CELEX: 62020CJ0405
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalpoliitika
ELTL artikkel 157
Protokoll (nr 33)
Meeste ja naiste võrdne kohtlemine tööhõive ja elukutse küsimustes
Direktiiv 2006/54/EÜ
Artikli 5 punkt c ja artikkel 12
Soo alusel kaudse diskrimineerimise keeld
Pärast selles protokollis ja viidatud artiklis 12 nimetatud kuupäeva kohaldatav kutsealane sotsiaalkindlustusskeem
Ametnike vanaduspensionid
Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette vanaduspensionide iga-aastase kohandamise
Kahanevalt kohandamine vastavalt vanaduspensioni summa suurusele ning kohandamata jätmine alates teatavast summast
Põhjendused

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artiklit 157, EL toimimise lepingule lisatud protokolli (nr 33) ELTL artikli 157 kohta (edaspidi „protokoll nr 33“) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (
ELT 2006, L 204, lk 23
) artikleid 5 ja 12.
See taotlus esitati kolme kohtuvaidluse raames, mille pooled on vastavalt ühelt poolt EB, JS ja DP ning teiselt poolt Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB) (avalike teenistujate, raudtee- ja kaevandustöötajate kindlustusasutus, Austria) ning mille ese on nimetatud isikute vanaduspensionide iga-aastane kohandamine.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Protokollis nr 33 on sätestatud:
„[ELTL] artikli 157 kohaldamisel ei loeta kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel saadud hüvitisi töötasuks, kui ja niivõrd kui need on seotud töötamisperioodiga enne 17. maid 1990, välja arvatud töötajate või nende nimel nõude esitajate puhul, kes on enne seda kuupäeva alustanud kohtumenetlust või esitanud võrdväärse nõude sellekohase siseriikliku õiguse alusel.“
Direktiivi 2006/54 artiklis 1 on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine tööhõive ja elukutse küsimustes.
Selleks sisaldab käesolev direktiiv sätteid võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamiseks järgmistes valdkondades:
[…]
c) kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid.
[…]“.
Selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
otsene diskrimineerimine – kui ühte isikut koheldakse soo tõttu halvemini, kui koheldakse, on koheldud või koheldaks teist isikut samalaadses olukorras;
b)
kaudne diskrimineerimine – kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab ühest soost isikud võrreldes teisest soost isikutega ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud;
[…]
f)
kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid – nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiiviga 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas [(
EÜT 1979, L 6, lk 24
; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215)] reguleerimata kindlustusskeemid, mille eesmärk on töötavatele isikutele, nii töötajatele kui ka füüsilisest isikust ettevõtjatele, ettevõtetes või ettevõtete ühenduses, majandustegevuse alal, kutsealases sektoris või sektorite grupis anda hüvitisi, mis täiendavad või asendavad riiklike sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavaid hüvitisi, olgu sellistes skeemides liikmeksolemine kohustuslik või vabatahtlik.“
Direktiivi artikkel 3 „Positiivsed meetmed“ on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid võivad säilitada ja võtta meetmeid [ELTL artikli 157 lõike 4] tähenduses, selleks et tegelikkuses tagada meeste ja naiste vaheline täielik võrdõiguslikkus tööelus.“
Direktiivi 2006/54 II jaotise 2. peatükk „Võrdne kohtlemine kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides“ sisaldab eeskätt artikleid 5 ja 12.
Selle direktiivi artiklis 5 „Diskrimineerimise keeld“ on ette nähtud:
„Ilma et see piiraks artikli 4 kohaldamist, välistatakse otsene või kaudne sooline diskrimineerimine kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides ning eelkõige siis, kui kõne all on järgmine:
a)
kõnealuste skeemide ulatus ja neile ligipääsu tingimused;
b)
sissemaksekohustus ja sissemaksete arvutamine;
c)
hüvitiste arvutamine, sealhulgas abikaasa või ülalpeetavate puhul täiendavate hüvitiste arvutamine, ning hüvitiste saamise õiguse kestuse ja säilitamise tingimused.“
Direktiivi artiklis 12 „Tagasiulatuv mõju“ on sätestatud:
„1.   Käesoleva peatüki rakendamisel hõlmavad töötajaid käsitlevad meetmed kõiki 17. maile 1990 järgnenud teenistusajast tulenevaid kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel saadud hüvitisi, kusjuures neid meetmeid kohaldatakse kõnealuse kuupäeva suhtes tagasiulatuvalt, ilma et see piiraks nende sätete kohaldamist, mis käsitlevad töötajaid või nende nimel nõude esitanuid, kes on enne kõnealust kuupäeva algatanud kohtumenetluse või esitanud võrdväärse nõude sellekohase riigisisese õiguse alusel. Sellisel juhul kohaldatakse rakendusmeetmeid tagasiulatuvalt 8. aprilli 1976. aasta suhtes ja need hõlmavad kõiki selle kuupäeva järgsest teenistusajast tulenevaid hüvitisi. Liikmesriikide puhul, kes ühinesid [liiduga] pärast 8. aprilli 1976, kuid enne 17. maid 1990, asendatakse nimetatud kuupäev selle kuupäevaga, mil nende territooriumil hakati kohaldama [ELTL artiklit 157].
2.   Lõike 1 teine lause ei takista riigisiseste õigusaktide kohaste meetmete võtmise tähtaegu käsitlevatele riigisisestele eeskirjadele tuginemist selliste töötajate või nende nimel nõude esitanute vastu, kes on enne 17. maid 1990 algatanud kohtumenetluse või esitanud võrdväärse nõude riigisisese õiguse alusel, tingimusel et kõnealused eeskirjad ei ole selliste nõuete suhtes ebasoodsamad kui samalaadsete riigisiseste nõuete suhtes ega muuda [liidu] õigusaktidest tulenevate õiguste rakendamist võimatuks.
