за избягване, заобикаляне или злоупотреби по отношение на плащането на данъци:
a)
енергийни продукти и електроенергия, използвани за производството на електроенергия и електроенергията, използвана за да се поддържа възможността за производство на електроенергия. Независимо от това, поради причини свързани с опазването на околната среда, държавите членки могат да обложат тези продукти с данъци без да трябва да се съобразяват с минималните нива на облагане, предвидени в настоящата директива. В този случай, облагането с данъци на тези продукти няма да бъде взето предвид по отношение на спазване на минималното ниво на облагане на електроенергията, посочено в член 10;
[…]
в)
енергийните продукти, доставяни като гориво за целите на корабоплаването във водите на Общността (включително за риболов), когато не става въпрос за частно плаване за развлечение, както и електроенергията, произведена на борда на плавателния съд.
[…]
2.   Държавите членки могат да ограничат обхвата на освобождаването, предвидено в параграф 1, букви б) и в), до международния транспорт и транспорт в рамките на Общността. Освен това, когато дадена държава членка е сключила двустранно споразумение с друга държава членка, тя може да се откаже от правото на освобождаване от данъци, предвидено в параграф 1, букви б) и в). В такъв случай, държавите членки могат да приложат ниво на данъчно облагане под минималното ниво, определено в настоящата директива“.
Съгласно член 21, параграф 3 от посочената директива:
„Потреблението на енергийни продукти в рамките на предприятие, което произвежда такива, не се счита за възникването на изискуемост на данъчно задължение, ако се консумират само енергийни продукти, произведени на място в предприятието. Държавите членки могат също така да счетат, че потреблението на електроенергия и други енергийни продукти, които не се произвеждат в рамките на дадено предприятие и потреблението на енергийни продукти и електроенергия в рамките на предприятие, произвеждащо горива, които се използват за производство на електроенергия, не поражда изискуемост на данъчно задължение. В случаите когато потреблението не е свързано с производството на енергийни продукти и в частност за двигатели на превозни средства, се счита че такова потребление поражда изискуемост на данъчното задължение“.
Член 21, параграф 5, трета алинея от посочената директива гласи:
„Предприятие, което произвежда електроенергия за собствени нужди се счита за дистрибутор. Независимо от член 14, параграф 1, буква а), държавите членки могат да освободят от облагане с данък дребните производители на електроенергия, при условие че облагат с данък енергийните продукти, използвани за производството на тази електроенергия“.
Германското право
В Германия данъкът върху електроенергията се урежда по-специално от Stromsteuergesetz (Закон за данъка върху електроенергията) от 24 март 1999 г. (BGBl. 1999 I, стр. 378 и BGBl. 2000 I, стр. 147), изменен със Закон от 23 декември 2002 г. (BGBl. 2002 I, стр. 4602) и Закон от 29 декември 2003 г. (BGBl. 2003 I, стр. 3076), приложими за данъчните 2003 и 2004 година (наричан по-нататък „StromStG“).
Член 9, параграф 1, точка 2 от StromStG предвижда, че електроенергията, която се използва за производството на електроенергия, е освободена от облагане с данък върху електроенергията.
Член 11 от StromStG оправомощава Федералното министерство на финансите да приеме с наредба по-специално разпоредбите за прилагане на данъчните предимства, предвидени в член 9 от StromStG.
В релевантната наредба на посоченото министерство, а именно Verordnung zur Durchführung des Stromsteuergesetzes (Наредба за прилагане на Закона за данъка върху електроенергията) от 31 май 2000 г. (BGBl. 2000 I, p. 794), се предвижда в член 12, параграф 1, точка 1, че понятието „електроенергия, която се използва за производството на електроенергия“ по смисъла на член 9, параграф 1, точка 2 от StromStG включва потребената електроенергия, в технически смисъл на понятието, от допълнителни и спомагателни съоръжения на инсталация за производство на електроенергия, по-специално за целите на пречистването на вода, захранването с вода за производство на пара, подаването на свеж въздух, снабдяването с горива и пречистването на димните газове.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
RWE Power експлоатира три разделени един от друг открити рудника за лигнитни въглища в Рейнския минен басейн, от които добива лигнитни въглища, използвани предимно за производството на електроенергия в централите му, като 10 % се използват за производството на прахообразни лигнитни въглища и лигнитни брикети в заводите му.
