CELEX: 62020CJ0638
Trimitere preliminară
Libera circulație a persoanelor
Articolul 45 TFUE
Egalitate de tratament
Avantaje sociale
Regulamentul (UE) nr. 492/2011
Articolul 7 alineatul (2)
Ajutor financiar pentru studii superioare în alt stat membru
Condiția privind reședința
Condiția alternativă de integrare socială pentru studenții nerezidenți
Situația unui student resortisant al statului care acordă sprijinul și rezident de la naștere în statul în care se efectuează studii

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 45 TFUE, precum și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (
JO 2011, L 141, p. 1
).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între MCM, pe de o parte, și Centrala studiestödsnämnden (Comisia Națională de Ajutor pentru Studenți, Suedia) (denumită în continuare „CSN”), pe de altă parte, în legătură cu dreptul lui MCM de a i se acorda un sprijin financiar din partea statului suedez pentru a urma studii în Spania.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Articolul 7 din Regulamentul nr. 492/2011 prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)   Lucrătorul resortisant al unui stat membru nu poate fi tratat diferit, pe teritoriul celorlalte state membre, față de lucrătorii naționali, pe criterii de cetățenie, în ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă și de muncă și, în special, în ceea ce privește remunerarea, concedierea și, în cazul în care rămâne fără un loc de muncă, reintegrarea profesională și reangajarea.
(2)   Acesta beneficiază de aceleași avantaje sociale și fiscale ca și lucrătorii naționali.”
Potrivit articolului 10 alineatul (1) din acest regulament:
„Copiii resortisantului unui stat membru care este sau a fost încadrat în muncă pe teritoriul unui alt stat membru sunt admiși în sistemul de învățământ general, la cursurile de ucenici și de formare profesională în aceleași condiții ca și resortisanții statului respectiv, dacă aceștia domiciliază pe teritoriul acelui stat.”
Dreptul suedez
Conform articolului 23 primul paragraf din capitolul 3 din Studiestödslag (1999:1395) [Legea (1999:1395) privind ajutorul financiar acordat studenților, denumită în continuare „Legea privind ajutorul financiar acordat studenților”], dreptul unui student de a primi ajutor financiar pentru a urma studii universitare în afara Suediei este supus condiției ca acesta din urmă să fi avut reședința în Suedia pentru o perioadă neîntreruptă de cel puțin doi ani în cursul ultimilor cinci ani anteriori cererii de ajutor (denumită în continuare „condiția privind reședința”).
Guvernul sau autoritatea desemnată de acesta din urmă poate totuși să adopte dispoziții particulare care să permită derogarea de la condiția privind reședința și să prevadă norme suplimentare care guvernează ajutoarele financiare acordate studenților școlarizați în străinătate.
Astfel, Legea privind ajutorul financiar acordat studenților a fost precizată prin Centrala studiestödsnämndens föreskrifter och allmänna råd om beviljning av studiemedel (CSNFS 2001:1) (Regulamentul și instrucțiunile generale ale CSN cu privire la acordarea de ajutoare financiare către studenți, denumite în continuare „Regulamentul și instrucțiunile generale ale CSN”). Potrivit articolului 6 din capitolul 12 din Regulamentul și instrucțiunile generale ale CSN, condiția privind reședința prevăzută la articolul 23 din capitolul 3 din această lege nu se aplică unei persoane care îndeplinea condiția atunci când a început să studieze în străinătate, beneficiind de ajutor pentru studii în sensul legii menționate sau de o bursă de formare pentru doctoranzi, și care își urmează studiile fără întrerupere, beneficiind de acest sprijin. Potrivit articolului 6a din acest capitol 12, condiția privind reședința nu se aplică nici unui resortisant suedez care locuiește în străinătate din motive de boală, dacă a locuit anterior în Suedia. În sfârșit, articolul 6b din capitolul 12 menționat precizează că, în cazul în care acest lucru este justificat de împrejurări particulare, ajutorul pentru studii poate fi acordat unui student chiar și atunci când acesta nu îndeplinește condiția privind reședința.
