CELEX: 62020CJ0012
Predhodno odločanje
Železniški promet
Mednarodni koridorji za železniški tovorni promet
Uredba (EU) št. 913/2010
Člen 13(1)
Vzpostavitev sistema ,vse na enem mestu‘ za vsak tovorni koridor
Člen 14
Narava okvira za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju, ki ga opredeli izvršni odbor
Člen 20
Regulatorni organi
Direktiva 2012/34/EU
Člen 27
Postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti
Vloga upravljavcev infrastrukture
Člena 56 in 57
Naloge regulatornega organa in sodelovanje med regulatornimi organi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13(1), člena 14(1) in (9), člena 18(c) in člena 20 Uredbe (EU) št. 913/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. septembra 2010 o evropskem železniškem omrežju za konkurenčen tovorni promet (
UL 2010, L 276, str. 22
) ter člena 27(1) in (2), člena 57(1), prvi pododstavek, drugi stavek, in Priloge IV, točka 3(a), k Direktivi 2012/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja (
UL 2012, L 343, str. 32
, ter popravka v
UL 2013, L 53, str. 4
, in v
UL 2015, L 67, str. 32
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo DB Netz AG in Bundesrepublik Deutschland (Zvezna republika Nemčija), ki jo zastopa Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (zvezna agencija za omrežja električne energije, plina, telekomunikacij, pošte in železnic, Nemčija; v nadaljevanju: zvezna agencija za omrežja), zaradi nasprotovanja zvezne agencije za omrežja predlogu družbe DB Netz AG o spremembi pogojev za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti za vnaprej določene mednarodne vlakovne poti v okviru sistema vse na enem mestu.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 913/2010
V uvodnih izjavah 4, 7, 25 in 26 Uredbe št. 913/2010 je navedeno:
„(4)
Čeprav je odprtje trga za tovorni železniški promet omogočilo vstop v omrežje novim operaterjem, tržni mehanizmi niso bili in še vedno niso dovolj za organiziranje, urejanje in varovanje železniškega tovornega prometa. Da bi optimizirali uporabo omrežja in zagotovili njegovo zanesljivost, je koristno uvesti dodatne postopke za krepitev sodelovanja na področju dodeljevanja mednarodnih vlakovnih poti za tovorne vlake med upravljavce infrastrukture.
[…]
(7)
Če ni določeno drugače, ta uredba ne bi smela posegati v pravice in obveznosti upravljavcev infrastrukture iz Direktive 91/440/EGS [Sveta z dne 29. julija 1991 o razvoju železnic Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 341)] in Direktive [Evropskega parlamenta in Sveta 2001/14/ES z dne 26. februarja 2001 o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti, naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture in podeljevanju varnostnega spričevala (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 27, zvezek 5, str. 404)] in po potrebi organov za dodeljevanje iz člena 14(2) Direktive 2001/14[…]. Ta predpisa še naprej veljata tudi glede določb, ki se nanašajo na tovorne koridorje.
[…]
(25)
Da bi zagotovili dostop do mednarodnih storitev brez diskriminacije, si je treba prizadevati za dobro usklajenost med organi za nadzor železniškega prometa glede različnih omrežij zajetih v tovornem koridorju.
(26)
Za lažji dostop do informacij v zvezi z uporabo celotne glavne infrastrukture tovornega koridorja in za zagotavljanje dostopa brez diskriminacije do tega koridorja bi moral upravni odbor pripraviti, redno posodabljati in objavljati dokument z vsemi temi informacijami.“
Člen 1(1) te uredbe določa:
„Ta uredba določa pravila za vzpostavitev in organizacijo mednarodnih železniških koridorjev za konkurenčen tovorni promet z namenom razvoja evropskega železniškega omrežja za konkurenčen tovorni promet. Uredba določa pravila za izbor, organizacijo in upravljanje tovornih koridorjev ter okvirno načrtovanje naložb.“
Člen 2 navedene uredbe določa:
„1.   Za namene te uredbe se uporabljajo opredelitve pojmov iz člena 2 Direktive 2001/14[…].
2.   Poleg opredelitev iz odstavka 1:
(a)
,tovorni koridor‘ pomeni vsako določeno železniško progo, vključno s progami za železniške trajekte, na ozemlju držav članic ali med njimi in po potrebi v evropskih tretjih državah, ki povezujejo dva ali več terminalov vzdolž glavne prevozne smeri ter, kadar je to potrebno, obvozne poti in povezovalne odseke, vključno z železniško infrastrukturo in njeno opremo ter ustreznimi storitvami železniškega prometa v skladu s členom 5 Direktive 2001/14[…];
[…]“.
