CELEX: 62021CJ0013
Преюдициално запитване
Автомобилен транспорт
Социално законодателство
Регламент (EО) № 561/2006
Изключения
Член 13, параграф 1, буква б)
Понятието „радиус от 100 километра (km) от базата на предприятието“
Превозни средства, извършващи превоз в този радиус и извън него

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета (
ОВ L 102, 2006 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214 и поправка
ОВ L 195, 2016 г., стр. 83
), изменен с Регламент (ЕС) № 2020/1054 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2020 г. (
ОВ L 249, 2020 г., стр. 1
) (наричан по-нататък „Регламент № 561/2006“).
Запитването е отправено в рамките на спор между дружеството Pricoforest SRL, установено в Румъния предприятие, осъществяващо дейност в сектора на горското стопанство, и Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR) (Държавна инспекция по контрол на автомобилния транспорт, Румъния (ISCTR) по повод на имуществени санкции, наложени на това предприятие поради нарушения на правилата за продължителността на дневното време на управление и на дневната почивка на водачите на превозни средства.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображение 17 от Регламент № 561/2006 гласи:
„Настоящият регламент цели подобряване на социалните условия за работниците и служителите, които са обхванати от него, както и подобряване на общата безопасност по пътищата. Това се постига чрез разпоредби, отнасящи се до максималното време за управление за ден, за седмица и за период от две последователни седмици, разпоредба, която задължава водачите да ползват редовна междуседмична почивка поне веднъж на две последователни седмици, и разпоредби, които предписват, че при никакви обстоятелства дневната почивка не може да бъде по-малка от непрекъснат период от девет часа. […]“.
Съгласно член 1 от този регламент:
„Настоящият регламент определя правилата относно времето за управление, почивките в работно и извънработно време по отношение на водачите, извършващи автомобилен превоз на стоки и пътници с цел хармонизиране на условията на конкуренция между режимите на сухопътен транспорт, особено в автомобилния сектор, и подобряване на условията на труд и пътната безопасност. Настоящият регламент също така има за цел да насърчи подобряването на практиките на наблюдение и привеждане в изпълнение на държавите членки и подобряването на работните практики в автомобилната транспортна промишленост“.
Съгласно член 2, параграф 1, буква а) от посочения регламент той се прилага по-специално към автомобилен превоз „на стоки, когато максимално допустимата маса на превозното средство, включително всяко ремарке или полуремарке, надхвърля 3,5 тона“.
Съгласно член 4, букви д) и ж) от същия регламент:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
[…]
д)
„друга работа“: означава всички дейности, които са определени като работно време в член 3, буква а) от Директива 2002/15/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 година за организацията на работното време на лицата, извършващи транспортни дейности в автомобилния транспорт (
ОВ L 80, 2002 г., стр. 35
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 125)], с изключение на „управление“, включително всяка работа за същия или друг работодател в транспортния сектор или извън него;
[…]
ж)
„дневна почивка“: „дневна почивка“ означава дневен период от време, през ко[й]то водачът може свободно да разполага със своето време и който включва „нормална дневна почивка“ и „намалена дневна почивка“:
–
„нормална дневна почивка“ означава всеки период на почивка с продължителност от поне 11 часа. Алтернативно тази редовна дневна почивка може да бъде взета на два пъти, като първият период трябва да бъде непрекъснат период с продължителност от поне 3 часа, а вторият — непрекъснат период с продължителност от поне девет часа,
–
„намалена дневна почивка“ означава всеки период [на почивка] с продължителност от поне девет часа, но по-къс от 11 часа“.
Член 6 от Регламент № 561/2006, в който се определя максималното дневно, седмично и за две последователни седмици време за управление, уточнява в параграф 5:
„Водачът регистрира като друга работа всяко време, прекарано съгласно описаното в член 4, буква д), както и всяко време, прекарано в управление на превозно средство, използвано за търговски операции, които не попадат в обхвата на настоящия регламент […]. Тези записи се вписват ръчно на регистрационен лист, на разпечатка или като се използват устройствата за ръчно въвеждане на данни на записващото оборудване“.