În cazurile particulare în care consideră condiția privind reședința incompatibilă cu dreptul Uniunii, CSN acordă o derogare de la aceasta, impunând în schimb ca persoana să aibă o legătură cu societatea suedeză. Astfel, Centrala studiestödsnämndens rättsliga ställningstaganden dnr 2013-113-9290 samt nr. 2014-112-8426 (Instrucțiunile interne ale CSN nr. 2013-113-9290 și nr. 2014-112-8426) prevăd că nu se impune condiția privind reședința enunțată la primul paragraf al articolului 23 din capitolul 3 din Legea privind ajutorul financiar acordat studenților, în virtutea articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, persoanelor din Suedia considerate de CSN lucrători migranți sau membri ai familiilor acestora. În schimb, aceste persoane, cu excepția copiilor, trebuie să aibă o legătură cu societatea suedeză pentru ca ajutorul financiar pentru studii să fie acordat.
Litigiul principal și întrebarea preliminară
MCM, resortisant suedez, locuiește de la naștere în Spania.
În luna martie 2020, MCM a depus la CSN o cerere de ajutor financiar pentru a urma studii universitare în Spania. MCM a indicat că tatăl său, de asemenea resortisant suedez, care trăiește și lucrează în Suedia din luna noiembrie 2011, desfășurase o activitate în calitate de lucrător migrant în Spania timp de aproximativ 20 de ani.
CSN a respins cererea pentru motivul că MCM nu îndeplinea condiția privind reședința în Suedia prevăzută la primul paragraf al articolului 23 din capitolul 3 din Legea privind ajutorul financiar acordat studenților și nu îndeplinea niciunul dintre criteriile stabilite prin dispozițiile derogatorii prevăzute la articolele 6, 6a și 6b din capitolul 12 din Regulamentul și instrucțiunile generale ale CSN, pe baza cărora i s‑ar fi putut acorda un astfel de ajutor. În plus, ea a apreciat că MCM nu putea pretinde acest ajutor întemeindu‑se pe condiția sa de membru al familiei unui lucrător migrant, tatăl său desfășurând în prezent o activitate profesională în Suedia, statul său membru de origine, și nu îndeplinea condiția alternativă de integrare în societatea suedeză care permite ridicarea condiției privind reședința.
MCM a formulat o acțiune împotriva acestei decizii la Överklagandenämnden för studidiestöd (Comisia Națională pentru Soluționarea Contestațiilor privind Ajutoarele pentru Studenți, Suedia), instanța de trimitere. În observațiile sale, CSN și‑a menținut aprecierea. Aceasta a arătat de asemenea că refuzul de a‑i acorda lui MCM un ajutor financiar pentru studii l‑ar fi putut descuraja pe tatăl acestuia să emigreze în Spania și, prin urmare, constituie un obstacol în calea liberei circulații a tatălui său. Totuși, ea a ridicat, în această privință, problema dacă situația în cauză continuă să intre sub incidența dreptului Uniunii, din moment ce tatăl lui MCM a încetat din anul 2011 să facă uz de libertatea sa de circulație în calitate de lucrător migrant. De asemenea CSN a manifestat îndoieli cu privire la posibilitatea unui lucrător migrant întors în țara sa de origine de a invoca față de această țară nelimitat în timp garanțiile de care beneficiază atât el însuși, cât și membrii familiei sale în temeiul Regulamentului nr. 492/2011.
Instanța de trimitere arată că ajutoarele financiare acordate studenților pot fi acordate resortisanților suedezi și resortisanților altor state membre pentru a urma studii universitare în străinătate.
Aceasta amintește că, în conformitate cu primul paragraf al articolului 23 din capitolul 3 din Legea privind ajutorul financiar acordat studenților, dreptul la un astfel de ajutor, care nu depinde nici de veniturile părinților solicitantului, nici de orice altă situație socială, este supus condiției ca studentul solicitant să fi avut reședința în Suedia pentru o perioadă neîntreruptă de cel puțin doi ani în cursul ultimilor cinci ani. Dacă condiția privind reședința nu poate fi îndeplinită, un ajutor poate fi totuși acordat atunci când există circumstanțe particulare în sensul articolului 6b din capitolul 12 din Regulamentul și instrucțiunile generale ale CSN.
Instanța de trimitere adaugă că, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, condiția privind reședința nu se impune lucrătorilor migranți sau membrilor familiilor acestora. Cu toate acestea și cu excepția cazului în care solicitantul este un copil al unui lucrător migrant, pentru a beneficia de ajutorul financiar pentru studii, CSN impune, în temeiul instrucțiunilor sale interne, o legătură cu societatea suedeză.
