CELEX: 62016CJ0350
Överklagande
Gemensamma fiskeripolitiken
Europeiska unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar
Ansökan om ersättning
Förordning (EG) nr 530/2008
Kommissionens nödåtgärder
Tillräckligt klart åsidosättande av en rättsregel
Möjlighet att göra detta åsidosättande gällande
Icke-diskrimineringsprincipen
Rättskraft

Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. och Valentino Pesca Sas di Ciaccio Luciano e Camplone Arnaldo & C. har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 27 april 2016, Pappalardo m.fl./kommissionen (
T‑316/13
, ej publicerad,
EU:T:2016:247
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen klagandenas talan om ersättning för den skada som de anser sig ha lidit till följd antagandet av kommissionens förordning (EG) nr 530/2008 av den 12 juni 2008 om fastställande av nödåtgärder med hänsyn till snörpvadsfartyg som fiskar efter blåfenad tonfisk i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet (
EUT L 155, 2008, s. 9
).
Tillämpliga bestämmelser
Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av den 20 december 2002 om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken (
EGT L 358, 2002, s. 59
) syftar till att upprätta en flerårig strategi för fiskeriförvaltningen för att säkerställa fiskerinäringens livskraft på lång sikt.
I artikel 7 i förordning nr 2371/2002, med rubriken ”Kommissionens nödåtgärder”, anges följande:
”1.   Om det finns tecken på ett allvarligt hot mot bevarandet av levande akvatiska resurser eller det marina ekosystemet på grund av fiskeverksamhet och detta kräver omedelbara åtgärder får kommissionen, efter en motiverad begäran från en medlemsstat eller på eget initiativ, besluta om nödåtgärder som får tillämpas under högst 6 månader. Kommissionen får fatta ett nytt beslut för att förlänga nödåtgärderna i högst 6 månader.
2.   Medlemsstaten skall översända begäran samtidigt till kommissionen, till de övriga medlemsstaterna och till de berörda regionala rådgivande nämnderna. De får översända sina skriftliga kommentarer till kommissionen inom fem arbetsdagar efter mottagandet av begäran.
Kommissionen skall fatta beslut inom 15 arbetsdagar efter mottagandet av den begäran som avses i punkt 1.
3.   Nödåtgärderna skall ha omedelbar verkan. De skall anmälas till de berörda medlemsstaterna och offentliggöras i [
Europeiska unionens officiella tidning
].
4.   De berörda medlemsstaterna får hänskjuta kommissionens beslut till rådet inom tio arbetsdagar efter mottagandet av anmälan.
5.   Rådet får med kvalificerad majoritet fatta ett annat beslut inom en månad från den dag då hänskjutandet mottogs.”
I artikel 1 i förordning nr 530/2008 föreskrivs följande:
”Fiske efter blåfenad tonfisk i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet med snörpvadsfartyg som är registrerade i Grekland, Frankrike, Italien, Cypern och Malta eller seglar under dessa medlemsstaters flagg är förbjudet från och med den 16 juni 2008.
…”
Artikel 2 i förordningen har följande lydelse:
”Fiske efter blåfenad tonfisk i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet med snörpvadsfartyg som är registrerade i Spanien eller seglar under spansk flagg är förbjudet från och med den 23 juni 2008.
…”
Bakgrund till tvisten
År 2008 tilldelades klagandena, som ägare av snörpvadsfartyg som seglar under italiensk flagg, fiskekvoter för fiske efter blåfenad tonfisk med snörpvadsfartyg.
Enligt artikel 1 i förordning nr 530/2008 är detta fiske förbjudet för snörpvadsfartyg som seglar under grekisk, fransk, italiensk, cypriotisk och maltesisk flagg från och med den 16 juni 2008. För snörpvadsfartyg som seglar under spansk flagg inträdde detta förbud däremot inte förrän den 23 juni 2008, enligt artikel 2 i denna förordning.
