CELEX: 62018CJ0737
Recurs
Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA)
Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR)
Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană
Cheltuieli efectuate de Republica Portugheză

Prin recursul formulat, Republica Portugheză solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 26 septembrie 2018, Portugalia/Comisia (T‑463/16, nepublicată, denumită în continuare „hotărârea atacată”,
EU:T:2018:606
), prin care acesta a respins acțiunea având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/1059 a Comisiei din 20 iunie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (
JO 2016, L 173, p. 59
), în măsura în care această decizie o privește (denumită în continuare „decizia în litigiu”).
Cadrul juridic
Articolul 24 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (
JO 2009, L 30, p. 16
), intitulat „Norme detaliate privind reducerile și excluderile în caz de nerespectare a normelor de eco‑condiționalitate”, prevede:
„(1)   Normele detaliate privind reducerile și excluderile prevăzute la articolul 23 se stabilesc în conformitate cu procedura menționată la articolul 141 alineatul (2). În acest context, se ține seama de gravitatea, amploarea, persistența și repetarea nerespectării constatate, precum și de criteriile stabilite la alineatele (2), (3) și (4) din prezentul articol.
(2)   În caz de neglijență, procentajul reducerii nu depășește 5 %, iar în caz de nerespectare repetată, 15 %.
În circumstanțe justificate în mod corespunzător, statele membre pot decide să nu aplice nicio reducere în cazul în care, ținând cont de gravitate, amploare și persistență, un caz de nerespectare este considerat ca fiind minor. Cu toate acestea, cazurile de nerespectare care constituie un risc direct pentru sănătatea publică sau pentru sănătatea animalelor nu sunt considerate ca fiind minore.
Cu excepția cazului în care agricultorul a întreprins măsuri imediate de remediere punând capăt nerespectării constatate, autoritatea competentă întreprinde acțiunile necesare care pot fi, dacă este cazul, limitate la un control administrativ, pentru a garanta faptul că agricultorul remediază nerespectările constatate. Constatarea unei nerespectări minore și obligația de a întreprinde o acțiune de remediere sunt notificate agricultorului.
(3)   În cazul nerespectării deliberate, în principiu, procentul reducerii nu trebuie să fie mai mic de 20 % și poate ajunge până la excluderea totală din una sau mai multe scheme de ajutor și se poate aplica pentru unul sau mai mulți ani calendaristici.
(4)   În oricare dintre situații, valoarea totală a reducerilor și a excluderilor pentru un an calendaristic nu trebuie să depășească valoarea totală prevăzută la articolul 23 alineatul (1).”
Articolul 50 din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 73/2009 în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (
JO 2009, L 316, p. 65
), are următorul cuprins:
„(1)   Autoritatea de control competentă efectuează, în privința cerințelor sau standardelor care sunt în responsabilitatea sa, controale care vizează cel puțin 1 % din totalul agricultorilor care au introdus cereri de ajutor în cadrul schemelor de ajutoare pentru plățile directe, în sensul articolului 2 litera (d) din Regulamentul [nr. 73/2009], și care sunt în sarcina autorității de control respective. Autoritatea de control competentă efectuează, de asemenea, pentru cerințele sau standardele care sunt în responsabilitatea sa, controale care vizează cel puțin 1 % din totalul agricultorilor supuși obligațiilor de ecocondiționalitate în conformitate cu articolele 85t și 103z din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 [al Consiliului din 22 octombrie 2017 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (
JO 2007, L 299, p. 1
)] din anul calendaristic în cauză și care sunt în sarcina autorității de control respective.
Rata minimă de control menționată la primul paragraf poate fi atinsă la nivelul fiecărei autorități de control competente sau la nivelul fiecărui act sau standard sau a unui grup de acte sau standarde. În cazurile în care controalele nu sunt efectuate de către agențiile de plăți, în conformitate cu dispozițiile articolului 48, rata minimă de control poate fi realizată, totuși, la nivelul fiecărei agenții de plăți.
În cazul în care legislația aplicabilă actului sau standardelor stabilește deja ratele minime de control, acestea se aplică în locul ratei minime menționate la primul paragraf. Ca alternativă, statele membre pot decide că orice cazuri de neconformitate constatate în cursul oricăror controale la fața locului în temeiul legislației aplicabile actelor și standardelor, efectuate în afara eșantioanelor menționate la primul paragraf, se comunică și sunt monitorizate de către autoritatea de control competentă, responsabilă cu actul sau norma respectivă. Se aplică prevederile prezentului titlu.