3.   Liikmesriikide puhul, kes ühinesid [liiduga] pärast 17. maid 1990 ja kes olid 1. jaanuaril 1994 Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osapooled, asendatakse lõike 1 esimeses lauses nimetatud kuupäev „17. mai 1990“ kuupäevaga „1. jaanuar 1994“.
4.   Muude liikmesriikide puhul, kes ühinesid [liiduga] pärast 17. maid 1990, asendatakse lõigetes 1 ja 2 kuupäev „17. mai 1990“ selle kuupäevaga, mil nende territooriumil hakati kohaldama [ELTL artiklit 157].“
Austria õigus
Föderaalametnike, nende ülalpidamisel olevate isikute ja pereliikmete pensioniõigusi käsitleva 18. novembri 1965. aasta seaduse (1965. aasta pensioniseadus) (Bundesgesetz über die Pensionsansprüche der Bundesbeamten, ihrer Hinterbliebenen und Angehörigen (Pensionsgesetz 1965),
BGBl
., 340/1965) põhikohtuasjade asjaolude suhtes kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „PG 1965“) § 41 näeb ette järgmist:
„[…]
(2)   Käesoleva seaduse alusel makstavaid vanadus- ja toitjakaotuspensione […] tuleb kohandada samal ajal ja samas ulatuses kui riiklikust pensionikindlusskeemist makstavaid pensione,
1.
kui pensioniõigused on juba tekkinud enne kõnealuse aasta 1. jaanuari
[…]
(4)   2018. kalendriaasta suhtes kohaldatakse analoogia alusel [üldise sotsiaalkindlustusseaduse (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz)] §‑s 711 sätestatud pensionide kohandamise meetodit […]. Üldise sotsiaalkindlustusseaduse § 711 lõike 1 punkti 2 kohase suurendamise korral tuleb suurendamise summa täies ulatuses vanadus- või toitjakaotuspensionis arvesse võtta.“
Üldise sotsiaalkindlustusseaduse põhikohtuasjade asjaolude suhtes kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „ASVG“) § 108f sätestab järgmist:
„(1)   Riigi sotsiaalkindlustuse, earühmade ja tarbijakaitse minister kehtestab igaks kalendriaastaks kohandamisindeksi, võttes arvesse võrdlusläve.
(2)   Võrdluslävi määratakse nii, et läve abil kohandamisest tulenev pensionide tõstmine vastab lõike 3 kohasele tarbijahindade tõusule. Võrdluslävi ümardatakse kolme kohani pärast koma.
(3)   Tarbijahindade tõus tuleb määrata kuni kohandamisaastale eelnenud aasta juulikuuni toimunud 12 kuu keskmise tõusu alusel, kusjuures tuleb kohaldada 2000. aasta tarbijahinnaindeksit või indeksit, mis seda asendab. Selleks tuleks arvutada Statistik Austria [(Austria Statistikaamet)] avaldatud aastaste inflatsioonimäärade aritmeetiline keskmine arvutamisperioodi kohta.“
ASVG § 108h on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Alates iga aasta 1. jaanuarist tuleb
a)
kõik pensionikindlustusest makstavad pensionid, mille tähtpäev (§ 223, lõige 2) on enne selle aasta 1. jaanuari,
[…]
korrutada kohandamisindeksiga.
[…]
(2)   Lõikes 1 osutatud kohandamine toimub pensioni alusel, millele oli õigus eelmise aasta 31. detsembril kehtinud õigusnormide alusel […]“.
ASVG § 711 näeb ette järgmist:
„(1)   Erandina § 108h lõike 1 esimesest lausest ja lõikest 2 ei suurendata pensioni 2018. aasta eest mitte kohandamisindeksi alusel, vaid järgmiselt: kogu pensionitulu (lõige 2) tuleb suurendada
1. 2,2% võrra, kui pensionitulu ei ületa 1500 eurot kuus;
2. 33 euro võrra, kui pensionitulu ei ületa 2000 eurot kuus;
3. 1,6% võrra, kui pensionitulu ületab 2000 eurot, kuid mitte 3355 eurot kuus;
4. sellise protsendimäära võrra, mis väheneb nimetatud väärtuste vahel lineaarselt 1,6%‑lt 0%‑ni, kui pensionitulu ületab 3355 eurot, kuid mitte 4980 eurot kuus.
Kui kogu pensionitulu ületab 4980 eurot kuus, siis suurendamist ei toimu.
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Põhikohtuasjade kassaatorid on enne 1955. aastat sündinud isikud, kes töötasid Austrias föderaalametnikena. Nad jäid pensionile vastavalt 2000., 2013. ja 2006. aastal. 2017. aastal oli nende pensioni brutosumma kuus esimese kassaatori puhul 6872,43 eurot, teise puhul 4676,48 eurot ja kolmanda puhul 5713,22 eurot.
Kõik põhikohtuasjade kassaatorid taotlesid, et BVAEB hindaks nende vanaduspensioni summa ümber alates 1. jaanuarist 2018. BVAEB leidis, et EB ja DP pensioni ei ole võimalik ümber hinnata, sest need ületavad ASVG § 711 lõikes 1 osutatud ülempiiri 4980 eurot kuus. JSi vanaduspensioni aga kohandati, suurendades seda 0,2989% võrra.
Põhikohtuasjade kassaatorid esitasid kõik kaebuse Bundesverwaltungsgerichtile (Austria föderaalne halduskohus), väites, et PG 1965 § 41 lõikega 4 koostoimes ASVG § 711 lõike 1 punktiga 4 ja viimase lausega, millest tulenevalt on ümberhindamine neist kahe puhul täielikult ja ühe puhul peaaegu täielikult võimatu nende pensioni suuruse tõttu, diskrimineeritakse neid kaudselt soo alusel, mis on liidu õigusega keelatud.