Genom dom av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), slog domstolen fast att förordning nr 530/2008 är ogiltig i den mån de förbud som föreskrivs i förordningen avseende de snörpvadsfartyg som seglar under spansk flagg och de gemenskapsaktörer som har slutit avtal med dem träder i kraft från och med den 23 juni 2008, medan förbuden för de snörpvadsfartyg som seglar under maltesisk, grekisk, fransk, italiensk eller cypriotisk flagg och de gemenskapsaktörer som slutit avtal med dem trädde i kraft från och med den 16 juni 2008, utan att det finns sakliga skäl för denna skillnad i behandling mot bakgrund av det syfte som eftersträvas med artikel 7.1 i förordning nr 2371/2002.
Tribunalen slog vidare fast genom beslut av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
), att det saknades anledning att döma i saken i den talan genom vilken Republiken Italien yrkade ogiltigförklaring av artikel 1 i förordning nr 530/2008, eftersom domstolen hade ogiltigförklarat denna förordning i dess helhet och Italiens talan därigenom förlorat sitt föremål.
Samma dag avvisade tribunalen, genom beslut av den 14 februari 2012, Federcoopesca m.fl./kommissionen (
T‑366/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:74
), talan om ogiltigförklaring av förordning nr 530/2008 som väckts bland annat av klaganden.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 11 juni 2013 väckte klagandena talan om skadestånd i syfte att få ersättning för den skada de ansåg sig ha lidit till följd av kommissionens rättsstridiga handlande i samband med antagandet av förordning nr 530/2008, närmare bestämt ett belopp motsvarande skillnaden mellan de vinster de teoretiskt sett skulle ha erhållit från fiske efter blåfenad tonfisk genom att utnyttja de fiskekvoter de tilldelats för år 2008 och de vinster de faktiskt erhöll till följd av det alltför tidiga förbudet mot fiske efter blåfenad tonfisk.
Genom beslut av den 30 september 2013 beslutade ordföranden på tribunalens tredje avdelning att vilandeförklara prövningen av talan till dess att domstolen meddelat avgöranden bland annat avseende de överklaganden som under detta förfarandes gång ingetts i målen Giordano/kommissionen (C‑611/12 P) och Buono m.fl./kommissionen (C‑12/13 P och C‑13/13 P).
I domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
, punkterna
och
), fastställde domstolen i mål om överklagande av domen av den 7 november 2012, Syndicat des thoniers méditerranéens m.fl./kommissionen (
T‑574/08
, ej publicerad,
EU:T:2012:583
), att tribunalen i denna dom gjort en felaktig tolkning av domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), när den fann att domstolen genom denna dom hade ogiltigförklarat förordning nr 530/2008 i dess helhet. I detta avseende påpekade domstolen att denna förordning, genom ovannämnda dom, ogiltigförklarades endast i den mån snörpvadsfartyg som seglar under spansk flagg gavs en fördelaktigare behandling genom denna förordning. Giltigheten av det förbud mot fiske efter blåfenad tonfisk som fastställs i artikel 1 i förordning nr 530/2008 fastställdes emellertid avseende snörpvadsfartyg som seglar under grekisk, fransk, italiensk, cypriotisk eller maltesisk flagg.
Innan tribunalen meddelade avgörande i klagandenas skadeståndstalan gav den klagandena tillfälle att ta ställning till dessa domar från domstolen. Kommissionen och klagandena inkom med yttranden genom skrivelser som inkom till tribunalens kansli den 6 november respektive den 10 november 2014.
I den överklagade domen prövade tribunalen särskilt, efter att ha erinrat om villkoren för Europeiska unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar, om kravet att det handlande som det i detta mål gjordes gällande att kommissionen företagit är rättsstridigt.
I punkterna 24–26 i den överklagade domen fann tribunalen i huvudsak att prövningen av detta krav bland annat var knuten till frågan om giltigheten av förordning nr 530/2008, vilken prövades av domstolen i domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), och preciserades i domstolens dom av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), i vilken domstolen enligt tribunalen ifrågasatte det resonemang tribunalen fört i beslut av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
).