Člen 8 te uredbe določa:
„1.   Zadevne države članice za vsak tovorni koridor ustanovijo izvršni odbor, ki je odgovoren za določitev splošnih ciljev tovornega koridorja, nadzor in sprejemanje ukrepov, kakor je izrecno določeno v odstavku 7 tega člena ter v členih 9 in 11, členu 14(1) in členu 22. Izvršni odbor sestavljajo predstavniki organov zadevnih držav članic.
2.   Zadevni upravljavci infrastrukture, in kadar je potrebno organ za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti iz člena 14(2) Direktive 2001/14[…] za vsak tovorni koridor ustanovijo upravni odbor, pristojen za sprejemanje ukrepov, kot je to izrecno določeno v odstavkih 5, 7, 8 in 9 tega člena ter v členih 9 do 12, členu 13(1), členu 14(2), (6) in (9), členu 16(1), členu 17(1) in členih 18 in 19 te uredbe. Upravni odbor sestavljajo predstavniki upravljavcev infrastrukture.
3.   Države članice in upravljavci infrastrukture, ki jih zadeva posamezni tovorni koridor, sodelujejo v odborih iz odstavkov 1 in 2, da bi zagotovili razvoj tovornega koridorja v skladu z njegovim izvedbenim načrtom.
4.   Izvršni odbor sprejema odločitve s soglasjem predstavnikov organov zadevnih držav članic.
[…]
9.   Upravni odbor v skladu z nacionalnimi in evropskimi načrti skupne uporabe usklajuje uporabo interoperabilnih računalniških aplikacij ali alternativnih rešitev, ki bodo morda v prihodnosti na voljo kot vmesniki za obdelavo prošenj za mednarodne vlakovne poti in za delovanje mednarodnega prometa na tovornem koridorju.“
Člen 12 Uredbe št. 913/2010 določa:
„Upravni odbor usklajuje in zagotavlja objavo na enem mestu, na primeren način in v ustreznem časovnem okviru, časovnega načrta izvajanja vseh del na infrastrukturi in njeni opremi, zaradi katerih bodo zmogljivosti tovornega koridorja omejene.“
Člen 13 te uredbe določa:
„1.   Upravni odbor tovornega koridorja določi ali oblikuje skupno telo, ki prosilcem omogoča, da na enem mestu in z enim samim postopkom zaprosijo in prejmejo vprašanja v zvezi z infrastrukturnimi zmogljivostmi za tovorne vlake, ki vzdolž tovornega koridorja prečkajo vsaj eno mejo (v nadaljnjem besedilu: sistem vse na enem mestu).
2.   V okviru sistema vse na enem mestu kot koordinacijske točke se zagotavljajo tudi osnovne informacije o dodeljevanju infrastrukturnih zmogljivosti, vključno z informacijami iz člena 18. V okviru tega sistema se obvešča tudi o razpoložljivih infrastrukturnih zmogljivostih v času predložitve vloge in njihovih značilnostih po vnaprej določenih parametrih, kot so hitrost, dolžina, nakladalni profil ali dovoljena osna obremenitev vlakov, ki vozijo na tovornem koridorju.
[…]“.
Člen 14 navedene uredbe določa:
„1.   Izvršni odbor opredeli okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti tovornega koridorja, in sicer v skladu s členom 14(1) Direktive 2001/14[…].
2.   Upravni odbor oceni potrebo po zmogljivostih, ki naj bi bile vzdolž tovornega koridorja dodeljene tovornim vlakom, in pri tem upošteva tržno raziskavo iz člena 9(3) te uredbe, vloge za infrastrukturne zmogljivosti v okviru prejšnjih in sedanjih operativnih voznih redov ter okvirne sporazume.
[…]
6.   Upravni odbor spodbuja usklajevanje prednostnih pravil v zvezi z dodeljevanjem zmogljivosti na tovornem koridorju.
[…]
9.   Upravni odbor tovornega koridorja in skupina svetovalcev iz člena 8(7) vzpostavijo postopke za zagotovitev optimalne usklajenosti dodeljevanja zmogljivosti med upravljavci infrastrukture tako za vloge iz člena 13(1) kakor tudi za vloge, ki jih prejmejo zadevni upravljavci infrastrukture. Pri tem se upošteva tudi dostop do terminalov.