[…]
(3)   În cazul în care controalele la fața locului pun în evidență un nivel considerabil de neconformitate cu un anumit act sau cu un anumit standard, numărul controalelor la fața locului pentru actul sau standardul respectiv efectuate în decursul următoarei perioade de control se mărește. În cadrul unui anumit act, autoritatea de control competentă poate decide să limiteze domeniul de aplicare a acestor controale la fața locului suplimentare la cazurile cele mai frecvente de cerințe nerespectate.”
Articolul 54 alineatul (1) din acest regulament precizează:
„Pentru orice control la fața locului efectuat în temeiul prezentului capitol, se întocmește un raport de control redactat de autoritatea de control competentă, indiferent dacă agricultorul respectiv a fost selecționat în acest scop în temeiul articolului 51 sau ca urmare a unei nereguli aduse în atenția autorității de control competente în orice alt mod.
Acest raport se împarte în mai multe părți:
[…]
(c)
[…]
Dacă dispozițiile referitoare la standardul sau cerința în cauză prevăd o marjă de toleranță în limitele căreia nu trebuie luat în considerare un caz de neconformitate constatat, raportul trebuie să menționeze acest lucru. Aceeași dispoziție se aplică și în cazul în care un stat membru acordă un termen pentru alinierea la standarde comunitare nou‑introduse, în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 [al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (
JO 2005, L 277, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 66, p. 101)] sau în cazul acordării unui termen tinerilor agricultori pentru alinierea la standardele comunitare existente menționate în articolul respectiv.”
Articolul 71 alineatul (1) din regulamentul menționat prevede:
„Fără a aduce atingere articolului 77, dacă un caz de neconformitate constatat se datorează neglijenței agricultorului, trebuie aplicată o reducere. Ca regulă generală, reducerea reprezintă 3 % din suma totală menționată la articolul 70 alineatul (8).
Cu toate acestea, pe baza rezultatelor evaluării furnizate de autoritatea de control competentă în partea de evaluare a raportului de control în conformitate cu articolul 54 alineatul (1) litera (c), agenția de plăți poate decide să reducă procentajul la 1 % sau să îl majoreze la 5 % din cuantumul total sau, în cazurile menționate la articolul 54 alineatul (1) litera (c) al doilea paragraf, să nu impună nicio reducere.”
Articolul 31 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (
JO 2005, L 209, p. 1
, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193) prevedea:
„Comisia evaluează sumele care vor fi excluse pe baza gravitații abaterii constatate. Comisia ține cont de natura și de gravitatea infracțiunii, precum și de prejudiciul financiar cauzat Comunității.”
Punctul 2 din Documentul AGRI‑2005-64043 al Comisiei din 9 iunie 2006, intitulat „Comunicarea Comisiei privind prelucrarea de către Comisie, în contextul închiderii conturilor FEGA, secțiunea «Garantare», a deficiențelor constatate în sistemele de control al ecocondiționalității puse în aplicare de statele membre”, prevede:
„Până în prezent, documentul VI/5330/97 a fost utilizat în esență în contextul refuzului unor cheltuieli care rezultă din cereri considerate neeligibile pentru ajutor. Chiar dacă respectarea cerințelor prevăzute în anexa III la Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 [al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (
JO 2003, L 270, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177)] și a normelor care figurează în anexa IV la regulamentul menționat nu constituie o condiție de eligibilitate (a se vedea articolul 24 din același regulament), ci un punct de plecare pentru stabilirea de sancțiuni, trebuie să se aplice o metodă coerentă în privința acestor două tipuri de deficiențe. Astfel cum a anunțat Comisia (a se vedea anexa I partea C din compromisul final al președinției din 18 iunie 2003), normele fundamentale în materia închiderii conturilor, stabilite în Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 [al Consiliului din 17 mai 1999 privind finanțarea politicii agricole comune (
JO 1999, L 160, p. 103
)], se aplică ecocondiționalității. Corecțiile financiare trebuie, așadar, să fie proporționale cu riscul suportat de Fond, ținând seama de faptul că normele în materie de ecocondiționalitate nu constituie o regulă de eligibilitate, ci o bază pentru stabilirea sancțiunilor. Prin urmare, riscul suportat de Fond nu va fi, în principiu, apreciat pe baza riscului de cheltuieli neeligibile, ci a riscului de pierdere financiară care rezultă din neaplicarea de sancțiuni.
[…]
Astfel cum prevede în prezent documentul VI/5330/97, coeficientul de corecție trebuie să fie aplicat părții din fonduri pentru care cheltuiala a constituit un risc. În contextul ecocondiționalității, aceasta înseamnă că, atunci când rezultatele sunt stabilite în raport cu o autoritate competentă în materie de control (organism de control specializat sau organism de plată), cuantumul total al ajutorului plătit agricultorilor care trebuie să fie controlați de această autoritate și cărora le revine obligația care constituie obiectul deficiențelor trebuie să facă obiectul unei corecții. Această corecție va fi aplicată la nivelul de sancțiuni care ar fi fost adoptate în cazul în care controlul ar fi fost realizat potrivit normelor preconizate.