I detta sammanhang fann tribunalen, i punkt 27 i den överklagade domen, att klagandena inte med framgång kunde göra gällande att förordning nr 530/2008 var ogiltig i sin helhet på grundval av detta beslut, och att artikel 1 var giltig i förhållande till klagandena.
Tribunalen prövade, i punkterna 34–40 i den överklagade domen, om kommissionen inte på ett uppenbart och allvarligt sätt hade överskridit gränserna för det utrymme för skönsmässig bedömning som den förfogade över för att anta förordning nr 530/2008, även om den ansåg att ett förkastande av detta argument inte i sig föregrep bedömningen av frågan huruvida talan var välgrundad.
Tribunalen påpekade i detta avseende att kommissionen har ett brett utrymme för skönsmässig bedömning på fiskeområdet, att de syften denna institution eftersträvade när den antog förordning nr 530/2008 skulle beaktas och att fastställandet av två olika datum för när förbudet mot fiske skulle börja gälla kunde vara berättigat om det gjorde det lättare att uppnå dessa syften.
Tribunalen påpekade vidare, i punkterna 38 och 39 i den överklagade domen, att den diskriminering som bekräftades i domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), endast avsåg de snörpvadsfartyg som seglade under spansk flagg.
Tribunalen fann att klagandena inte hade kunnat visa att kommissionen på ett uppenbart och allvarligt sätt hade överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning. Utan att pröva de andra villkoren för unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar ogillade tribunalen talan i dess helhet.
Parternas yrkanden (i målet om överklagande)
Klagandena har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
i andra hand, bifalla deras ansökan om skadestånd för den skada de anser sig ha lidit, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta klagandena att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Klagandena har till stöd för sitt överklagande anfört två grunder, vilka avser felaktig rättstillämpning vid prövningen av principen om rättskraft respektive tillämpningen av kravet avseende kommissionens rättsstridiga handlande.
Den första grunden
Parternas argument
Vad gäller den första grunden har klagandena gjort gällande att tribunalen inte beaktade att beslutet av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
), hade vunnit laga kraft, när den fann att förordning nr 530/2008 var ogiltig endast såvitt avsåg artikel 2 i denna förordning.
I detta beslut slog tribunalen nämligen fast att det saknades anledning att döma i saken i det mål i vilket Republiken Italien yrkade att artikel 1 i förordning nr 530/2008 skulle ogiltigförklaras, eftersom, denna medlemsstat – efter det att domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), meddelats – hade uppnått det resultat den eftersträvat. Tribunalen prövade således frågan huruvida denna förordning var giltig samtidigt som den angav att denna förordning hade ogiltigförklarats i sin helhet.
Även om domstolen i domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), förklarade att denna ogiltighet endast omfattade artikel 2 i denna förordning, är rättsverkningarna av en sådan dom, som avsåg en talan om skadestånd, begränsad, eftersom föremålet för en sådan talan inte är en ogiltigförklaring av en rättsakt.
Systemet för ändring av tribunalens avgöranden genom överklagandemekanismen kan för övrigt inte rättfärdiga att en lagakraftvunnen dom inte vinner rättskraft enbart av det skälet att den meddelats av en domstol i en lägre instans.
Tribunalen åsidosatte för övrigt principen om berättigade förväntningar när den tolkade domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), mot bakgrund av domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), i stället för att hänvisa till det den slagit fast i samband med beslut av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
), särskilt med tanke på att, tvärtemot vad som var fallet i domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), detta beslut meddelades innan klagandena väckte talan i förevarande mål.
Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Domstolens bedömning
Klagandena har till stöd för sin första grund gjort gällande att tribunalen, i strid mot principen om rättskraft, felaktigt fäste störst vikt vid de förtydliganden som domstolen gjorde i domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), vad gäller räckvidden för den ogiltigförklaring av förordning nr 530/2008 som slogs fast i domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), till nackdel för den tolkning av domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), som tribunalen gjorde i beslut av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
).