Oma kaebuste toetuseks väitsid põhikohtuasjade kassaatorid, et nende suhtes kohaldatavad pensionide kohandamist reguleerivad riigisisesed õigusnormid on nende olukorda alates 1995. aastast pidevalt halvendanud ja et aastatel 2001–2017 kohandati suuremaid pensione vaid väga vähesel määral. Nad väitsid lisaks, et nende õigusnormidega diskrimineeritakse kaudselt soo alusel, esitades selle kohta ühe statistilise analüüsi, millest nähtub, et PG 1965 kohaldamisalasse kuuluvate vanaduspensioni saajate hulgas, kes saavad üle 4980 euro kuus, on 8417 meest ja 1040 naist, samas kui föderaalse avaliku teenistuse vanaduspensioni saajate hulgas on 79491 meest ja 22470 naist.
Bundesverwaltungsgericht (föderaalne halduskohus) jättis põhikohtuasjade kassaatorite kaebused rahuldamata, leides, et soo alusel diskrimineerimise argumendi tagasilükkamiseks on piisavalt alust. Üksnes EB ja DP kohta leidis see kohus lisaks, et ei olnud vaidlustatud, et PG 1965 § 41 lõiget 4 koostoimes ASVG § 711 lõike 1 viimase lausega kohaldatakse palju rohkem meeste kui naiste suhtes.
Põhikohtuasjade kassaatorid esitasid nende otsuste peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, st Verwaltungsgerichtshofile (Austria kõrgeim halduskohus).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates kuuluvad vanaduspensionid, mida põhikohtuasjade kassaatoritele makstakse PG 1965 alusel, sest nad on sündinud enne 1955. aastat, ELTL artikli 157, protokolli nr 33 ja direktiivi 2006/54 artikli 12 kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib seega esiteks teada, kas ja kuidas mõjutab kassatsioonkaebusi kõnealuses protokollis ja direktiivi 2006/54 viidatud artiklis ette nähtud meeste ja naiste võrdse kohtlemise nõude ajaline piirang, mis Austria Vabariigi puhul puudutab 1. jaanuarile 1994 eelnevat aega. See kohus on seisukohal, et kuigi on võimalik asuda seisukohale, et see piirang on selliste hüvitiste aspektide suhtes nagu pensionide kohandamine, mille põhikohtuasjade kassaatorid vaidlustasid, kohaldatav kas või osaliselt, st proportsionaalselt enne 1. jaanuari 1994 töötatud ajaga, siis Euroopa Kohtu praktika, mis tuleneb eeskätt 6. oktoobri 1993. aasta kohtuotsusest Ten Oever (
C‑109/91
,
EU:C:1993:833
), toetab tõlgendust, mille kohaselt see piirang ei ole kohaldatav sellise kohandamise suhtes ega saa takistada kassaatoritel tugineda meeste ja naiste võrdse kohtlemise nõudele.
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus teiseks, et nende riigisiseste õigusnormide alusel oli selliste pensionil föderaalametnike vanaduspensionide ümberhindamine, kes said PG 1965 alusel teatavat summat ületavat igakuist brutopensioni, 2018. aastal kas täielikult või peaaegu täielikult võimatu, erinevalt isikutest, kes said väiksemat pensioni. Selline ebasoodne kohtlemine võib kujutada endast diskrimineerimist soo alusel, kui see mõjutab palju rohkem mehi kui naisi. See kohus täpsustab, et alates 1997. aastast ei toimu nende pensionide iga-aastane kohandamine enam teenistuses ametnike palkade arenguga samas määras, vaid tulenevalt PG 1965 § 41 sisalduvast viitest ASVG-le põhimõtteliselt inflatsioonimäära alusel, eesmärgiga tagada pensionäride ostujõu säilimine. Kuigi süsteem oli mõeldud üldiseks ja pikaajaliseks kohaldamiseks, kasutas Austria seadusandja regulaarselt võimalust võtta teatud aastatel vastu määrusi, millega tehakse erand pensionide üldisest indekseerimisest inflatsiooniga.
2018. aasta pensionide kohandamisega seoses märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Austria valitsus põhjendas seda erandit sotsiaalse komponendiga. Ka BVAEB olevat viidanud sellele sotsiaalsele eesmärgile võimaliku kaudse diskrimineerimise õigustamiseks, leides esiteks, et kui igal aastal kohaldataks ühtset protsendimäära, tekiks kiiresti „õigustamatu lõhe“ vanaduspensioni tasemete vahel, ning teiseks, et kõige suuremaid pensione võib vähem kohandada, ilma et nende väärtus või nende saajate elatustase langeks, mistõttu selline kohandamine ei ole kogu riigi poolse kohandamise rahastamise huvides kuidagi vastuvõetamatu ning on solidaarsuse nimel vajalik.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb siiski, kas need põhjused saavad õigustada võimalikku kaudset diskrimineerimist ja kas proportsionaalsuse põhimõtte nõuded on täidetud. Eelkõige kahtleb ta kõnealuste pensionide kohandamist käsitlevate riigisiseste õigusnormide vajalikkuses, sobivuses ja sidususes. Ta väidab nimelt, et neis õigusnormides ette nähtud meede piirdub vaid vanaduspensioni saajatega ning pealegi veel ainult viimaste teatavate kategooriatega, samas kui on olemas muid sobivaid sotsiaalpoliitika vahendeid, näiteks progresseeruvad tulumaksumäärad, ülekanded ja muud maksudest rahastatavad tugiteenused. Lisaks sellele on PG 1965 § 41 kohaldamisalasse kuuluvad pensionil ametnikud erilises olukorras, mis eristab neid selliste sotsiaalkindlustuse eeskirjade nagu ASVG alusel pensioni saajatest. Nimelt tuleks Verfassungsgerichtshofi (Austria konstitutsioonikohus) kohtupraktika kohaselt nende ametnike vanaduspensioni käsitada avalik-õigusliku töötasuna teenistuses oldud aja jooksul tehtud töö eest eluaegse töösuhte raames. Kui sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavad pensionid põhinevad sissemaksete abil rahastamise põhimõttel ja neid maksab kindlustusasutus, siis teenistuses ametnike sissemaksed lähevad riigieelarvesse ja PG 1965 aluseks olev kontseptsioon ei ole esimesena nimetatud skeemide omaga sama.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib lisaks, et riigi seadusandja ei võtnud sama „sotsiaalse kompensatsiooni“ meedet teenistuses ametnike suhtes, kelle töötasu suurendati 2018. aastal suuremal määral kui inflatsioonile vastavalt ning kahaneva määrata, et nad saaksid osa majanduskasvust. Lisaks ei kohandanud seadusandja muude kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide – näiteks eraõiguslike – alusel makstavaid vanaduspensione samamoodi, välja arvatud riigiga seotud ettevõtete poolt makstavate pensionide piiratud kategooria puhul. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib lisaks teada, kas selle väidetavalt diskrimineeriva meetme proportsionaalsuse ja sidususe analüüsimisel tuleb võtta arvesse seda, et kõnealune meede ei olnud ühekordne, kuna põhikohtuasjade kassaatorid viitavad alates nende pensionile jäämisest võetud pensionisummade kohandamise eri meetmete kumuleeritud mõjule.