През 2004 г. RWE Power потребява общо 2847925,939 мегаватчаса (МВч) електроенергия за откритите рудници, която по същество използва първо за водни помпи, с които се понижава нивото на подпочвените води; второ, за тежка техника, като роторни багери за изкопаване на лигнитни въглища и наносни пластове и насипообразуватели, които насипват наносни пластове в друга част на открития рудник; трето, за осветлението на открития рудник и четвърто, за транспортирането на лигнитните въглища с електрически товарни влакове по собствени линии и с електрически лентови конвейери за транспортиране както на сурови лигнитни въглища, така и на наносни пластове.
Функционирането на електрическите централи на RWE Power се основава на непрекъснатото производство на електроенергия. За да гарантира това, RWE Power поддържа запаси от лигнитни въглища, които постепенно се пренасочва към централите. Лигнитните въглища са складирани във всеки от откритите рудници. След това те се транспортират от тези рудници до бункерите на електрическата централа посредством лентов конвейер или със собствена на предприятието електрическа железница. Оттам захранвани с електричество багери натоварват лигнитните въглища на лентов конвейер, който ги транспортира към съоръженията за смилане. Накрая смлените лигнитни въглища се складират в котелния бункер.
В доклад от 20 май 2009 г., съставен в рамките на данъчна проверка, разпоредена от Главната митническа служба в Дуисбург, е прието, че подготовката на лигнитни въглища трябва да се квалифицира като „производство на гориво“ и следователно подлежи на облагане с данък върху електроенергията. Същата квалификация се отнасяла и за цялата електроенергия, потребявана за добиването и транспортирането на лигнитни въглища, поради което данъкът върху електроенергията се дължал и за електроенергията, потребявана от багерите за въглища, от лентовите конвейери и от ударните съоръжения за смилане.
Тъй като е отхвърлена подадената от RWE Power жалба по административен ред срещу акта за установяване на данъчни задължения, издаден на 8 октомври 2009 г. от Главната митническа служба в Дуисбург след тази данъчна ревизия, RWE Power сезира Finanzgericht Düsseldorf (Финансов съд Дюселдорф, Германия), който е запитващата юрисдикция.
Пред тази юрисдикция RWE Power потвърждава становището си, че съгласно Директива 2003/96 цялото количество електроенергия, необходимо за производството на електроенергия, следва да бъде освободено от данъчно облагане. Всички допълнителни и помощни съоръжения, без които инсталация за производство на електроенергия не можел да функционира, следвало по принцип да бъдат обхванати от освобождаването от облагане с данъка върху електроенергията. Лигнитните въглища трябвало да се считат за гориво, поради което използваната електроенергия за добиването и транспортирането на лигнитните въглища в открития рудник също трябвало да бъде освободена от облагане с данък.
Запитващата юрисдикция има съмнения относно точния обхват на освобождаването, предвидено в член 14, параграф 1, буква а) от Директива 2003/96.
При тези условия Finanzgericht Düsseldorf (Финансов съд Дюселдорф) решава да спре производството по делото и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Може ли член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96, доколкото предвижда, че електроенергия, използвана за производството на електроенергия, е освободена от облагане, като се вземе предвид член 21, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/96, да се тълкува в смисъл, че това освобождаване обхваща и дейности, при които в открит рудник се добиват енергийни продукти и в електроцентралите те се правят по-подходящи за използване в електроцентрали, като натрошаване, отделяне на чужди частици и раздробяване до необходимия за употреба в котела размер?
2)
Член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96, доколкото предвижда, че електроенергия, използвана, за да се поддържа възможността за производство на електроенергия, е освободена от облагане, като се вземе предвид член 21, параграф 3, трето изречение от Директива 2003/96, може ли да се тълкува в смисъл, че с него от облагане следва да се освободи и използването на електроенергия за експлоатацията на бункерни съоръжения и транспортни средства, необходими за постоянната работа на електроцентралите?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96 във връзка с член 21, параграф 3, второ изречение от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данъчно облагане на „електроенергията, използвана за производството на електроенергия“, обхваща електроенергията, използвана в процеса на добиването на енергиен продукт като лигнитните въглища в открит рудник и преработването, както и последващото обработване на този енергиен продукт в електрически централи с цел производството на електроенергия.
Съгласно член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96/ЕО, държавите членки освобождават от облагане с данъци при условия, които те трябва да посочат, с цел осигуряване на точното и ясно прилагане на освобождаването от заплащане на данъци и предотвратяване на опитите за избягване, заобикаляне или злоупотреби по отношение на плащането на данъци, енергийни продукти и електроенергия, използвани за производството на електроенергия, и електроенергията, използвана, за да се поддържа възможността за производство на електроенергия.