Domstolen har vid flera tillfällen erinrat om den betydelse principen om rättskraft har inom unionens rättsordning (dom av den 29 mars 2011, ThyssenKrupp Nirosta/kommissionen,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande mål har domstolen, vilket tribunalen påpekade i punkt 25 i den överklagade domen, i domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), i ett svar på en begäran om förhandsavgörande avseende giltigheten av förordning nr 530/2008, slagit fast att denna förordning är ogiltig i den mån de fiskeförbud som fastställs i denna förordning började gälla den 23 juni 2008 enbart för spanska fiskare, medan förbudet för de snörpvadsfartyg som seglade under grekisk, fransk, italiensk, cypriotisk och maltesisk flagg började gälla den 16 juni 2008, utan att det finns sakliga skäl för denna skillnad i behandling. Såsom angetts i punkt 13 ovan påpekade domstolen, i domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
, punkterna
och
), som meddelades efter det att överklagande ingetts av den dom i vilken tribunalen avgjorde en ansökan om skadestånd som getts in av franska fiskare, att denna förordning endast var ogiltig såvitt avsåg dess artikel 2, avseende spanska fiskare, och att artikel 1 i denna förordning således fortsatt var giltig med avseende på snörpvadsfartyg som seglar under grekisk, fransk, italiensk, cypriotisk och maltesisk flagg eller som är registrerade i dessa medlemsstater.
Eftersom de avgöranden från domstolen som avser giltigheten av en unionsrättsakt vinner rättskraft, får dessa beslut sin fulla verkan oavsett de eventuella skilda tolkningar de kan ge upphov till.
Även om det anses att de eventuella osäkerheter som föreligger avseende den exakta räckvidden av domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), tagits upp definitivt endast tack vare de förtydliganden som gjordes i domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), ska domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), ändå, från och med att den meddelades, anses ha haft den räckvidd som anges i domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
) (se, analogt, dom av den 12 februari 2008, Kempter,
C‑2/06
,
EU:C:2008:78
, punkt
).
Det är vidare ostridigt att tribunalen, enligt beslutet av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
), fann att det saknades anledning att pröva Republiken Italiens talan om ogiltigförklaring av förordning nr 530/2008.
Det framgår av fast rättspraxis från domstolen att rättskraften emellertid endast omfattar de sak- och rättsfrågor som faktiskt eller med nödvändighet har avgjorts genom det aktuella domstolsavgörandet (dom av den 29 mars 2011, ThyssenKrupp Nirosta/kommissionen,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
, punkt
).
Eftersom tribunalen således inte prövade Republiken Italiens talan om ogiltigförklaring av förordning nr 530/2008, kan den således inte kritiseras för att ha gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att inte i den överklagade domen ha prövat klagandenas skadeståndstalan på grundval av domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), och domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
).
Vad gäller klagandenas påståenden avseende de berättigade förväntningar de haft mot bakgrund av tribunalens beslut av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
), ska det påpekas att varje enskild person enligt fast rättspraxis har rätt att åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar om han eller hon befinner sig i en situation av vilken det framgår att en unionsinstitution, genom att ge tydliga försäkringar, har väckt grundade förhoppningar. Tydliga, ovillkorliga och samstämmiga uppgifter utgör, oavsett i vilken form de har lämnats, sådana försäkringar (dom av den 16 december 2010, Kahla Thüringen Porzellan/kommissionen,
C‑537/08 P
,
EU:C:2010:769
, punkt
och där angiven rättspraxis). I avsaknad av sådana försäkringar kan däremot ingen göra gällande att denna princip har åsidosatts (dom av den 16 december 2008, Masdar (UK)/kommissionen,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
, punkt
).