Член 13, параграф 1 от този регламент гласи:
„При условие че не се засягат целите, посочени в член 1, всяка държава членка може да предостави изключения от членове 5—9, [които определят правилата, приложими за екипажа на превозно средство, времето на управление и почивките в работно и извънработно време], и да подложи такива изключения на индивидуални условия на своята територия или със съгласието на заинтересованите държави, на територията на друга държава членка, приложими за превоз със следните видове превозни средства:
[…]
б)
превозни средства, използвани или наети без водач от земеделски, градинарски, горски[, животновъдни] или рибарски предприятия за превоз на стоки [в рамките на упражняваната от тях специфична търговска дейност] в радиус от 100 километра [(km)] от базата на предприятието;
[…]“.
Румънското право
Съгласно член 2 от Ordonanța Guvernului nr. 37, privind stabilirea cadrului de aplicare a regulilor privind perioadele de conducere, pauzele și perioadele de odihnă ale conducătorilor auto și utilizarea aparatelor de înregistrare a activității acestora (Постановление на МС № 37 за определяне на рамка за прилагането на правилата относно времето на управление и почивките в работно и извънработно време на водачите на моторни превозни средства и за ползване на контролните уреди за регистриране на данните за тяхното движение) от 7 август 2007 г. (Monitorul Oficial al României, бр. 565 от 16 август 2007 г.):
„За превозите, посочени в член 13, параграф 1, букви а)—г), е)—з) и й)—п) от Регламент № 561/2006, прилагането на разпоредбите от този регламент се изключва на територията на Румъния“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
На 2 септември 2020 г. моторно превозно средство, теглещо ремарке, използвано от Pricoforest за превоз на дървен материал, е спряно за проверка от служители на ISCTR в населено място, намиращо се на територията на Румъния — на около 130 km по път от базата на това предприятие.
В резултат от извършената проверка и след анализ на данните, свалени от монтирания в превозното средство тахограф, е установено, от една страна, че между 5,15 ч. на 17 август 2020 г. и 19,23 ч. на 18 август 2020 г. водачът е управлявал превозното средство в продължение на 15 часа и 56 минути, като по този начин е превишил с 5 часа и 56 минути максималното дневно време на управление от 10 часа по член 6, параграф 1 от Регламент № 561/2006. В този времеви интервал водачът ползвал дневна почивка от 6 часа и 48 минути почивки, при положение че съгласно член 4, буква ж) от този регламент е трябвало да ползва дневна почивка с продължителност от поне 9 часа. За това нарушение на Pricoforest е наложена имуществена санкция в размер на 9000 RON (румънски леи) (около 1800 EUR) или при плащане в срок от 15 дни — в размер на 4500 RON (около 900 EUR).
Освен това служителите на ISCTR установяват, че между 00,54 ч. и 4,24 ч. на 25 август 2020 г. водачът на посоченото превозно средство ползвал дневна почивка с продължителност от само 3 часа и 30 минути, при положение че съгласно член 8, параграф 2 от посочения регламент тази почивка трябвало да бъде поне равна на 9 часа. За това нарушение на Pricoforest е наложена имуществена санкция в размер на 4000 RON (около 800 EUR) или при плащане в срок от 15 дни — в размер на 2000 RON (около 400 EUR).
На 25 септември 2020 г. това предприятие подава до запитващата юрисдикция жалба, с която иска да бъде отменено наказателното постановление или, при условията на евентуалност, наложените имуществени санкции да бъдат заменени с предупреждение. Без да оспорва данните, свалени от тахографа на провереното превозно средство, Pricoforest изтъква, че регистрираното време се отнася до автомобилни превози на стоки, които се обхващат от член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006, и че съгласно Постановление на Министерския съвет № 37 от 7 август 2007 г. тези превози са освободени от прилагането на предвидените в този регламент правила относно времето на управление и почивките в работно и извънработно време. Освен това Pricoforest изтъква, че административнонаказващият орган погрешно приравнява понятието: „радиус от 100 километра от базата на предприятието“ на пътното разстояние между населеното място, в което е базата на предприятието, и населеното място, в което е извършена проверката на посоченото превозно средство.