[…]“.
Člen 16(1) te uredbe določa:
„Upravni odbor tovornega koridorja določi postopke za usklajevanje upravljanja prometa po tovornem koridorju. Upravni odbori povezanih tovornih koridorjev lahko določijo postopke za usklajevanje prometa po teh tovornih koridorjih.“
Člen 18 Uredbe št. 913/2010 določa:
„Upravni odbor pripravi, redno posodablja in objavi dokument, ki vsebuje:
(a)
vse podatke iz programa omrežja za nacionalna omrežja, ki zadevajo tovorni koridor, izdelanega v skladu s postopkom iz člena 3 Direktive 2001/14[…];
[…]
(c)
informacije v zvezi s postopki iz členov 13 do 17 te uredbe; in
[…]“.
Člen 20 te uredbe določa:
„1.   Regulatorni organi iz člena 30 Direktive 2001/14[…] sodelujejo pri preverjanju konkurence v železniškem tovornem koridorju. Zagotavljajo predvsem možnost dostopa brez diskriminacije do koridorja in so pritožbeni organi iz člena 30(2) navedene direktive. Izmenjujejo si potrebne podatke, ki jih dobijo od upravljavcev infrastrukture in drugih ustreznih strani.
[…]
3.   V primeru pritožbe prosilca na regulatorni organ v zvezi z mednarodnimi železniškimi storitvami v tovornem prometu ali na podlagi preiskave na lastno pobudo regulatornega organa se ta organ posvetuje z regulatornimi organi vseh drugih držav članic, skozi katere poteka mednarodna vlakovna pot za zadevni tovorni vlak, in pred sprejetjem odločitve zahteva potrebne podatke.
[…]“.
Direktiva 2012/34
Člen 3, točke 2, 19 in 26, Direktive 2012/34 določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(2)
‚upravljavec infrastrukture‘ pomeni vsak organ ali podjetje, ki je pristojno oziroma odgovorno zlasti za vzpostavitev, upravljanje in vzdrževanje železniške infrastrukture, vključno z upravljanjem prometa, vodenjem-upravljanjem ter signalizacijo; naloge upravljavca infrastrukture na železniškem omrežju ali na delu omrežja so lahko dodeljene različnim organom ali podjetjem;
[…]
(19)
‚prosilec‘ pomeni prevoznika v železniškem prometu, mednarodno združenje prevoznikov v železniškem prometu ali druge fizične ali pravne osebe, kot so pristojni organi iz Uredbe (ES) št. 1370/2007 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70 (
UL 2007, L 315, str. 1
)] in naročniki prevoza tovora, špediterji in izvajalci kombiniranega prometa, ki imajo interes na podlagi javne službe ali poslovni interes za pridobitev infrastrukturnih zmogljivosti;
[…]
(26)
‚program omrežja‘ pomeni podrobno obrazložitev splošnih pravil, rokov, postopkov in meril za ureditve zaračunavanja uporabnin in dodeljevanja infrastrukturnih zmogljivosti, vključno z dodatnimi informacijami, potrebnimi za prošnje za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti“.
Člen 27 te direktive določa:
„1.   Upravljavec infrastrukture po posvetovanju z zainteresiranimi stranmi izdela in objavi program omrežja, ki ga je mogoče pridobiti za plačilo dajatve, ki ne presega stroškov objave tega programa. Program omrežja se objavi v vsaj dveh uradnih jezikih Unije. Vsebina programa omrežja se da na voljo brezplačno v elektronski obliki na spletnem portalu upravljavca infrastrukture, dostop pa se omogoči tudi prek skupnega spletnega portala. Ta spletni portal vzpostavijo upravljavci infrastrukture v okviru svojega sodelovanja v skladu s členoma 37 in 40.
2.   Program omrežja določa vrsto infrastrukture, ki je na razpolago prevoznikom v železniškem prometu in vsebuje informacije o pogojih dostopa do zadevne železniške infrastrukture. Program omrežja vsebuje tudi informacije o pogojih za dostop do objektov za izvajanje železniških storitev in povezanih z omrežjem upravljavca infrastrukture, in za opravljanje storitev v teh objektih ali pa napotilo na spletno mesto, na katerem so takšne informacije na voljo brezplačno v elektronski obliki. Vsebina programa omrežja je določena v Prilogi IV.