Această instanță mai precizează că condiția privind reședința este de asemenea înlăturată pentru persoanele, inclusiv resortisanții suedezi, care nu au reședința în Suedia și care solicită ajutoare financiare pentru a urma studii în alt stat membru al Uniunii. În acest caz, CSN supune acordarea unui astfel de ajutor unei condiții de legătură cu societatea suedeză, întemeindu‑se pe Hotărârea Curții din 18 iulie 2013, Prinz și Seeberger (
C‑523/11 și C‑585/11
,
EU:C:2013:524
, punctul
).
Aceasta ridică problema dacă o condiție referitoare la existența unei legături cu statul membru de origine poate fi impusă copilului, cu reședința în Uniune, al unui lucrător migrant care a părăsit statul membru gazdă în care exercita o activitate profesională pentru a locui în statul membru de origine. Astfel, potrivit acestei instanțe, o asemenea condiție poate fi contrară articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 și poate descuraja anumiți părinți sau viitori părinți să își exercite libertatea de circulație în calitate de lucrători, în sensul articolului 45 TFUE.
Instanța de trimitere apreciază că o restricție privind libera circulație a lucrătorilor trebuie să poată fi justificată prin motive legate de interesele financiare ale statului membru de origine. Ea ridică însă problema dacă în speță trebuie aplicată prin analogie jurisprudența care permite justificarea restricțiilor privind libera circulație a cetățenilor în sensul articolelor 20 și 21 TFUE.
În aceste condiții, Överklagandenämnden för studiestöd (Comisia Națională pentru Soluționarea Contestațiilor privind Ajutoarele pentru Studenți) a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Un stat membru (țara de origine) poate să stabilească, în privința copilului unui lucrător migrant, fără a aduce atingere articolului 45 TFUE și articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 și luând în considerare interesele de ordin bugetar ale țării de origine, cerința ca respectivul copil să aibă o legătură cu țara de origine pentru a‑i acorda acestuia din urmă ajutorul financiar destinat studenților pentru studii în străinătate în celălalt stat membru al Uniunii în care părintele copilului a lucrat anterior (țara gazdă), atunci când
1.
după întoarcerea din țara gazdă, părintele copilului a trăit și a lucrat în țara de origine timp de cel puțin opt ani,
2.
copilul nu și‑a însoțit părintele în țara de origine, ci a rămas în țara gazdă de când s‑a născut și
3.
țara de origine stabilește aceeași cerință a existenței unei legături în cazul altor resortisanți ai țării de origine care nu îndeplinesc condiția privind reședința și care solicită acordarea ajutorului financiar destinat studenților pentru studii în străinătate pe teritoriul unei alte țări din Uniunea Europeană?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 7 din Regulamentul nr. 492/2011 și articolul 45 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care supune acordarea, în favoarea copilului unei persoane care a părăsit statul membru gazdă în care a lucrat pentru a se întoarce să trăiască în primul stat membru al cărui resortisant este, a unui ajutor financiar acordat studenților în statul membru gazdă condiției unei legături a copilului cu statul membru de origine, într‑o situație în care, pe de o parte, copilul locuiește de la naștere în statul membru gazdă și, pe de altă parte, statul membru de origine îi supune pe ceilalți resortisanți, care nu îndeplinesc condiția privind reședința și care solicită un astfel de ajutor financiar pentru a studia în alt stat membru, condiției de existență a unei legături.
Trebuie amintit că articolul 45 TFUE interzice orice discriminare pe motiv de cetățenie între lucrătorii statelor membre, în ceea ce privește încadrarea în muncă, remunerarea și celelalte condiții de muncă. Pe de altă parte, din moment ce articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 492/2011 nu constituie decât expresia particulară a respectivului principiu al nediscriminării în domeniul specific al condițiilor de încadrare în muncă și de muncă, acesta trebuie interpretat în același mod ca articolul 45 TFUE (Hotărârea din 5 decembrie 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken,
C‑514/12
,
EU:C:2013:799
, punctul
și jurisprudența citată, precum și Hotărârea din 12 mai 2021, CAF,
C‑27/20
,
EU:C:2021:383
, punctul
).