От своя страна, ISCTR поддържа, че предвиденото в член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 изключение обхваща само превозите на стоки, извършвани в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие. Тъй като обаче разглежданата в главното производство проверка била извършена на около 130 km от базата на Pricoforest, провереното превозно средство повече не попадало в обхвата на това изключение и поради това спрямо него били приложими установените с този регламент правила относно времето на управление и почивките в работно и извънработно време.
В този контекст запитващата юрисдикция иска да установи, на първо място, как следва да се тълкува понятието „радиус от 100 километра от базата на предприятието“ по смисъла на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006. Макар да приема, че понятието „радиус“ съответства на дължината на права линия, начертана на картата от центъра на окръжността, в която се извършва дадена дейност, тази юрисдикция все пак счита, че преследваните с този регламент цели, състоящи се в подобряване както на социалните условия на работниците и служителите, към които се прилага той, така и на пътната безопасност, няма да бъдат постигнати, ако във вътрешността на тази окръжност се извършват превози на по-голямо разстояние, спрямо които не се прилагат установените в този регламент правила относно времето за управление и почивките в работно и извънработно време.
На второ място, посочената юрисдикция поставя въпроса дали, когато дадено превозно средство, попадащо в обхвата на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006, обичайно извършва превоз на стоки не само в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие, но и извън него, тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че всички извършвани превози или поне онези, които не надхвърлят този радиус от 100 km са освободени от прилагането на правилата, посочени в предходната точка или в смисъл че никои от тези превози не са освободени от прилагането на посочените правила.
В това отношение запитващата юрисдикция добавя, че прилагането на разглежданите правила единствено по отношение на превоза на стоки извън радиуса от 100 km от базата на съответното предприятие би направило невъзможна проверката на продължителността на седмичните почивки, както те са определени в този регламент. Тя отбелязва също, че ако член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 се тълкува в смисъл, че всички превози, извършвани с провереното превозно средство, включително тези, извършвани извън радиус от 100 km, са освободени от прилагането на този регламент, това би означавало, че в главното дело Pricofot не е извършило вменените му административни нарушения.
При тези обстоятелства Judecătoria Miercurea Ciuc (Първоинстанционен съд, Миеркуря Чук) решава да спре производството по делото и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли понятието „радиус от 100 километра“, съдържащо се в член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006, да се тълкува в смисъл, че правата линия, начертана на картата между базата на предприятието и местоназначението, трябва да бъде по-малка от 100 km, или в смисъл, че действително изминатото от превозното средство разстояние трябва да бъде по-малко от 100 km?
2)
Трябва ли член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 да се тълкува в смисъл, че когато спрямо предвидената в тази разпоредба хипотеза национална разпоредба изключи прилагането на регламента и когато попадащите в обхвата на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 превози са извършвани в период от един месец, като някои от тях са в радиус от 100 km от базата на предприятието, а други надвишават този радиус, изключването на прилагането на посочения регламент се отнася към всички разглеждани превози, единствено към извършените [в радиус от] 100 km или към никои от тези превози?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия поставен въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали понятието „в радиус от 100 километра от базата на предприятието“ по смисъла на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че се има предвид правата линия, начертана на картата между базата на съответното предприятие и местоназначението на превозното средство, използвано от това предприятие за превоз на стоки при осъществяване на специфичната му търговска дейност, или че с тази разпоредба се има предвид действително изминатото от това превозно средство пътно разстояние.
От член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 следва, че всяка държава членка може да предостави изключения от членове 5—9 от този регламент и да ги подложи на специални условия на своята територия, при условие че това не е в ущърб на целите, посочени в член 1 от посочения регламент. Тези изключения и тези условия се прилагат по отношение на транспорта на стоки с превозни средства, използвани или отдавани под наем без шофьор от земеделски, градинарски, горски, животновъдни или риболовни дейности при упражняване на специфичната им търговска дейност в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие.