Även om det skulle antas att ett domstolsbeslut i sig kan öppna för rätten till grundade förhoppningar i den mening som avses i denna praxis, räcker det att påpeka att klagandena i vart fall inte kan göra gällande några tydliga försäkringar vad gäller domstolens praxis i ett beslut genom vilket tribunalen fastställt att det saknas anledning att döma i saken, som i beslut av den 14 februari 2012, Italien/kommissionen (
T‑305/08
, ej publicerat,
EU:T:2012:70
).
Av det ovan anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser första grunden.
Den andra grunden
Parternas argument
Klagandena har till stöd för sin andra grund gjort gällande att tribunalen i punkt 40 i den överklagade domen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den fann att den skillnad i behandling som domstolen konstaterade i domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), inte utgjorde ett allvarligt och uppenbart åsidosättande från kommissionens sida av icke-diskrimineringsprincipen.
Enligt klagandena följder det såväl av förslaget till avgörande av generaladvokaten Trstenjak i målet AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2010:500
), som av domstolens dom i samma mål (dom av den 17 mars 2011, AJD Tuna,
C‑221/09
,
EU:C:2010:153
), att skillnaden i behandling i fråga i detta mål inte kunde motiveras objektivt och följaktligen utgjorde ett allvarligt och uppenbart åsidosättande av principen om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet.
Detta argument påverkas inte av de skäl tribunalen grundade sin bedömning på i punkterna 36–39 i den överklagade domen för att fastställa att kommissionen inte hade gjort sig skyldig till en tillräckligt klar överträdelse av icke-diskrimineringsprincipen.
Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grunden. I detta avseende har kommissionen gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning, när den i punkt 34 i den överklagade domen slog fast att klagandena till stöd för sin talan kunde åberopa den ogiltighet förordning nr 530/2008 var behäftad med, trots att, som tribunalen anförde, denna ogiltighet inte rörde klagandena, eftersom denna förordning var fortsatt giltig i förhållande till klagandena. Eftersom denna felaktiga rättstillämpning emellertid inte påverkade domslutet i denna dom, har kommissionen yrkat att domstolen ska ändra domskälen.
Domstolens bedömning
Genom den andra grunden har klagandena i huvudsak gjort gällande att tribunalen felaktigt fastslog att det åsidosättande av principen om icke-diskriminering som följde av den omständigheten att de spanska fiskarna, enligt artikel 2 i förordning nr 530/2008, åtnjutit ytterligare en veckas fiske av blåfenad tonfisk jämfört med snörpvadsfartyg som seglade under grekisk, fransk, italiensk, cypriotisk och maltesisk flagg eller som var registrerade i dessa medlemsstater varken var tillräckligt allvarlig eller tillräckligt klar för att utgöra en tillräckligt klar överträdelse av denna princip från kommissionens sida. Samtidigt som kommissionen anser att den överklagade domen bör fastställas, har kommissionen gjort gällande att den överklagade domen är behäftad med en felaktig rättstillämpning, i den mån tribunalen fann att klagandena till stöd för sin talan kunde göra gällande att principen om icke-diskriminering åsidosatts.
Detta argument som kommissionen anfört ska prövas inledningsvis.
I punkterna 16, 17 och 23 i den överklagade domen erinrade tribunalen för det första om att det av domstolens fasta rättspraxis följer att unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar förutsätter att flera villkor är uppfyllda, bland annat att det handlande som läggs institutionen till last avseende en tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som har till syfte att ge rättigheter åt enskilda är rättsstridigt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 september 2008, FIAMM m.fl./rådet och kommissionen,
C‑120/06 P och C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, punkterna
,
och
).
För det andra anförde tribunalen att när ett av villkoren inte är uppfyllt ska talan enligt samma rättspraxis ogillas i sin helhet, utan att det är nödvändigt att pröva de andra villkoren för nämnda skadeståndsansvar (dom av den 19 april 2007, Holcim (Deutschland)/kommissionen,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, punkt
, och dom av den 30 april 2009, CAS Succhi di Frutta/kommissionen,
C‑497/06 P
, ej publicerad,
EU:C:2009:273
, punkt
).