Член 21, параграф 3, първо изречение от Директива 2003/96 постановява, че потреблението на енергийни продукти в рамките на обект за производство на енергийни продукти не води до възникване на задължение за данък върху енергийните продукти, ако се употребяват енергийни продукти, произведени на място в този производствен обект. Второто изречение от този параграф уточнява, че държавите членки могат също така да счетат, че изискуемост на данъчно задължение не се поражда при потреблението на електроенергия и други енергийни продукти, които не се произвеждат в рамките на дадено предприятие и потреблението на енергийни продукти и електроенергия в рамките на предприятие, произвеждащо горива, които се използват за производство на електроенергия.
В самото начало следва да се припомни, че видно от съображения 3—5 и член 1 от Директива 2003/96, тя има за цел да установи режим на хармонизирано данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията, в рамките на който данъчното облагане се прилага по правило, в съответствие с определените в тази директива правила (решение от 3 декември 2020 г., Repsol Petróleo,
C‑44/19
,
EU:C:2020:982
, т.
).
Освен това съгласно постоянната съдебна практика разпоредбите относно предвидените в Директива 2003/96 случаи на освобождаване трябва да получат самостоятелно тълкуване, което да се основава на техния текст, както и на структурата на тази директива и на преследваните от нея цели (решение от 7 март 2018 г., Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
, т.
и цитираната съдебна практика).
На първо място, що се отнася до текста на член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96, от съдържащия се в тази разпоредба израз „енергийни продукти и електроенергия, използвани за производството на електроенергия“ следва, че използването на електроенергията е съществено в две отношения.
От една страна, електроенергията трябва да се използва в рамките на производството на електроенергия, като непосредствено допринася за технологичния процес на това производство (вж. в този смисъл решение от 3 декември 2020 г., Repsol Petróleo,
C‑44/19
,
EU:C:2020:982
, т.
и цитираната съдебна практика). От това следва, както по същество посочва генералният адвокат в точки 53—55 от заключението си, че използването на електроенергия с цел преработването и обработването на енергиен продукт като лигнитните въглища, като например натрошаването, отделянето на чужди частици, смилането и сушенето може да попадне в обхвата на освобождаването, предвидено в член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96, когато тези дейности са абсолютно необходими за процеса по производство на електроенергия и пряко допринасят за него. За сметка на това, както отбелязва генералният адвокат в точка 39 от заключението си, освобождаването от данъчно облагане на основание на тази разпоредба не обхваща използване на електроенергията, което се извършва само за дейността по производството на електроенергия, какъвто е по-специално случаят с потреблението на електроенергия в административните сгради на електрическа централа.
От друга страна, освобождаването от данъчно облагане предполага, че електроенергията се използва за производството на електроенергия, а не за производството на енергиен продукт като лигнитните въглища. От това следва, както отбелязва генералният адвокат в точки 50 и 51 от заключението си, че доколкото електроенергията се използва за коя да е дейност, свързана с производството на лигнитни въглища, и по-специално за тяхното добиване и транспортиране за целите на тяхното складиране, това потребление не попада в обхвата на освобождаването, предвидено в член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96.
В това отношение е без значение, че суровина като лигнитните въглища се добива от рудник, за да бъде впоследствие използвана в рамките на интегриран процес за производство на електроенергия, който протича на едно и също място на производство или поне в близост до мястото на добиване, в резултат на което добиването на лигнитни въглища и тяхното транспортиране представляват междинни етапи, присъщи на този особен метод за производство на електроенергия. Това е така, защото самото обстоятелство, че с използваната електроенергия се произвежда електроенергия само посредством енергиен продукт, като самият той е обект на предвиденото в Директива 2003/96 данъчно облагане, доказва, че тази електроенергия не допринася „пряко“ за технологичния процес на производството на електроенергия, противно на изискването, произтичащо от точка 27 от настоящото решение.
На второ място, що се отнася до структурата на Директива 2003/96, следва да се припомни, че тя няма за цел да въведе общо освобождаване. Също така, тъй като член 14, параграф 1 от Директива 2003/96 изброява изчерпателно задължителните освобождавания, които държавите членки трябва да предвидят при облагането на енергийните продукти и електроенергията, разпоредбите на тази директива не могат да се тълкуват разширително, защото това би лишило въведеното с тази директива хармонизирано данъчно облагане от всякакво полезно действие (решения от 7 март 2018 г., Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
, т.