Lõpuks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Bundesverwaltungsgericht (föderaalne halduskohus) on öelnud, et selliste suuremat pensioni saavate pensionäride ebasoodsamat kohtlemist, kes on enamuses mehed, tuleks analüüsida, lähtudes asjaolust, et naised olid minevikus ebasoodsamas olukorras, st neid oli kõrgema palgaga ametikohtadel vähe. Samuti soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised tagajärjed on sellisel tuvastusel põhikohtuasjades.
Nendel asjaoludel otsustas Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas meeste ja naiste võrdse kohtlemise nõude ajalise kohaldamisala piiramist [17. mai 1990. aasta kohtuotsusega Barber (
C‑262/88
,
EU:C:1990:209
)], [protokolliga nr 33] ja direktiivi [2006/54] artikliga 12 tuleb tõlgendada nii, et (Austria) pensionisaaja, kes väidab, et niisuguse 2018. aasta ametnike pensionide kohandamise korraga nagu põhikohtuasjades kohaldatav kord on teda diskrimineeritud, ei saa õiguspäraselt tugineda võrdse kohtlemise nõudele või saab sellele nõudele tugineda üksnes (proportsionaalselt) pensioninõude selle osa puhul, mis on seotud töötamisperioodidega pärast 1. jaanuari 1994?
2.
Kas meeste ja naiste võrdse kohtlemise nõuet (lähtuvalt ELTL artiklist 157 koostoimes direktiivi 2006/54 artikliga 5) tuleb tõlgendada nii, et selline kaudne diskrimineerimine nagu see, mis võib tuleneda põhikohtuasjades kohaldatavast 2018. aasta pensionide kohandamise korrast, on põhjendatud ka siis, kui võtta arvesse juba varem kehtestatud sarnaseid meetmeid ja nende kumuleeritud mõjust tingitud märkimisväärset kahju võrreldes pensionide reaalväärtuse kohandamisega inflatsiooniga (käesoleval juhul 25%), ja seda eelkõige
–
selleks, et takistada (korrapärasel ühtse määraga korrigeerimisel) „lõhe“ tekkimist pensionide tasemete vahel, olgugi et see on pelgalt nominaalne ega muuda pensionide omavahelist suhtelist väärtust;
–
selleks, et rakendada üldist „sotsiaalset komponenti“ väiksemate pensionide saajate ostujõu suurendamiseks, olgugi et a) seda eesmärki saaks saavutada ka ilma suuremate pensionide kohandamise piiramiseta ja b) seadusandja ei kehtesta sellist meedet samal viisil ka ostujõu suurendamiseks olukorras, kus on tegemist teenistuses ametnike väiksema töötasu kohandamisega inflatsiooniga (suuremat töötasu saavate teenistuses ametnike kahjuks), ega ole kehtestanud ka ühtegi õigusnormi, mis näeks ette samasuguse sekkumise kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide (ilma riigi osaluseta) alusel saadud pensionide väärtuse kohandamisse, et suurendada väiksemate pensionide ostujõudu (suuremate pensionide kahjuks);
–
selleks, et „sotsiaalkindlustusskeemi“ säilitada ja rahastada, olgugi et ametnike vanaduspensione ei maksa kindlustusasutus kindlustuse moodi korraldatud ja sissemaksetest rahastatavast kindlustusskeemist, vaid neid maksab riik kui pensionile jäänud ametnike tööandja tasuna tehtud töö eest, mistõttu ei ole lõppkokkuvõttes määrava tähtsusega mitte skeemi säilitamine ja rahastamine, vaid üksnes eelarvega seotud kaalutlused;
–
kuna asjaolu, et statistiliselt on suurema pensioni saajate kategoorias tunduvalt rohkem mehi, tuleb pidada selle tagajärjeks, et minevikus puudusid naistel võrdsed võimalused tööhõive ja elukutse küsimustes, ning see kujutab endast iseseisvat põhjendust või (sellele eelnevalt) välistab algusest saadik võimaluse, et tegemist on meeste kaudse diskrimineerimisega soo alusel direktiivi 2006/54 tähenduses, või
–
seepärast, et asjaomased õigusnormid kui positiivne meede ELTL artikli 157 lõike 4 tähenduses on lubatud?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas protokolli nr 33 ja direktiivi 2006/54 artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et neis ette nähtud meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte ajaline piirang on kohaldatav pärast neis ette nähtud kuupäeva kohaldatavate riigisiseste õigusnormide suhtes, mis näevad ette kutsealasest sotsiaalkindlustusskeemist makstavate vanaduspensionide iga-aastase kohandamise.