Терминът „радиус“ не е определено в Регламент № 561/2006 и член 13, параграф 1, буква б) от него не съдържа никакво изрично препращане към правото на държавите членки за определяне на смисъла и обхвата на това понятие.
Както от изискването за еднакво прилагане на правото на Европейския съюз, така и от принципа за равенство обаче следва, че такава разпоредба трябва по принцип да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза, като се държи сметка не само за обичайното значение на термините от посочената разпоредба в говоримия език, но и за нейния контекст и целите, преследвани от разглежданата правна уредба (вж. по-специално решение от 16 септември 2021 г., The Software Incubator
C‑410/19
,
EU:C:2021:742
, т.
и цитираната съдебна практика).
В говоримия език с термина „радиус“ се обозначава дължината на правата линия, която съответства на половината от диаметъра на окръжност и съединява нейния център с коя да е точка от окръжността.
Освен това, както отбелязва генералният адвокат в точки 28 и 29 от представеното заключение, когато в друга разпоредба от Регламент № 561/2006, различна от член 13, параграф 1, буква б), законодателят на Съюза е искал да се позове на конкретно пътно разстояние, което е изминато или следва да бъде изминато, той е направил точни указания в този смисъл в самия текст на тази разпоредба. Такъв по-специално е случаят с член 3, буква а) и с член 16, параграф 1, буква б) in fine от този регламент.
От това следва, че понятието „радиус от 100 километра от базата на предприятието“ по смисъла на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 трябва да се разбира като отнасящо се до не по-дълга от 100 km права линия, начертана на картата, започваща от тази база и свързваща я с коя да е точка от географската окръжност около посочената база. Следователно това понятие не обхваща действително изминатото от съответното превозно средство пътно разстояние.
Като се има предвид, че това тълкуване на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 следва ясно от текста на тази разпоредба и от структурата на този регламент, то не може да постави под въпрос постигането на преследваните от регламента цели, на които се позовава запитващата юрисдикция и които се изразяват в подобряване както на социалните условия за работниците, към които се прилага посоченият регламент, така и на пътната безопасност.
С оглед на изложените съображения на първия въпрос следва да се отговори, че понятието „радиус от 100 километра от базата на предприятието“ по смисъла на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 трябва да се да се разбира като отнасящо се до не по-дълга от 100 km права линия, начертана на картата, която започва от тази база и я свързва с коя да е точка от географската окръжност около тази база.
По втория въпрос
С втория поставен въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че когато на основание на тази разпоредба държава членка е предоставила изключения от членове 5—9 от този регламент, приложими към извършвани от посочените в тази разпоредба превозни средства превози на стоки, и когато тези превозни средства извършват посочените превози не само в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие, но и извън него, в резултат на подобно използване на тези превозни средства изключенията се прилагат към всички превози на стоки, извършени от същите превозни средства, независимо дали са във или извън посочения радиус, или, напротив — посочената разпоредба изключва възможността тези изключения да бъдат прилагани към всички тези превози.
От член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 следва, че предоставяните от държавите членки съгласно тази разпоредба изключения от членове 5—9 от този регламент, в които се определят правилата, приложими по-специално за времето на управление и почивките в работно и извънработно време на водача, се прилагат за транспорта на стоки с посочените в първата посочена разпоредба превозни средства, когато са изпълнени условията, предвидени в посочената разпоредба, както са припомнени в точка 20 от настоящото решение.
Тези изключения подлежат на стриктно тълкуване и обхватът им трябва да се определя, като се вземат предвид по-специално целите на Регламент № 561/2006 (вж. по аналогия решения от 7 февруари 2019 г., NK,
C‑231/18
,
EU:C:2019:103
, т.