[…]”
Punctul 3.2.1 din acest document conține următorul fragment:
„Cuantumul căruia trebuie să i se aplice coeficientul de corecție definit la punctul 3.1 va fi, așadar, în principiu, evaluat la 10 % din cuantumul total al ajutoarelor acordate producătorilor cărora le revine obligația de ecocondiționalitate. Aceste 10 % sunt considerate ca fiind un procent reprezentativ dat fiind că, într‑un sistem de control și de sancționare adecvat, nivelul sancțiunilor aplicabile crește atunci când cazuri de neconformitate repetată (pentru care acest nivel poate atinge 15 %) sau de neconformitate deliberată (pentru care sancțiunile se ridică în principiu la 20 % din cuantumul total al ajutoarelor directe) sunt constatate, putând determina chiar excluderea unuia sau a mai multe scheme de ajutor în anul în curs și în anul următor.”
Istoricul cauzei
Istoricul litigiului a fost prezentat de Tribunal la punctele 1-10 din hotărârea atacată și, în scopul prezentei proceduri, poate fi rezumat după cum urmează.
Între 15 și 19 octombrie 2012, Comisia a efectuat o investigație cu privire la buna aplicare de către Republica Portugheză a unor norme privind ecocondiționalitatea.
Prin scrisoarea din 17 ianuarie 2013, Comisia a comunicat Republicii Portugheze constatările sale în care sublinia că anumite cheltuieli nu fuseseră efectuate cu respectarea dreptului Uniunii. Republica Portugheză a răspuns la aceste constatări prin scrisoarea din 30 aprilie 2013.
Prin scrisoarea din 14 noiembrie 2013, Comisia a invitat autoritățile portugheze la o reuniune bilaterală care a avut loc la 19 februarie 2014 și al cărei proces‑verbal a fost comunicat autorităților portugheze prin scrisoarea Comisiei din 26 mai 2014.
La 26 martie 2015, Comisia a comunicat concluziile sale Republicii Portugheze. Aceasta își menținea poziția potrivit căreia aplicarea, în cursul exercițiilor financiare 2010-2012, a sistemului de ecocondiționalitate nu a fost în conformitate cu normele Uniunii și propunea în cuprinsul ei excluderea de la finanțarea de către Uniune a sumei de 9533418,92 euro.
Prin scrisoarea din 7 mai 2015, Republica Portugheză a solicitat deschiderea unei proceduri în fața organului de conciliere. La 14 octombrie 2015, acest organ a concluzionat în sensul imposibilității de a concilia punctele de vedere ale celor două părți.
Prin scrisoarea din 14 decembrie 2015, Comisia a comunicat autorităților portugheze poziția sa definitivă.
Într‑un raport de sinteză din 20 mai 2016, Comisia a rezumat motivele corecțiilor financiare efectuate ca urmare a verificărilor pe care le efectuase în contextul procedurii de verificare a conformității.
Prin decizia în litigiu, Comisia a înlăturat de la finanțarea de către Uniune suma de 8984891,60 euro corespunzând unor cheltuieli declarate de Republica Portugheză în temeiul ecocondiționalității în cursul exercițiilor financiare cuprinse între anii 2010 și 2012.
Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 22 august 2016, Republica Portugheză a introdus o acțiune prin care urmărea anularea deciziei în litigiu.
În susținerea recursului, Republica Portugheză a invocat șase motive întemeiate:
–
primul, pe nemotivare și pe încălcarea articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1290/2005 în ceea ce privește autorizarea agențiilor de plăți și a altor entități, precum și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (
JO 2006, L 171, p. 90
, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 37);
–
al doilea, pe încălcarea articolului 24 din Regulamentul nr. 73/2009, precum și a articolului 54 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) și a articolului 71 din Regulamentul nr. 1122/2009;
–
al treilea, pe încălcarea articolelor 26 și 53 din Regulamentul nr. 1122/2009;
–
al patrulea, pe nemotivare;
–
al cincilea, pe încălcarea principiului
ne bis in idem
;
–
al șaselea, pe încălcarea principiului proporționalității și a articolului 31 din Regulamentul nr. 1290/2005.
Tribunalul a respins ca nefondate primul motiv, în ceea ce privește al doilea-al șaptelea aspect, precum și al cincilea și al șaselea motiv.
Pe de altă parte, Tribunalul a respins ca inoperante primul motiv, în ceea ce privește primul și al optulea aspect, precum și al doilea-al patrulea motiv.