Kohe alustuseks tuleb meenutada, et ELTL artikkel 157 näeb ette meestele ja naistele võrdse või võrdväärse töö eest võrdse tasu maksmise põhimõtte.
Direktiiv 2006/54 sisaldab omakorda vastavalt selle artiklile 1 sätteid, mis on mõeldud rakendama meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtet eeskätt seoses kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemidega.
Nagu eelotsusetaotlusest nähtub ja nagu Euroopa Kohus on juba tuvastanud, kuulub selline vanaduspension nagu see, mida makstakse Austria föderaalametnikele PG 1965 alusel, esiteks mõiste „tasu“ alla ELTL artikli 157 tähenduses, kuivõrd selle suurus sõltub teenistusajast ja sellega võrdsustatud perioodidest ning töötasust, mida ametnik sai, ning kuivõrd see pension kujutab endast tulevast rahalist väljamakset tööandja poolt oma töötajatele nende töösuhte otsese tagajärjena. Nimelt käsitatakse riigisiseses õiguses seda pensioni töötasuna, mida makstakse edasi teenistussuhte raames, mis jätkub pärast seda, kui ametnik jääb pensionile (vt selle kohta 21. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Felber,
C‑529/13
,
EU:C:2015:20
, punkt
).
Teiseks makstakse sellist pensioni direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punkti f tähenduses „kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi“ alusel, mis annab konkreetse kutseala töötajatele hüvitisi, mis on mõeldud asendama riikliku sotsiaalkindlustusskeemi hüvitisi. Nimelt on ASVGga loodud vanaduspensioni kindlustusskeemi kohaldamine föderaalametnike suhtes nende riigi avalikus teenistuses töötamise tõttu välistatud, kuna nende teenistussuhe annab neile õiguse samaväärsetele vanaduspensionihüvitistele nagu need, mis on ette nähtud selles vanaduspensioni kindlustusskeemis (vt selle kohta 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Lesar,
C‑159/15
,
EU:C:2016:451
, punkt
).
Esiteks tuleb meenutada, et vastavalt protokolli nr 33 sõnastusele ei loeta ELTL artikli 157 kohaldamisel kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel saadud hüvitisi töötasuks, „kui ja niivõrd kui“ need on seotud töötamisperioodiga „enne“ 17. maid 1990. Sama kehtib direktiivi 2006/54 artikli 12 lõike 1 sõnastuse puhul, mis näeb ette, et sellistes skeemides võrdset kohtlemist käsitlevaid direktiivi II jaotise 2. peatüki sätteid ülevõtvad meetmed hõlmavad „kõiki“ selle kuupäeva „järgsest“ teenistusajast tulenevalt sellistest skeemidest makstavaid hüvitisi.
Kuna nendes sätetes ette nähtud meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte ajalise mõju piiramine kujutab endast erandit ELi toimimise lepingus sätestatud üldreeglist, tuleb neid sätteid tõlgendada kitsalt.
Teiseks tuleb märkida, et protokolli nr 33 sõnastus on identne EÜ asutamislepingule lisatud EÜ asutamislepingu artiklit 141 käsitleva protokolli (nr 17) sõnastusega; neil mõlemal on selge seos 17. mai 1990. aasta kohtuotsusega Barber (
C‑262/88
,
EU:C:1990:209
), kuna need viitavad konkreetselt selle kohtuotsuse kuulutamise kuupäevale.
Ent nagu Euroopa Kohus täpsustas 6. oktoobri 1993. aasta kohtuotsuses Ten Oever (
C‑109/91
,
EU:C:1993:833
), saab 17. mai 1990. aasta kohtuotsuse Barber (
C‑262/88
,
EU:C:1990:209
) kohaselt tööandjapensionide puhul võrdse kohtlemise nõudmiseks EMÜ asutamislepingu artikli 119 (pärast muutmist EÜ artikkel 141, nüüd ELTL artikkel 157) vahetule õigusmõjule tugineda ainult nende hüvitiste puhul, mis kuuluvad maksmisele pärast 17. maid 1990 – mis on selle kohtuotsuse kuulutamise kuupäev – täitunud töötamisperioodide eest, arvestades erandit, mis on ette nähtud selliste töötajate või nende õigusjärglaste suhtes, kes on enne seda kuupäeva algatanud kohtumenetluse või esitanud samaväärse nõude kohaldatava riigisisese õiguse alusel (23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Schönheit ja Becker,
C‑4/02 ja C‑5/02
,
EU:C:2003:583
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nimelt on ülekaalukate õiguskindluse põhjustega vastuolus see, kui vaidlustatakse juriidilised olukorrad, mille kõik tagajärjed on minevikus juba avaldunud, olukorras, kus see võib tagasiulatuvalt kõigutada arvukate pensioniskeemide finantstasakaalu (vt selle kohta 23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Schönheit ja Becker,
C‑4/02 ja C‑5/02
,
EU:C:2003:583
, punkt
).
See piirang on ette nähtud protokollis nr 33 ja sisaldub ka direktiivi 2006/54 artikli 12 lõikes 1.
Austria Vabariigi puhul on 17. mai 1990. aasta kohtuotsuses Barber (
C‑262/88
,
EU:C:1990:209
) osutatud aluseks võetav kuupäev asendatud nimetatud direktiivi artikli 12 lõike 3 alusel 1. jaanuariga 1994.
Kolmandaks tuleb meenutada, et ELTL artiklis 157 osutatud meestele ja naistele võrdse tasu maksmise põhimõte on üks liidu alustalasid. ELL artikli 3 lõike 3 teise lõigu kohaselt edendab liit pealegi eeskätt meeste ja naiste võrdõiguslikkust ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 23 on ette nähtud, et kõikides valdkondades, kaasa arvatud tööhõive, töö ja palk, tuleb tagada naiste ja meeste võrdõiguslikkus (vt selle kohta 3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Tesco Stores,
C‑624/19
,
EU:C:2021:429
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjades kõne all olevates riigisisestes õigusnormides ette nähtud vanaduspensionide iga-aastane kohandamine 2018. aastal toimus lähtuvalt vanaduspensioni summast, mida pensionär sai eelmisel aastal ja millele oli juba õigus tekkinud, ning et see kohandamine toimus kahanevalt ja muutus teatud summast alates olematuks. Lisaks sellele ei sõltunud kõnealune kohandamine asjaomase pensionäri töötamisperioodidest ega liikmeksolemisest.