De asemenea, articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, care prevede că lucrătorul resortisant al unui stat membru beneficiază, pe teritoriul celorlalte state membre, de aceleași avantaje sociale și fiscale ca și lucrătorii naționali, reia, în domeniul specific al acordării avantajelor sociale, principiul egalității de tratament consacrat la articolul 45 TFUE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 iunie 2013, Giersch și alții,
C‑20/12
,
EU:C:2013:411
, punctul
, precum și Hotărârea din 2 aprilie 2020, PF și alții,
C‑830/18
,
EU:C:2020:275
, punctul
).
Noțiunea „avantaj social”, în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, cuprinde toate avantajele care, legate sau nu de un contract de muncă, sunt recunoscute în general în favoarea lucrătorilor naționali, în principal datorită calității lor obiective de lucrător sau pentru simplul fapt al reședinței lor pe teritoriul național (Hotărârea din 6 octombrie 2020, Jobcenter Krefeld,
C‑181/19
,
EU:C:2020:794
, punctul
).
Potrivit unei jurisprudențe constante, un ajutor acordat pentru întreținere și pentru formare, în vederea urmării studiilor universitare atestate printr‑o calificare profesională, constituie un avantaj social în sensul acestei dispoziții (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iulie 2019, Aubriet,
C‑410/18
,
EU:C:2019:582
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, nu se contestă că prestația în cauză constituie un avantaj social în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011.
Cu toate acestea, trebuie subliniat că, atât din modul de redactare a articolului 7 din Regulamentul nr. 492/2011, în temeiul căruia lucrătorul migrant nu poate fi tratat diferit pe teritoriul „celorlalte state membre”, cât și din articolul 10 din acest regulament, potrivit căruia copiii lucrătorului migrant sunt tratați pe teritoriul „unui alt stat membru” în aceleași condiții ca și resortisanții acestui stat, reiese că aceste articole urmăresc să protejeze împotriva discriminărilor cu care s‑ar putea confrunta lucrătorul migrant și membrii familiei sale în statul membru gazdă.
Astfel cum a arătat de asemenea în esență doamna avocată generală la punctele 56 și 57 din concluzii, deși lucrătorul migrant și membrii familiei sale se pot prevala de dreptul la egalitate de tratament în raport cu autoritățile statului membru gazdă, acest lucru nu este posibil atunci când situația, care poate constitui o discriminare, privește statul membru de origine al lucrătorului.
Or, în cauza principală, întrucât dreptul la egalitate de tratament este invocat în privința autorităților statului membru de origine, articolul 7 din Regulamentul nr. 492/2011 nu este aplicabil.
Cu toate acestea, în pofida faptului că situația în discuție în litigiul principal nu intră în domeniul de aplicare al articolului 7 din Regulamentul nr. 492/2011, această situație trebuie analizată în raport cu articolul 45 TFUE, care interzice nu numai orice discriminare pe motiv de cetățenie între lucrătorii statelor membre, ci și orice altă măsură susceptibilă să constituie un obstacol în calea liberei circulații a lucrătorilor.
În această privință, trebuie amintit că ansamblul dispozițiilor Tratatului FUE referitoare la libera circulație a persoanelor, precum și cele ale Regulamentului nr. 492/2011 urmăresc facilitarea exercitării de activități profesionale de orice natură de către resortisanții statelor membre pe teritoriul Uniunii și se opun măsurilor care i‑ar putea defavoriza atunci când doresc să exercite o activitate salariată pe teritoriul unui alt stat membru (Hotărârea din 10 octombrie 2019, Krah,
C‑703/17
,
EU:C:2019:850
, punctul
și jurisprudența citată).
În acest context, resortisanții statelor membre dispun în special de dreptul, izvorât direct din tratat, de a‑și părăsi statul membru de origine pentru a se deplasa pe teritoriul unui alt stat membru și de dreptul de ședere pe teritoriul acelui stat pentru a desfășura o activitate. În consecință, articolul 45 TFUE se opune oricărei măsuri naționale care este susceptibilă să îngreuneze sau să facă mai puțin atractivă exercitarea de către resortisanții Uniunii a libertății fundamentale garantate de acest articol (Hotărârea din 10 octombrie 2019, Krah,
C‑703/17
,
EU:C:2019:850
, punctul
și jurisprudența citată).