I punkt 34 i den överklagade domen fann tribunalen att ett åsidosättande av en sådan rättsregel hade skett i förevarande mål, eftersom förordning nr 530/2008 var behäftad med ett åsidosättande av icke-diskrimineringsprincipen, vilken är en allmän princip i unionsrätten som syftar till att ge enskilda rättigheter. I punkterna 35–40 i denna dom prövade tribunalen således om denna princip hade åsidosatts på ett tillräckligt klart sätt i målet och fann att så inte hade varit fallet.
När tribunalen företog denna prövning fann den, implicit men nödvändigtvis, att klagandena kunde göra den ogiltighet förordning nr 530/2008 var behäftad med gällande till stöd för sin skadeståndstalan.
Det följer emellertid av domstolens fasta praxis att likabehandlingsprincipen ska tillämpas på ett sätt som är förenligt med legalitetsprincipen, enligt vilken ingen till sin egen fördel får åberopa en rättstridig handling som har gynnat någon annan (dom av den 10 november 2011, The Rank Group,
C‑259/10 och C‑260/10
,
EU:C:2011:719
, punkt
).
Domstolen delar den bedömning tribunalen gjorde i punkterna 31 och 32 i den överklagade domen, nämligen att domstolen i domen av den 17 mars 2011, AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), ogiltigförklarade förordning nr 530/2008 endast i den mån snörpvadsfartyg som seglade under spansk flagg åtnjöt ytterligare en veckas fiske, samtidigt som den fastställde att förordningen var giltig såvitt avsåg förbudet mot fiske efter blåfenad tonfisk med grekiska, franska, italienska, cypriotiska och maltesiska snörpvadsfartyg från och med den 16 juni 2008.
Som domstolen slog fast i domen av den 14 oktober 2014, Buono m.fl./kommissionen (
C‑12/13 P och C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), påverkade inte det åsidosättande av principen om icke-diskriminering som följer av artikel 2 i förordning nr 530/2008 giltigheten av artikel 1 i denna förordning avseende, bland annat, klagandenas situation.
Som kommissionen har gjort gällande kunde tribunalen inte under dessa omständigheter, utan att göra sig skyldig till en felaktig rättstillämpning, finna i punkt 34 i den överklagade domen att klagandena ändå med fog kunde göra gällande till stöd för sin talan att denna princip åsidosatts, under förutsättning att detta åsidosättande var tillräckligt klar. Eftersom ogiltigheten av förordning nr 530/2008, som var till fördel för spanska snörpvadsfartyg, inte berörde klagandenas situation, kunde klagandena inte åberopa denna ogiltighet till stöd för denna talan.
Härav följer att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den fann det motsatta.
Det följer emellertid av domstolens fasta praxis att om en dom från tribunalen innehåller domskäl som strider mot unionsrätten, men domslutet framstår som riktigt enligt andra rättsliga grunder, innebär inte detta åsidosättande att avgörandet ska upphävas, och domskälen ska då ersättas (dom av den 26 januari 2017, Mamoli Robinetteria/kommissionen,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det framgår av övervägandena i punkterna 52–56 ovan att klagandena inte kunde göra gällande att unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar inträdde under de omständigheter som förelåg i målet. Den felaktiga rättstillämpning som den överklagade domen är behäftad med kan således inte leda till att den upphävs, eftersom klagandenas talan som syftade till att göra detta skadeståndsansvar gällande ogillades i denna dom.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den andra grunden, eftersom denna grund är verkningslös.
Överklagandet ska följaktligen ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
När överklagandet avvisas eller ogillas, eller när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken, ska domstolen enligt artikel 184.2 i rättegångsreglerna besluta om rättegångskostnaderna. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att klagandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klagandena har tappat målet, ska de förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i detta mål om överklagande.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. och Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. ska ersätta rättegångskostnaderna.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.