и
и от 7 ноември 2019 г., Petrotel-Lukoil,
C‑68/18
,
EU:C:2019:933
, т.
).
Следователно, макар да е възможно да се приеме, че всяко потребление на електроенергия, независимо от етапа от производството на електроенергия, на който то е извършено, не е лишено от връзка с произведената като краен продукт електроенергия, за да се запази полезното действие на изключителния характер на освобождаването от данъчно облагане, следва да се приеме, че само потребление, което има пряк принос за технологичния процес на производство на електроенергия, попада в обхвата на освобождаването от данъчно облагане на основание на тази разпоредба, с изключение по-специално на всяко производство на електроенергия на предходен етап, което има за цел производството на междинен енергиен продукт, който сам се използва впоследствие за производството на електроенергия.
В този контекст следва да се припомни, че с оглед на освобождаването от данъчно облагане, предвидено в член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2003/96, съгласно което от данъчно облагане са освободени енергийните продукти, доставяни като гориво за целите на корабоплаването във водите на Общността (включително за риболов), когато не става въпрос за частно плаване за развлечение, както и електроенергията, произведена на борда на плавателните съдове, Съдът е постановил, че прилагането на това освобождаване изисква дейностите по корабоплаване да служат пряко, а не по друг начин за възмездено предоставяне на услуги (вж. в този смисъл решение от 13 юли 2017 г., Vakarų Baltijos laivų statykla,
C‑151/16
,
EU:C:2017:537
, т.
и
).
Това тълкуване се подкрепя от разпоредбата на член 21, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/96, съгласно която по-специално държавите членки могат по изключение да приемат, че потреблението на електроенергия, което не е произведено в рамките на предприятие, произвеждащо енергийни продукти, както и потреблението на електроенергия в рамките на предприятие, произвеждащо горива за отопление, които са предназначени да бъдат използвани за производството на електроенергия, не представлява данъчно събитие.
Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точка 59 от представеното заключение, това незадължително освобождаване би било лишено от полезно действие, ако електроенергията, използвана при производството на енергиен продукт, използван за производството на електроенергия, вече попада в обхвата на задължителното освобождаване, предвидено в член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от тази директива, само поради близостта на двете места на производство. В случая обаче според информацията, която се съдържа в акта за преюдициално запитване, Федерална република Германия не се е възползвала от възможността по член 21, параграф 3, второ изречение.
На трето място, що се отнася до преследваните с Директива 2003/96 цели, следва най-напред да се отбележи, че като предвижда хармонизиран режим на данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията, тази директива цели, както следва от съображения 2—5 и 24 от нея, да се насърчи правилното функциониране на вътрешния пазар в енергийния сектор, като се предотврати по-конкретно нарушаването на конкуренцията (решение от 7 март 2018 г., Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
, т.
).
За тази цел, що се отнася до производството на електроенергия, законодателят на Европейския съюз е избрал, както е видно в частност от стр. 5 от изложението на мотивите към предложението за директива на Съвета относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти (
ОВ C 139, 1997 г., стр. 14
), да наложи на държавите членки, в съответствие с член 1 от Директива 2003/96, облагането на произведената електроенергия, като енергийните продукти, използвани за производството на същата, трябва съответно да бъдат освободени от данъчно облагане, и то с цел да се избегне двойното данъчно облагане на електроенергията (вж. в този смисъл решение от 7 март 2018 г., Cristal Union,
C‑31/17
,
EU:C:2018:168
, т.
).
Ако обаче електроенергията, използвана за производството на електроенергия от производствена инсталация като разглежданата в главното производство, не беше освободена от данъчно облагане на основание член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96, от това би произтекъл именно риск от двойно данъчно облагане, при положение че така произведената електроенергия също би била обложена с данък съобразно член 1 от тази директива.
Вярно е, че Директива 2003/96 не изключва всеки риск от двойно данъчно облагане, тъй като съгласно член 14, параграф 1, буква а), второ изречение от тази директива държава членка може да облага енергийните продукти, използвани за производството на електроенергия, поради причини, свързани с опазването на околната среда (вж. в този смисъл решение от 4 юни 2015 г., Kernkraftwerke Lippe-Ems,
C‑5/14
,
EU:C:2015:354
, т.