Põhikohtuasjade kassaatorid väidavad liikmesriigi kohtus, et meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtet on rikutud ainult nende riigisiseste õigusnormidega, millel puudub tagasiulatuv mõju. Lisaks sellele said nad pensionile pärast 1. jaanuari 1994 ja nad saavad pensioni, mille maksmise alustamise kuupäeva ega algul kindlaksmääratud suurust nad ei vaidlusta. Samuti ei sea nad kahtluse alla enda pensioni suurust seoses minevikus tehtud maksete ega enne 1. jaanuari 1994 töötatud perioodidega.
Võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 32–39 sisuliselt meenutatud kaalutlusi, ei tohi protokolli nr 33 ja direktiivi 2006/54 artiklit 12 tõlgendada nii, et nendes sätetes ette nähtud meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte ajalise mõju piiramist tuleb kohaldada vanaduspensionide iga-aastase kohandamise suhtes, kuivõrd selline mehhanism ei sea kahtluse alla enne nendes sätetes ette nähtud aluseks võetavat kuupäeva omandatud õigusi ja tehtud makseid. Sellest järeldub, et käesoleval juhul ei saa sellele piirangule tugineda põhikohtuasjade kassaatorite vastu seoses sellise vanaduspensionide iga-aastase kohandamisega, nagu on ette nähtud põhikohtuasjas vaidlusalustes riigisisestes õigusnormides üksnes 2018. aasta kohta.
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et protokolli nr 33 ja direktiivi 2006/54 artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et neis ette nähtud meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte ajaline piirang ei ole kohaldatav pärast neis ette nähtud kuupäeva kohaldatavate riigisiseste õigusnormide suhtes, mis näevad ette kutsealasest sotsiaalkindlustusskeemist makstavate vanaduspensionide iga‑aastase kohandamise.
Teine küsimus
Oma teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 157 ja direktiivi 2006/54 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette riigiametnike vanaduspensioni summa iga-aastase kahanevalt kohandamise vastavalt pensioni suurusele ning kohandamata jätmise alates teatavast summast.
Kõnealuse direktiivi artikli 5 punkt c keelab igasuguse otsese või kaudse diskrimineerimise soo alusel kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides seoses hüvitiste arvutamisega.
Kõigepealt tuleb tõdeda, et niisuguste riigisiseste õigusnormidega, nagu on vaidluse all põhikohtuasjades, ei kaasne otsest diskrimineerimist, kuna neid kohaldatakse vahet tegemata nii mees- kui ka naistöötajate suhtes.
Mis puudutab küsimust, kas sellised õigusnormid toovad kaasa kaudse diskrimineerimise, nagu see on nimetatud direktiivi kohaldamisel määratletud direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis b, siis nähtub eelotsusetaotlusest, et PG 1965 § 41 lõike 4 alusel koostoimes ASVG § 711 lõikega 1 on Austria föderaalametnikud, kes saavad teatavast summast suuremat igakuist vanaduspensioni, ebasoodsamas olukorras võrreldes nendega, kelle vanaduspension on väiksem, kuna esimeste pensionisummat kas ei suurendatud või siis suurendati üksnes vähem. Sellised õigusnormid kehtestavad seega Austria föderaalametnike erineva kohtlemise näiliselt neutraalse kriteeriumi, nimelt nende pensioni suuruse alusel.
Seoses küsimusega, kas see erinev kohtlemine seab ühest soost isikud võrreldes teisest soost isikutega eriti ebasoodsasse olukorda, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasjade kassaatorite esitatud tõendite ja Bundesverwaltungsgerichti (föderaalne halduskohus) järelduste põhjal ei ole välistatud, et statistiliselt on täidetud soo alusel kaudse diskrimineerimise tingimused. Eelkõige ei ole kahe põhikohtuasjade kassaatori puhul vaidlustatud, et PG 1965 § 41 lõiget 4 koostoimes ASVG § 711 lõike 1 viimase lausega kohaldatakse palju enamate meeste kui naiste suhtes, kuna neis õigusnormides kehtestatud maksimaalsest alussummast suurema pensioni saajate kategoorias on tunduvalt rohkem mehi.
Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et sellise eriti ebasoodsa olukorra olemasolu saab tuvastada eeskätt juhul, kui tõendatakse, et riigisisestel õigusnormidel on ebasoodne mõju oluliselt suuremale osakaalule ühest soost isikutele võrreldes teisest soost isikutega (vt selle kohta 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension),
C‑223/19
,
EU:C:2020:753
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Liikmesriigi kohtu ülesanne on hinnata kaudse diskrimineerimise esinemist eeldada võimaldavaid faktilisi asjaolusid riigisiseste õigusnormide või tavade alusel, mis võivad eeskätt ette näha, et kaudset diskrimineerimist saab tõendada mis tahes vahenditega, sealhulgas statistiliste andmete põhjal. Niisiis peab liikmesriigi kohus hindama, kuivõrd usaldusväärsed on talle esitatud statistilised andmed ja kas neid saab arvesse võtta, st eelkõige, kas need ei kajasta mitte puhtjuhuslikke või olukorrast sõltuvalt muutuvaid näitajaid ja kas need on piisavalt tähenduslikud (24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension),
C‑223/19
,
EU:C:2020:753
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Kui statistilised andmed, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus saab arvesse võtta, peaksid tõepoolest näitama, et vaidlusalustest riigisisestest õigusnormidest mõjutatud ühest soost töötajate protsentuaalne osakaal on oluliselt suurem kui samuti nende õigusnormide kohaldamisalasse kuuluvate teisest soost töötajate protsentuaalne osakaal, siis on põhjust asuda seisukohale, et selline olukord tähendab kaudset diskrimineerimist soo alusel, mis on direktiivi 2006/54 artikli 5 punktiga c keelatud, välja arvatud juhul, kui neid õigusnorme põhjendavad objektiivsed tegurid, millel puudub seos soo alusel diskrimineerimisega (vt selle kohta 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Voß,
C‑300/06
,
EU:C:2007:757
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension),
C‑223/19
,
EU:C:2020:753
, punkt
).