În consecință, Tribunalul a respins acțiunea.
Concluziile părților în fața Curții
Republica Portugheză solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate;
–
anularea deciziei în litigiu și
–
obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.
Comisia solicită Curții:
–
respingerea recursului și
–
obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
În susținerea recursului formulat, Republica Portugheză invocă două motive. Primul motiv este întemeiat pe faptul că Tribunalul, în cadrul aprecierii celui de al doilea motiv de primă instanță, a săvârșit o eroare de drept, a viciat hotărârea atacată printr‑o motivare contradictorie și a încălcat principiile încrederii legitime și securității juridice. Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că Tribunalul, în cadrul aprecierii celui de al șaselea motiv de primă instanță, a săvârșit o eroare de drept, a viciat această hotărâre printr‑o motivare contradictorie și a încălcat principiul proporționalității.
Este necesar să se examineze al doilea motiv de recurs înainte de a‑l aprecia pe primul.
Cu privire la al doilea motiv
Argumentația părților
În susținerea celui de al doilea motiv, Republica Portugheză dezvoltă două aspecte.
În primul rând, acest stat membru reproșează Tribunalului că a viciat respingerea, la punctele 50 și 51 din hotărârea atacată, a celui de al șaselea motiv invocat în fața sa de erori de drept și de o motivare contradictorie.
În această privință, Republica Portugheză amintește că, astfel cum rezultă din cuprinsul punctului 2 din Documentul AGRI‑2005-64043, normele de ecocondiționalitate nu constituie norme de eligibilitate, ci o bază pentru stabilirea de sancțiuni. În plus, articolul 50 din Regulamentul nr. 1122/2009 ar prevedea rata maximă a controlului obligatoriu al ecocondiționalității. Potrivit acestui stat membru, ar rezulta că riscul pentru Fond ar trebui evaluat pe baza riscului de prejudiciu financiar care rezultă din neaplicarea unor reduceri sau a unor excluderi și că baza de calcul al corecției financiare aplicate ar trebui constituită nu de numărul total al beneficiarilor ajutoarelor supuse ecocondiționalității, ci numai de numărul de beneficiari corespunzător ratei de control, în măsura în care numai aceștia ar fi expuși unor sancțiuni.
Or, chiar dacă Tribunalul a admis în mod clar distincția dintre normele privind ecocondiționalitatea și cele de eligibilitate la punctul 41 din hotărârea atacată, ar fi confundat în continuare aceste norme la punctele 46 și 47 din această hotărâre, permițând Comisiei să aplice o corecție forfetară tuturor beneficiarilor de ajutoare supuse ecocondiționalității. Tribunalul ar fi afectat, așadar, hotărârea sa de o motivare contradictorie. În plus, acesta ar fi aplicat în mod eronat normele referitoare la eligibilitate, în condițiile în care prezenta cauză privea ecocondiționalitatea, neținând seama de caracteristicile specifice ale acesteia din urmă.
Procedând astfel, Tribunalul ar fi încălcat și principiul protecției încrederii legitime, precum și normele prevăzute la punctul 2 alineatele (1) și (6) din Documentul AGRI‑2005-64043, la articolul 50 din Regulamentul nr. 1122/2009 și în documentul de lucru al Comisiei DS/2010/29 REV. Astfel, în timp ce, având în vedere primul dintre aceste documente și articolul 50 din Regulamentul nr. 1122/2009, rata de corecție forfetară nu poate fi aplicată decât unui procent de 1 % din beneficiarii de ajutoare supuse ecocondiționalității, Tribunalul ar fi efectuat o extrapolare la totalitatea acestor beneficiari. Pe de altă parte, potrivit celui de al doilea dintre aceste documente, pe care Comisia nu l‑ar fi respectat prin adoptarea deciziei în litigiu, chiar și în cadrul unui sistem de control imperfect, nivelul maxim ar fi de 20 % din ansamblul agricultorilor.
În al doilea rând, Republica Portugheză susține că Tribunalul a încălcat principiul proporționalității și a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a concluzionat, la punctul 43 din hotărârea atacată, că riscul pentru Fond nu poate fi limitat la eșantionul de control. În fapt, obiectivul corecțiilor nu ar fi de a sancționa statul membru în cauză, ci de a repara prejudiciul financiar potențial pe cât posibil. Astfel, după cum ar reieși din argumentele prezentate în cadrul primului aspect, prejudiciul financiar real pentru Uniune ar fi fost supraestimat și sancțiunea stabilită la de cinci ori ceea ce ar fi trebuit să fie.