и от 21 ноември 2019 г., Deutsche Post и др.,
C‑203/18 и C‑374/18
,
EU:C:2019:999
, т.
и цитираната съдебна практика). Ето защо член 13, параграф 1, буква б) от този регламент не може да се тълкува в смисъл, че действието му се разпростира отвъд необходимото за осигуряване на защитата на интересите, които той има за цел да гарантира (вж. по аналогия решение от 13 март 2014 г., A. Karuse,
C‑231/12
,
EU:C:2014:142
, т.
и цитираната съдебна практика).
От това следва, както отбелязва генералният адвокат в точки 62 и 63 от представеното заключение, че член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 не може да се тълкува в смисъл, че когато посочените превозни средства извършват транспорт на стоки едновременно в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие и извън него, тази разпоредба се прилага за всички превози на стоки, извършвани с тези превозни средства, включително за тези, при които се превишава посоченият радиус. Следователно последните превози не могат да се ползват от изключенията по членове 5—9 от този регламент.
За сметка на това, тълкуване на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 в смисъл, че когато с посочените в тази разпоредба превозни средства се извършва транспорт на стоки едновременно в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие и извън него, нито една хипотеза на такъв транспорт не може да се ползва от изключенията по членове 5—9 от този регламент, би лишило тази разпоредба от полезно действие.
В това отношение следва да се припомни, че член 6, параграф 5 от Регламент № 561/2006 задължава водача да регистрира като „друга работа“ по-специално „всяко време, прекарано за управление на превозно средство, използвано за търговски операции, които не попадат в обхвата на [този] регламент“. Това е така, защото периодите на управление, регистрирани в съответствие с тази разпоредба като „друга работа“, представляват периоди на реална дейност на водача, през които той не разполага свободно с времето си и които, доколко те се отразяват върху състоянието на умора на водача и могат да повлияе на управлението на последния (вж. по аналогия решение от 18 януари 2001 г., Skills Motor Coaches и др.,
C‑231/99
,
EU:C:2001:37
, т.
—
).
Както посочва генералният адвокат в точка 80 от представеното заключение, за случаите, в които превозно средство по член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 се използва не само в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие, но и извън този радиус, това задължение за регистрация дава възможност на компетентните национални органи да се уверят, че периодите на управление, записани в съответствие с член 6, параграф 5 от този регламент като „друга работа“, съответстват на автомобилни превози, обхванати от изключенията от членове 5—9 от посочения регламент, предоставени на основание на член 13, параграф 1, буква б) от него. Следователно националните органи са в състояние да проверят дали по отношение на превозите, извършвани с проверяваното превозно средство, които не са обхванати от такива изключения, са спазени правилата относно времето за управление и почивките в работно и извънработно време съгласно посочените членове 5—9.
С оглед на изложените съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че когато на основание на тази разпоредба държава членка е предоставила изключения от членове 5—9 от този регламент, приложими за транспорт на стоки с посочените в тази разпоредба превозни средства, като те извършват този транспорт не само в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие, но и извън него, тези изключения се прилагат само към онези случаи на транспорт с тези превозни средства, при които не се превишава посоченият радиус.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:

1)
Понятието „радиус от 100 километра [(km)] от базата на предприятието“ по смисъла на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета, изменен с Регламент (ЕС) № 2020/1054 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2020 г., трябва да се да се разбира като отнасящо се до не по-дълга от 100 km права линия, начертана на картата, която започва от тази база и я свързва с коя да е точка от географската окръжност около тази база.

2)
Член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 561/2006, изменен с Регламент № 2020/1054, трябва да се тълкува в смисъл, че когато на основание на тази разпоредба държава членка е предоставила изключения от членове 5—9 от този регламент, приложими за транспорт на стоки с посочените в тази разпоредба превозни средства, като те извършват този транспорт не само в радиус от 100 km от базата на съответното предприятие, но и извън него, тези изключения се прилагат само към онези случаи на транспорт на стоки с тези превозни средства, при които не се превишава посоченият радиус.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.