Sellisel juhul peab seega eelotsusetaotluse esitanud kohus analüüsima, mil määral võib selline erinev kohtlemine siiski olla õigustatud teguritega, millel puudub seos soolise diskrimineerimisega, nagu tuleneb direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punktist b.
Sellega seoses tuleb märkida, et nii on see Euroopa Kohtu praktika kohaselt eelkõige siis, kui valitud vahendid teenivad sotsiaalpoliitika õiguspärast eesmärki, on asjaomaste õigusnormidega taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ja selleks vajalikud, arvestades, et vahendeid saab pidada seatud eesmärgi saavutamiseks sobivaks üksnes siis, kui need vastavad tõepoolest soovile saavutada see eesmärk ning kui neid rakendatakse sidusalt ja süstemaatiliselt (vt selle kohta 17. juuli 2014. aasta kohtuotsus Leone,
C‑173/13
,
EU:C:2014:2090
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika, ja 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension),
C‑223/19
,
EU:C:2020:753
, punkt
).
Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et liikmesriikidel on oma sotsiaal‑ ja tööhõivepoliitika eesmärkide saavutamiseks sobivate meetmete valikul ulatuslik kaalutlusruum (24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension),
C‑223/19
,
EU:C:2020:753
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb lisaks, et kuigi lõppkokkuvõttes on liikmesriigi kohus – kes on ainsana pädev faktilisi asjaolusid hindama ja riigisisest õigust tõlgendama – see, kes peab tuvastama, kas ja kuivõrd on tema menetluses olevas kohtuasjas kõne all olev õigusnorm sellise objektiivse teguri tõttu põhjendatud, on Euroopa Kohus – kes peab andma eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikud vastused – pädev andma juhiseid, mis võimaldavad liikmesriigi kohtul asja lahendada (vt selle kohta 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension),
C‑223/19
,
EU:C:2020:753
, punkt
).
Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et põhikohtuasjades kõne all olevate riigisiseste õigusnormide eesmärk on säilitada vanaduspensioni saajate ostujõud, soodustades „sotsiaalse kompensatsiooni“ abil tagasihoidlikke vanaduspensione võrreldes suuremate pensionidega, et vältida nende vahel ülemäärase erinevuse tekkimist ja tagada nende jätkusuutlik rahastamine.
Ehkki Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei saa eelarvekaalutlused õigustada soolist diskrimineerimist, võib eesmärke, mis seisnevad vanaduspensionide jätkusuutlikus rahastamises ja riigi rahastatavate pensionide tasemete vahelise erinevuse vähendamises, pidada sotsiaalpoliitika õiguspärasteks eesmärkideks, millel puudub seos soo alusel diskrimineerimisega (vt selle kohta 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (juhtivtöötajate tööandjapension),
C‑223/19
,
EU:C:2020:753
, punkt
, ja 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus INSS,
C‑843/19
,
EU:C:2021:55
, punkt
).
Sellest järeldub, et põhikohtuasjades kõne all olevad õigusnormid taotlevad sotsiaalpoliitika õiguspäraseid eesmärke, millel puudub seos soo alusel diskrimineerimisega.
Mis puudutab küsimust, kas need riigisisesed õigusnormid vastavad käesoleva kohtuotsuse punktis 53 meenutatud proportsionaalsuse nõuetele, eelkõige nende sobivuse osas, siis Euroopa Kohtule kättesaadavast teabest nähtub, et need võimaldavad suurendada ainult keskmise- või väikesesummalisi vanaduspensioneid, tagades samas eelkõige, et kõige väiksemasummalisi vanaduspensione suurendatakse inflatsioonist suuremal määral, aidata seeläbi kaasa nende pensionide jätkusuutlikule rahastamisele ja vähendada nendevahelisi erinevusi.
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, ei muuda vanaduspensionide indekseerimine inflatsioonimääraga küll iseenesest eri pensionide taseme erinevusi ja erinevus nende vahel jääb matemaatiliselt muutumatuks. Kuid hinnatõus mõjutab rohkem väikesesummaliste pensionide saajate elatustaset. Kuna põhikohtuasjades kõne all olevad riigisisesed õigusnormid mõjutavad üksnes hüvitisi, mis on teatud lävest suuremad, siis lähendavad need lisaks viimaseid väiksemate pensionide tasemele.
Seoses küsimusega, kas neid õigusnorme rakendatakse sidusalt ja süstemaatiliselt, tuleb märkida, et nagu nähtub eelotsusetaotlusest ja Austria valitsuse kirjalikest seisukohadest, kohaldatakse neid mitte ainult kõigi ametnike vanaduspensionide suhtes, vaid ka nii riigi kontrolli all olevate ettevõtete kutsealastest sotsiaalkindlustusskeemidest kui ka ASVGs ette nähtud riiklikust pensionikindlustuskeemist vanaduspensioni saajate suhtes. Näib, et kõigi riigipensionide saajate suhtes kohaldatakse seega põhikohtuasjades käsitletavat pensionide iga-aastast kohandamist; kas see nii on, peab siiski kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Võttes arvesse liikmesriikide ulatuslikku kaalutlusõigust nende sotsiaal- ja tööhõivepoliitiliste eesmärkide saavutamiseks sobivate meetmete valikul, mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 54, ei saa kohandamismeetme rakendamise sidusust kahtluse alla seada üksnes asjaolu, et juba on olemas muud konkreetsed sotsiaalpoliitika vahendid, mille eesmärk on madalate sissetulekute toetamine.