În acest context, Republica Portugheză consideră de asemenea că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a invocat, la punctul 46 din hotărârea atacată, documentul VI/5330/97 și prin faptul că s‑a întemeiat pe criteriile care figurează în acesta. Astfel, acest document ar fi fost redactat la o dată la care normele privind ecocondiționalitatea nu fuseseră încă adoptate.
Comisia contestă temeinicia acestei argumentări.
Aprecierea Curții
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit articolului 170 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, recursul nu poate modifica obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului. În cadrul recursului, competența Curții este astfel limitată la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. O parte nu poate, în consecință, să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului, întrucât aceasta ar echivala cu a‑i permite să sesizeze Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins decât cel cu care a fost sesizat Tribunalul (Ordonanța din 12 iulie 2018, Aquafarm/Comisia,
C‑40/18 P
, nepublicată,
EU:C:2018:566
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, este necesar să se arate că argumentul întemeiat pe o încălcare a documentului de lucru DS/2010/29 se întemeiază pe invocarea unei încălcări de către Comisie a prevederilor acestui document de lucru, contrar principiului încrederii legitime. Or, o astfel de nerespectare nu a fost invocată de Republica Portugheză în cadrul acțiunii sale în primă instanță. Rezultă că acest argument este în mod vădit inadmisibil.
Cu titlu principal, trebuie subliniat că, prin intermediul celor două aspecte ale celui de al doilea motiv, care trebuie analizate împreună, Republica Portugheză contestă respingerea de către Tribunal a celui de al șaselea motiv invocat în primă instanță, pentru motivul că este viciat de erori de drept, de o contradicție a motivelor și de o încălcare a principiului proporționalității. În esență, acest stat membru susține că, contrar celor statuate de Tribunal, baza de calcul al corecției forfetare aplicate trebuie constituită nu de numărul total al beneficiarilor de ajutoare supuse ecocondiționalității, ci de numărul beneficiarilor care fac obiectul unui control în măsura în care numai aceștia pot fi supuși unor sancțiuni.
În această privință, este necesar să se arate că Tribunalul a întemeiat respingerea, la punctul 51 din hotărârea atacată, a celui de al șaselea motiv de primă instanță pe raționamentul expus la punctele 41-50 din această hotărâre.
În acest sens, la punctul 41 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că părțile erau de acord cu privire la faptul că, în materie de ecocondiționalitate, riscul pentru Fond nu este evaluat, în principiu, pe baza riscului care rezultă din cheltuieli neeligibile, ci pe baza riscului de prejudiciu financiar care rezultă din neaplicarea de sancțiuni. În plus, Tribunalul a arătat că, în principiu, nerespectarea de către un agricultor a cerințelor în materie de ecocondiționalitate, constatată cu ocazia unui control, determină sancțiuni individuale, având în vedere dispozițiile Regulamentelor nr. 73/2009 și nr. 1122/2009.
În primul rând, Tribunalul a examinat, la punctele 42-46 din hotărârea atacată, și a respins, la punctul 47 din această hotărâre, argumentul Republicii Portugheze potrivit căruia numai exploatațiile agricole care au făcut obiectul unei acțiuni de control pot face obiectul unei reduceri sau al unei excluderi. Astfel, la punctele 42 și 43 din hotărârea menționată, Tribunalul a considerat că, deși riscul suportat de Fond corespunde, în principiu, sancțiunilor neaplicate pentru nerespectarea cerințelor în materie de ecocondiționalitate, iar acest risc este, în principiu, limitat la eșantionul de control definit, printre altele, la articolele 50 și 51 din Regulamentul nr. 1122/2009, acest lucru este valabil numai în cazul în care sistemul de control al cerințelor în materie de ecocondiționalitate instituit de statul membru este eficient. În schimb, în ipoteza în care sistemul de control este deficient, un stat nu ar putea garanta controlul și respectarea normelor stabilite prin Regulamentele nr. 73/2009 și nr. 1122/2009 și, prin urmare, nu ar fi posibil să se asigure că acest risc este limitat la eșantionul de control.
În această privință, la punctul 44 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat, cu titlu de exemplu, că un sistem deficient ar face imposibilă constatarea unui nivel semnificativ de neconformitate și, prin urmare, nu ar permite punerea în aplicare a articolului 50 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1122/2009, care impune, în cazul în care este evidențiat un nivel semnificativ de neconformitate, revizuirea în creștere a numărului de controale la fața locului care trebuie executate în cursul perioadei de control următoare.
La punctul 45 din această hotărâre, Tribunalul a subliniat că tocmai pentru a ține seama de această ipoteză, Comisia a prevăzut în Documentul AGRI‑2005-64043 că riscul pentru Fond se poate extinde dincolo de agricultorii care au fost controlați. La punctul 46 din hotărârea menționată, Tribunalul a citat o mare parte a punctului 2 din acest document.