и
).
Все пак, както правилно изтъкват ответникът в главното производство и Европейската комисия, ако електроенергията, използвана за добиване и транспортиране на лигнитни въглища, не подлежи на данъчно облагане, с изключение на случаите, посочени в член 21, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/96, би било налице неравно третиране между, от една страна, предприятията, които експлоатират електрически централи и добиват лигнитни въглища за производството на електроенергия, и от друга страна, предприятията, които закупуват от трети лица лигнитни въглища, за да произвеждат електроенергия, поради различната данъчна тежест, което представлява източник на нарушения на конкуренцията (вж. в този смисъл решение от 27 юни 2018 г., Turbogás,
C‑90/17
,
EU:C:2018:498
, т.
).
Действително RWE Power твърди, че поради липсата на национален и международен пазар за доставка на лигнитни въглища електрическата централа, работеща с лигнитни въглища, може да функционира само ако се намира в близост до открит рудник. Това е така, защото, тъй като доставката на лигнитни въглища не се извършва на големи разстояния, всяка икономическа ефективна експлоатация изисква модел за експлоатация, който се основава на концепция за интегриран процес, включващ едновременно добиването и превозването на лигнитни въглища като суровина за отоплението на котлите и произтичащото от това производство на електроенергия.
Тези съображения обаче, дори да се приемат за верни, не поставят под въпрос анализа в точка 39 от настоящото решение, тъй като освобождаването на електроенергията, използвана за производството на лигнитни въглища, като поставя в по-благоприятно положение интегрираните предприятия като RWE Power, във всички случаи би довело до нарушаване на конкуренцията на пазара на електроенергия.
Ето защо на първия въпрос следва да се отговори, че член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96 във връзка с член 21, параграф 3, второ изречение от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данъчно облагане на „електроенергията, използвана за производството на електроенергия“, не обхваща електроенергията, използвана за добиване на енергиен продукт като лигнитните въглища в открит рудник, когато тази електроенергия се използва не в рамките на процеса на производство на електроенергия, а за производството на енергиен продукт. За сметка на това посоченото освобождаване може да обхваща преработването, както и последващото обработване на този енергиен продукт в електрически централи за целите на производството на електроенергия, доколкото тези дейности са абсолютно необходими и пряко допринасят за технологичния процес на това производство.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96 във връзка с член 21, параграф 3, трето изречение от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данъчно облагане на „електроенергията, използвана да се поддържа възможността за производство на електроенергия“, обхваща електроенергията, предназначена за функционирането на инсталации за съхранение на енергиен продукт като лигнитните въглища, и транспортните съоръжения, позволяващи превозването на този продукт към открити рудници на електрическите централи.
В това отношение в самото начало следва да се отбележи, че освобождаването от данъчно облагане на електроенергията, използвана да се поддържа възможността за производство на електроенергия, е включено в член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96 на същото основание като освобождаването по отношение на енергийните продукти и електроенергията, използвани за производство на електроенергия.
При тези условия следва да се приеме, че тази разпоредба предвижда две хипотези, чиито съответни приложни полета не могат да бъдат объркани, тъй като в противен случай едната или другата хипотеза би била лишена от всякакво полезно действие.
Освен това, както пояснява генералният адвокат в точка 67 от представеното заключение, това тълкуване се подкрепя от законодателната история на Директива 2003/96. Това е така, защото в първоначалното предложение на Комисията се предвижда единствено освобождаване от облагане, което по същество съответства на първата хипотеза (вж. член 13, параграф 1, буква б) от предложението на Комисията (
ОВ C 139, 1997 г., стр. 14
). Втората хипотеза е добавена от Съвета на Европейския съюз едва на последващ етап в законодателната процедура. Следва да се заключи, че с това добавяне законодателят на Съюза възнамерява да създаде допълнителна хипотеза на освобождаване от облагане, която да се отнася до положение, различно от обхванатото от първата хипотеза.
От това следва, че освобождаването от данъчно облагане, предвидено във втората хипотеза, не се отнася до дейности, свързани с производството на електроенергия, а до използването на електроенергия нагоре или надолу по веригата на това производство, когато това използване служи за поддържане на възможността за произвеждане на електроенергия.