Sama kehtib ka seoses tõigaga, et eraõiguslike kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide pensione ja teenistuses ametnike töötasusid ei kohandatud samamoodi.
Ühest küljest ei sõltu eraõiguslikud skeemid nimelt riigist; kas see nii ikka on, peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Teisest küljest tuleb märkida, et ehkki teenistuses ametnike puhul tekitab ametikohale nimetamine riigisisese õiguse kohaselt eluaegse töösuhte ja nende vanaduspension kujutab endast riigi makstavat töötasu teenistuses oldud aja jooksul tehtud töö eest, nähtub eelotsusetaotlusest ja Austria valitsuse kirjalikest seisukohtadest ka see, et ametnike pensioniskeemi on ligikaudu kahekümne aasta jooksul korduvalt muudetud selle ASVG skeemiga ühitamiseks. Eelkõige ei toimu nende pensionide kohandamine enam teenistuses ametnike palkade arenguga samas määras, vaid põhimõtteliselt inflatsioonimäära alusel, nagu see on viimati nimetatud skeemist makstavate pensionide puhul. Pealegi ei tundu põhikohtuasjades kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega taotletavate eesmärkide kontekstis pensionil ametnike ja teenistuses ametnike olukord võrreldav, kuna eesmärk vähendada eelkõige vanaduspensionide vahelist erinevust, et vältida nende pensionide tasemete vahel pikapeale lõhe tekkimist, tingib vajaduse eristada pensionide ja töötasude haldamist.
Asjaolu, et ametnike vanaduspensioni ei maksa mitte kindlustusasutus, kuhu nad on oma sissemakseid teinud, vaid otse riik, ei tundu samuti olevat otsustav vanaduspensionide jätkusuutliku rahastamise ja pensionidevahelise erinevuse vähendamise eesmärgi kontekstis, mida Austria seadusandja taotles põhikohtuasjades kõne all olevate riigisiseste õigusnormide vastuvõtmisega. Lisaks sellele ei kujuta pensionide kohandamine endast hüvitist, mis on tehtud sissemaksete vastusooritus (vt selle kohta 20. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Brachner,
C‑123/10
,
EU:C:2011:675
, punkt
).
Seega näib, et neid õigusnorme rakendatakse süstemaatiliselt ja sidusalt; kas see nii on, peab välja selgitama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Samuti ei tundu, et need õigusnormid läheksid kaugemale sellest, mis on vajalik taotletavate eesmärkide saavutamiseks. Põhikohtuasjade kassaatorid väidavad küll, et nende vanaduspensioni summa on oluliselt vähenenud võrreldes olukorraga, kus nende pensioni oleks alates nende pensionile jäämisest riigisisese õiguse alusel igal aastal kohandatud inflatsiooni alusel. Siiski tuleb märkida, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid võtavad arvesse asjaomaste isikute maksevõimet. ASVG §-s 711, millele PG 1965 § 41 lõige 4 viitab, sätestatud pensionide suurendamise piirangud on astmestatud vastavalt makstavate hüvitiste summale ja ainult kõige suuremate pensionide puhul on selline suurendamine välistatud.
Neil tingimustel ei ole vaja analüüsida, kas need piirangud on õigustatud ELTL artikli 157 lõike 4 või direktiivi 2006/54 artikli 3 seisukohast. Igal juhul tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei saa neid sätteid kohaldada riigisiseste õigusnormide suhtes, mis piirduvad naistele pensionilisa maksmisega, kõrvaldamata probleeme, mis võivad neil tekkida tööalase karjääri jooksul, kusjuures see pensionilisa ei heasta halvemusi, millega naised vastakuti seisavad, neid tööalases karjääris aidates, ega taga seega konkreetselt meeste ja naiste täielikku võrdsust kutsetegevuses (vt selle kohta 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Instituto Nacional de la Seguridad Social (emade pensionilisa),
C‑450/18
,
EU:C:2019:1075
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 157 ja direktiivi 2006/54 artikli 5 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette riigiametnike vanaduspensioni summa iga-aastase kahanevalt kohandamise vastavalt pensioni suurusele ning kohandamata jätmise alates teatavast summast, kui neil õigusnormidel on ebasoodne mõju oluliselt suuremale osakaalule meessoost pensionäridele võrreldes naissoost pensionäridega, tingimusel et nende õigusnormidega taotletakse sidusalt ja süstemaatiliselt vanaduspensionide jätkusuutliku rahastamise ja riigi rahastatavate pensionide tasemete vahelise erinevuse vähendamise eesmärke, minemata kaugemale sellest, mis on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
EL toimimise lepingule lisatud protokolli (nr 33) ELTL artikli 157 kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et neis ette nähtud meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte ajaline piirang ei ole kohaldatav pärast neis ette nähtud kuupäeva kohaldatavate riigisiseste õigusnormide suhtes, mis näevad ette kutsealasest sotsiaalkindlustusskeemist makstavate vanaduspensionide iga-aastase kohandamise.

2.
ELTL artiklit 157 ja direktiivi 2006/54 artikli 5 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette riigiametnike vanaduspensioni summa iga-aastase kahanevalt kohandamise vastavalt pensioni suurusele ning kohandamata jätmise alates teatavast summast, kui neil õigusnormidel on ebasoodne mõju oluliselt suuremale osakaalule meessoost pensionäridele võrreldes naissoost pensionäridega, tingimusel et nende õigusnormidega taotletakse sidusalt ja süstemaatiliselt vanaduspensionide jätkusuutliku rahastamise ja riigi rahastatavate pensionide tasemete vahelise erinevuse vähendamise eesmärke, minemata kaugemale sellest, mis on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.