În al doilea rând, la punctele 48-50 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins argumentul Republicii Portugheze, potrivit căruia, având în vedere coeficientul prevăzut la articolul 71 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1122/2009, aplicarea corecției financiare contestate era contrară principiului proporționalității și articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005. În acest scop, Tribunalul a constatat că prima dintre aceste dispoziții nu are incidență asupra unei corecții pe care Comisia o aplică unui stat membru în temeiul deficiențelor sistemului său de control al cerințelor în materie de ecocondiționalitate, din moment ce această dispoziție privește reducerile pe care statul membru trebuie să le aplice agricultorului în cazul în care neconformitatea cu normele privind ecocondiționalitatea rezultă dintr‑o neglijență din partea acestuia din urmă.
Având în vedere ceea ce precedă, trebuie să se constate, în primul rând, că, contrar celor susținute de Republica Portugheză, Tribunalul nu a confundat în niciun fel normele de eligibilitate și normele privind ecocondiționalitatea. Dimpotrivă, acesta le‑a distins în mod clar la punctul 41 din hotărârea atacată.
În măsura în care Republica Portugheză îi reproșează că a contrazis distincția respectivă la punctele 46, 47, 50 și 51 din această hotărâre, trebuie subliniat că Tribunalul a motivat, la punctele 42-46 din hotărârea menționată, concluzia sa potrivit căreia, în ipoteza în care sistemul de control este deficient, riscul pentru Fond se extinde dincolo de agricultorii controlați. Procedând astfel, Tribunalul a ținut seama de particularitățile normelor privind ecocondiționalitatea, fără a se contrazice.
Or, în ceea ce privește aprecierile care figurează la punctele 42-46 din hotărârea atacată, deși Republica Portugheză susține în mod sumar că, „chiar în sistemele de control deficitare, […] sancțiunile aplicate nu pot fi extrapolate dincolo de procentul agricultorilor controlați”, nu este mai puțin adevărat că acest stat membru nu a explicat prin ce anume raționamentul Tribunalului, potrivit căruia un sistem de control deficient nu permite statului membru să garanteze controlul și respectarea normelor stabilite prin Regulamentele nr. 73/2009 și nr. 1122/2009, este eronat.
Astfel, în ceea ce privește pretinsa încălcare de către Tribunal a articolului 50 din Regulamentul nr. 1122/2009, este necesar să se arate că, desigur, alineatul (1) al acestei dispoziții nu impune controale la fața locului decât asupra unui procent de 1 % din ansamblul agricultorilor care au depus cereri de ajutor. Cu toate acestea, trebuie să se constate, pe de o parte, că dispoziția menționată nu reglementează calcularea coeficientului de corecție pe care Comisia o impune statelor membre, în special celor ale căror sisteme de control sunt deficitare. Pe de altă parte, alineatul (3) al aceleiași dispoziții, citat de Tribunal la punctul 44 din hotărârea atacată, precizează că, deși controalele la fața locului indică un nivel semnificativ de neconformitate, numărul controalelor care trebuie executate în cursul perioadei de control următoare este revizuit în creștere, fapt pe care Republica Portugheză nu îl contestă de altfel. Prin urmare, nu se poate susține că articolul 50 din Regulamentul nr. 1122/2009 prevede numai obligația autorităților de control naționale de a controla 1 % din ansamblul beneficiarilor ajutoarelor.
În aceste condiții, trebuie respins ca nefondat argumentul Republicii Portugheze întemeiat pe faptul că Tribunalul a încălcat articolul 50 din Regulamentul nr. 1122/2009 la punctele 47, 50 și 51 din hotărârea atacată.
În ceea ce privește argumentul potrivit căruia Tribunalul ar fi încălcat, la punctele menționate din hotărârea atacată, punctul 2 din Documentul AGRI‑2005-64043, trebuie să se constate că, deși acest din urmă punct precizează că există o distincție între normele de ecocondiționalitate și normele de eligibilitate, acesta prevede de asemenea că „valoarea totală a ajutorului plătit agricultorilor care trebuie să fie controlați de această autoritate și cărora le revine obligația care face obiectul deficiențelor trebuie să facă obiectul unei corecții”.
Or, noțiunea de „agricultori care trebuie să fie controlați” nu poate fi interpretată în sensul că cuprinde numai agricultorii care au fost efectiv controlați de autoritățile naționale, având în vedere, pe de o parte, lipsa oricărui indiciu în această privință în textul punctului 2 din documentul menționat și, pe de altă parte, articolul 50 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1122/2009, în lumina căruia trebuie să fie interpretată această noțiune. Astfel, această dispoziție prevede revizuirea în creștere a numărului de agricultori controlați. Or, astfel cum Tribunalul a arătat în mod întemeiat la punctul 44 din hotărârea atacată, în ipoteza în care controalele sunt deficitare, nu se va evidenția niciun nivel semnificativ de neconformitate, iar eșantionul de control nu va fi niciodată revizuit în creștere.