По аналогия с постановеното в точки 26—42 от настоящото решение по отношение на първата хипотеза следва да се приеме, че що се отнася до освобождаването от данъчно облагане на електроенергията, използвана за поддържане на възможността за производство на електроенергия, това освобождаване също трябва да се тълкува ограничително, в резултат на което прилагането му изисква електроенергията да се използва за пряко поддържане на капацитета на технологичния процес на производство на електроенергия.
В случая от акта за преюдициално запитване е видно, че функционирането на електрическите централи на RWE Power се основава на непрекъснато производство на електроенергия. За да се гарантира такова производство на електроенергия, RWE Power притежава бункери в три различни размера и функционалности, от които лигнитните въглища биват постепенно подавани на котлите в електрическите централи. По-конкретно първоначално лигнитните въглища се съхраняват в съответния открит рудник в бункер с капацитет, съответстващ на шест дни функциониране на централата, откъдето след това се превозват до бункерите на централите с капацитет, съответстващ на един до два дни функциониране на централата.
Въз основа на това фактическо описание изглежда, като това следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция, че единствено извършваните в електрическата централа действия по складиране и превозване на лигнитните въглища могат да бъдат считани за абсолютно необходими и за допринасящи пряко за поддържане на възможността за технологичния процес на производство на електрическа енергия, тъй като тези дейности са необходими, за да се гарантира поддържането на възможността за непрекъснато производство на електроенергия, в резултат на което тези дейности да могат да бъдат освободени на основание на член 14, параграф 1, буква a), първо изречение от Директива 2003/96.
За сметка на това изглежда, че дейностите по складиране на лигнитните въглища, които се извършват в откритите рудници, са по-силно свързани с технологичния процес по производство на електроенергия, като това следва да бъде установено от запитващата юрисдикция. При това положение електроенергията, използвана за складиране на лигнитните въглища в тези рудници, не попада в обхвата на това освобождаване.
В този контекст следва също да се уточни, че в настоящото дело е без значение посоченият от запитващата юрисдикция член 21, параграф 3, трето изречение от Директива 2003/96, съгласно който потреблението на електроенергия за цели, които не са свързани с производството на енергийни продукти, в частност за двигатели на превозни средства, се счита за данъчно събитие, пораждащо изискуемост на данъчното задължение. Всъщност, доколкото се отнася до посоченото в член 21, параграф 3, второ изречение използване на електроенергия, това трето изречение се отнася до незадължителен режим, който, както бе посочено в точка 34 от настоящото решение, не е приложен от Федерална република Германия. Освен това посоченото трето изречение има за единствена цел да ограничи приложното поле на освобождаванията, посочени в първото и второто изречение от тази разпоредба.
С оглед на изложените съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данъчно облагане на „електроенергията, използвана да се поддържа възможността за производство на електроенергия“, може да обхваща електроенергията, предназначена за функционирането на инсталации за складиране на енергиен продукт като лигнитните въглища, и за транспортните съоръжения, позволяващи превозването на този продукт, доколкото тези дейности се извършват вътре в електрическите централи и са абсолютно необходими и пряко допринасят за поддържане на възможността за технологичния процес на производство на електроенергия, тъй като тези дейности се изискват, за да се гарантира поддържането на възможността за непрекъснато производство на електроенергия.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разноските, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията, във връзка с член 21, параграф 3, второ изречение от тази директива,
трябва да се тълкува в смисъл, че:
предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данъчно облагане на „електроенергията, използвана за производството на електроенергия“, не обхваща електроенергията, използвана за добиване на енергиен продукт като лигнитните въглища в открит рудник, когато тази електроенергия се използва не в рамките на процеса на производство на електроенергия, а за производството на енергиен продукт. За сметка на това посоченото освобождаване може да обхваща преработването, както и последващото обработване на този енергиен продукт в електрически централи за целите на производството на електроенергия, доколкото тези дейности са абсолютно необходими и пряко допринасят за технологичния процес на това производство.

2)
Член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2003/96
трябва да се тълкува в смисъл, че:
предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данъчно облагане на „електроенергията, използвана да се поддържа възможността за производство на електроенергия“, може да обхваща електроенергията, предназначена за функционирането на инсталации за складиране на енергиен продукт като лигнитните въглища, и превозните средства, позволяващи превозването на този продукт, доколкото тези дейности се извършват вътре в електрическите централи и са абсолютно необходими и пряко допринасят за поддържане на възможността за технологичния процес на производство на електроенергия, тъй като тези дейности се изискват, за да се гарантира поддържането на възможността за непрекъснато производство на електроенергия.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.