Astfel, după cum a amintit doamna avocată generală la punctul 47 din concluzii, articolul 45 TFUE poate fi invocat în privința unui stat membru de către propriii resortisanți în ceea ce privește măsurile susceptibile să îi împiedice sau să îi descurajeze pe acești resortisanți să își părăsească țara de origine.
În cauza principală, după ce și‑a părăsit statul membru de origine pentru a lucra în alt stat membru și pentru a locui acolo împreună cu familia sa, lucrătorul în cauză s‑a întors să trăiască și să lucreze în statul membru de origine. În schimb, copilul său nu a locuit niciodată în acest din urmă stat membru, ci trăiește de la naștere în statul membru gazdă. În temeiul reglementării statului membru de origine, copilului unui astfel de lucrător nu i se poate acorda, de acest din urmă stat membru, un ajutor financiar pentru a urma studii în statul membru gazdă decât dacă prezintă o legătură cu statul membru de origine.
În ceea ce privește problema dacă o astfel de reglementare este susceptibilă să îngreuneze sau să facă mai puțin atractivă exercitarea de către lucrătorul în cauză a libertății sale de circulație, libertate fundamentală garantată de articolul 45 TFUE, trebuie să se observe, astfel cum a susținut în esență doamna avocată generală la punctele 49 și 50 din concluzii, că, în cazul în care acest lucrător ar dori să exercite această libertate, acordarea unui ajutor financiar pentru studiile universitare în străinătate nu ar depinde numai de alegerile sale, ci și de alegerile copilului său ipotetic și de o serie de evenimente viitoare și ipotetice, și anume, în particular, ca lucrătorul să aibă efectiv un copil în viitor, ca acest copil să aleagă să rămână în statul membru gazdă chiar dacă părintele său decide să se întoarcă în statul membru de origine, ca el să nu fie integrat în societatea acestui din urmă stat membru și să decidă, la momentul oportun, să înceapă studii universitare.
În consecință, o astfel de situație, care se întemeiază pe un ansamblu de împrejurări prea aleatorii și indirecte, nu este în măsură să exercite o influență asupra alegerii lucrătorului de a‑și exercita libertatea de circulație și nu poate fi considerată ca fiind de natură să împiedice libera circulație a lucrătorilor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 martie 2019, Gemeinsamer Betriebsrat EurothermenResort Bad Schallerbach,
C‑437/17
,
EU:C:2019:193
, punctul
și jurisprudența citată).
Rezultă din cele ce precedă că reglementarea în cauză în litigiul principal nu poate fi calificată drept obstacol în calea liberei circulații a lucrătorilor, interzis în temeiul articolului 45 TFUE.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 45 TFUE și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 trebuie interpretate în sensul că aceste dispoziții nu se opun unei reglementări a unui stat membru care supune acordarea, în favoarea copilului unei persoane care a părăsit statul membru gazdă în care a lucrat pentru a se întoarce să trăiască în primul stat membru al cărui resortisant este, a unui ajutor financiar destinat studiilor în statul membru gazdă condiției unei legături a copilului cu statul membru de origine, într‑o situație în care, pe de o parte, copilul locuiește de la naștere în statul membru gazdă și, pe de altă parte, statul membru de origine îi supune pe ceilalți resortisanți, care nu îndeplinesc condiția privind reședința și care solicită un astfel de ajutor financiar pentru a studia în alt stat membru, condiției de existență a unei legături.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

Articolul 45 TFUE și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii

trebuie interpretate în sensul că

aceste dispoziții nu se opun unei reglementări a unui stat membru care supune acordarea, în favoarea copilului unei persoane care a părăsit statul membru gazdă în care a lucrat pentru a se întoarce să trăiască în primul stat membru al cărui resortisant este, a unui ajutor financiar destinat studiilor în statul membru gazdă condiției unei legături a copilului cu statul membru de origine, într‑o situație în care, pe de o parte, copilul locuiește de la naștere în statul membru gazdă și, pe de altă parte, statul membru de origine îi supune pe ceilalți resortisanți, care nu îndeplinesc condiția privind reședința și care solicită un astfel de ajutor financiar pentru a studia în alt stat membru, condiției de existență a unei legături.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: suedeza.