În aceste condiții, trebuie respins ca neîntemeiat argumentul potrivit căruia Tribunalul, la punctele 47, 50 și 51 din hotărârea atacată, a încălcat punctul 2 din Documentul AGRI‑2005-64043.
Pe de altă parte, în acest context, trebuie să se sublinieze că, contrar celor susținute de Republica Portugheză, nu se poate considera nici că Tribunalul a încălcat, la punctul 46 din hotărârea atacată, punctul 2 din Documentul AGRI‑2005-64043 și articolul 50 din Regulamentul nr. 1122/2009, în măsura în care Tribunalul s‑a limitat să citeze un extras de la punctul 2 din acest document.
În al doilea rând, în ceea ce privește pretinsa încălcare, la punctul 43 din hotărârea atacată, a principiului proporționalității, argumentația Republicii Portugheze se întemeiază pe premisa că coeficientul de corecție nu este aplicabil peste un procent de 1 % din beneficiarii ajutoarelor.
Or, astfel cum reiese din analiza care precedă, Republica Portugheză nu a reușit să repună în discuție constatarea Tribunalului potrivit căreia acest coeficient nu este limitat la 1 % din beneficiarii ajutoarelor. Prin urmare, este necesar să se respingă motivul întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.
În consecință, este necesar să se respingă al doilea motiv ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte nefondat.
Cu privire la primul motiv
Argumentele părților
Prin intermediul primului motiv, Republica Portugheză susține că, în cadrul celui de al doilea motiv de primă instanță, la punctul 139 din hotărârea atacată, Tribunalul a încălcat principiul încrederii legitime și a săvârșit o eroare vădită de drept.
În acest scop, ea pretinde că acest motiv nu avea aceeași importanță precum celelalte motive și că privea „sistemul de aplicare a reducerilor și a excluderilor”, precum și încălcarea, care rezulta din aceasta, a articolului 24 din Regulamentul nr. 73/2009, precum și a articolului 54 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) și a articolului 71 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1122/2009. Or, atunci când nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea este datorată comportamentului agricultorului, cuantumul total care trebuie acordat acestuia ar trebui să fie, potrivit articolului 23 din Regulamentul nr. 73/2009, redus sau exclus.
În temeiul normelor privind ecocondiționalitatea, Comisia ar fi afirmat în mod greșit în decizia în litigiu că autoritățile portugheze prevăzuseră, pentru anii 2010-2012, o „marjă de toleranță” pentru anumite elemente de control și că sistemul aplicat Portugaliei nu a facilitat aplicarea efectivă a criteriilor într‑un caz de neconformitate, după cum sunt definite la articolul 47 din Regulamentul nr. 1122/2009. Astfel, articolul 71 alineatul (1) din acest regulament nu ar impune ca cea mai mare parte a sancțiunilor aplicate să se situeze la 3 % din cuantumul total. Această dispoziție ar lăsa statelor membre o marjă de apreciere pentru a reduce sau pentru a majora acest coeficient astfel încât sancțiunea să fie proporțională cu neregula. Ca atare, Tribunalul ar fi încălcat articolul 24 din Regulamentul nr. 73/2009, precum și articolul 54 alineatul (1) al doilea paragraf litera (c) și articolul 71 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1122/2009 și ar fi contrazis în mod vădit, din cauza erorii de drept săvârșite, conținutul punctelor 43 și 44 din hotărârea atacată.
Astfel, înlăturând ca inoperant al doilea motiv de primă instanță, Tribunalul ar fi subînțeles că sistemul portughez de control al ecocondiționalității ar fi fost un sistem de control eficace. Prin urmare, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept și o contradicție în hotărârea atacată.
În sfârșit, Republica Portugheză concluzionează că Tribunalul a încălcat principiul securității juridice.
Comisia contestă temeinicia acestei argumentări.
Aprecierea Curții
Prin intermediul primului motiv, Republica Portugheză critică în esență punctele 138 și 139 din hotărârea atacată, în măsura în care Tribunalul ar fi înlăturat în mod eronat în cuprinsul acesteia al doilea motiv de primă instanță ca inoperant.
În această privință, după cum reiese din cuprinsul punctelor 134, 135 și 137 din hotărârea atacată, în decizia în litigiu, Comisia a identificat mai multe carențe în sistemul controalelor instituite de Republica Portugheză, dintre care numai unele erau contestate în fața Tribunalului. La punctul 138 din hotărârea atacată, Tribunalul a subliniat că, în ceea ce privește șase dintre aceste carențe, „dispozitivul deciziei [în litigiu] se întemei[a] pe șase motive, a căror temeinicie nu a putut fi repusă în discuție în mod valabil în cadrul primului, al celui de al cincilea și al celui de al șaselea motiv și care nu [făceau] obiectul celui de al doilea, al celui de al treilea și al celui de al patrulea motiv”, stabilind în același timp lista celor șase motive. La punctul 139 din această hotărâre, Tribunalul a adăugat că „fiecare dintre aceste șase motive [era] suficient în sine pentru a fonda raționamentul Comisiei și pentru a justifica aplicarea unei corecții forfetare de 5 %” și a dedus din aceasta, printre altele, că al doilea motiv, referitor la erori pretins săvârșite de Comisie în ceea ce privește carențele referitoare la aplicarea de reduceri și de excluderi, era inoperant. Potrivit Tribunalului, „[a]stfel, chiar dacă s‑ar presupune că [este întemeiat], [acest motiv] nu [putea] să determine anularea în parte a deciziei [în litigiu], în lipsa demonstrării de către Republica Portugheză a faptului că ansamblul motivelor în temeiul cărora fusese stabilită corecția forfetară de 5 % erau afectate de nelegalitate”.
Reiese astfel din cuprinsul punctelor 138 și 139 din hotărârea atacată că Tribunalul a constatat în esență că al doilea motiv de primă instanță era inoperant, în măsura în care, chiar presupunând că motivul privind deficiențele referitoare la aplicarea de reduceri și de excluderi ar fi fost nefondat, dispozitivul deciziei în litigiu putea, în orice caz, să fie întemeiat pe fiecare dintre celelalte șase motive pe care, după caz, Republica Portugheză nu le‑a contestat sau nu a reușit să le repună în discuție în cadrul acțiunii sale în fața Tribunalului.
Or, în primul rând, trebuie să se constate că, prin intermediul prezentului motiv, Republica Portugheză nu repune nicidecum în discuție considerația Tribunalului potrivit căreia fiecare dintre cele șase motive menționate la punctul 138 din hotărârea atacată este în sine suficient pentru a justifica aplicarea unei corecții forfetare de 5 % și nici nu susține că al doilea motiv de primă instanță urmărea să conteste aceste motive ale deciziei în litigiu.
De altfel, această din urmă constatare a fost confirmată chiar de Republica Portugheză, întrucât, în recursul formulat, aceasta a subliniat că al doilea motiv de primă instanță „privea «sistemul de aplicare a reducerilor și a excluderilor»”.
În aceste condiții, trebuie să se concluzioneze că, fără a săvârși o eroare de drept și fără a încălca principiul încrederii legitime, Tribunalul a respins al doilea motiv invocat în fața sa ca fiind inoperant. Concluzia menționată nu poate fi afectată de împrejurarea, presupunând că este dovedită și de altfel nesusținută în niciun mod, că acest din urmă motiv „nu poate avea aceeași importanță ca și celelalte [motive invocate în fața Tribunalului]”.
În al doilea rând, motivul întemeiat pe faptul că Tribunalul a încălcat principiul securității juridice prin admiterea argumentului Comisiei, potrivit căruia sistemul de aplicare a reducerilor și a excluderilor în vigoare în Portugalia nu a facilitat aplicarea efectivă a criteriilor definite la articolul 47 din Regulamentul nr. 1122/2009 și motivul întemeiat pe faptul că Tribunalul a contrazis astfel conținutul punctelor 43 și 44 din hotărârea atacată, se întemeiază pe o premisă greșită și pe o interpretare incorectă a acestei hotărâri.
Astfel, respingând ca inoperant al doilea motiv invocat în fața sa, fără a efectua aprecierea temeiniciei susținerilor Comisiei cu privire la carențele referitoare la aplicarea reducerilor și a excluderilor, Tribunalul nu a admis în niciun mod aceste afirmații.
Prin urmare, este necesar să se respingă motivul întemeiat pe o motivare contradictorie și pe o încălcare a principiului securității juridice ca fiind nefondat.
În consecință, primul motiv trebuie respins în întregime ca fiind nefondat.
Rezultă din ansamblul considerațiilor care precedă că recursul trebuie să fie respins în întregime.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Conform articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
Articolul 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din regulamentul menționat, prevede că partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Întrucât Republica Portugheză a căzut în pretenții, iar Comisia a solicitat obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, se impune obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului recurs.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară și hotărăște:

1)
Respinge recursul.

2)
Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: portugheza.