[…]“.
Člen 39(1) navedene direktive določa:
„Države članice lahko določijo okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti ob upoštevanju pogoja neodvisnosti upravljanja iz člena 4. Določijo se posebna pravila za dodeljevanje zmogljivosti. Upravljavec infrastrukture izvaja postopke dodeljevanja zmogljivosti. Upravljavec infrastrukture zlasti zagotavlja, da se infrastrukturne zmogljivosti dodeljujejo na pošten in nediskriminatoren način ter v skladu s pravom Unije.“
Člen 40(1) te direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da upravljavci infrastrukture sodelujejo v interesu doseganja učinkovitega vzpostavljanja in dodeljevanja infrastrukturnih zmogljivosti, ki prečkajo več kot eno omrežje železniškega sistema v Uniji, tudi na podlagi okvirnih pogodb iz člena 42. Upravljavci infrastrukture določijo ustrezne postopke, ob upoštevanju pravil, določenih v tej direktivi, in ustrezno organizirajo vlakovne poti, ki prečkajo več kot eno omrežje.
Države članice zagotovijo, da se predstavniki upravljavcev infrastruktur, katerih odločitve glede dodeljevanja vplivajo na druge upravljavce infrastruktur, povežejo, da bi uskladili dodeljevanje ali dodelili vse ustrezne infrastrukturne zmogljivosti na mednarodni ravni, brez poseganja v posebna pravila v pravu Unije o omrežjih, namenjenih železniškemu tovornemu prometu. Upravljavci železniške infrastrukture objavijo načela in merila za dodeljevanje zmogljivosti, določena v okviru tega sodelovanja, v svojem programu omrežja v skladu z odstavkom 3 Priloge IV. S temi postopki se lahko povežejo tudi ustrezni predstavniki upravljavcev infrastruktur iz tretjih držav.“
Člen 55(1) Direktive 2012/34 določa:
„Vsaka država članica ustanovi enotni nacionalni regulatorni organ za železniški sektor. Brez poseganja v odstavek 2 je ta organ samostojen organ, ki je organizacijsko, funkcionalno, hierarhično in pri odločanju pravno ločen ter neodvisen od katerega koli drugega javnega ali zasebnega subjekta. Poleg tega je tudi glede svoje organizacije, pri odločanju o financiranju, glede pravne strukture in pri siceršnjem odločanju neodvisen od katerega koli upravljavca infrastrukture, organa za zaračunavanje uporabnine, organa za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti ali prosilca. Prav tako je funkcionalno neodvisen od katerega koli pristojnega organa, udeleženega v dodelitev pogodbe za opravljanje javne službe.“
Člen 56(1) in (2) te direktive določa:
„1.   Brez poseganja v člen 46(6) ima prosilec pravico pri regulatornem organu vložiti pritožbo, če meni, da je bil nepravično obravnavan, diskriminiran ali kako drugače oškodovan, še zlasti proti odločitvam upravljavca infrastrukture ali, po potrebi, proti odločitvam prevoznika v železniškem prometu ali upravljavca objektov za izvajanje železniških storitev v zvezi s/z:
(a)
programom omrežja v začasnih in končnih različicah;
(b)
v programu omrežja določenimi merili;
(c)
postopkom dodeljevanja infrastrukturnih zmogljivosti in njegovimi rezultati;
(d)
ureditvijo zaračunavanja uporabnin;
(e)
višino in strukturo uporabnin, ki jih mora ali bi jih moral plačati;
(f)
ureditvijo dostopa v skladu s členi 10 do 13;
(g)
dostopom do storitev in njihovim zaračunavanjem v skladu s členom 13.
2.   Brez poseganja v pristojnosti nacionalnih organov, pristojnih za konkurenco, v zvezi z varstvom konkurence na trgih storitev železniškega prometa je regulatorni organ pristojen za spremljanje konkurenčnih razmer na trgih storitev železniškega prometa ter zlasti preverja točke (a) do (g) odstavka 1 na lastno pobudo in z namenom preprečevanja diskriminacije prosilcev. Zlasti preverja, če program omrežja vsebuje diskriminatorne določbe ali daje upravljavcu infrastrukture diskrecijska pooblastila, ki bi se lahko uporabila za diskriminacijo prosilcev.“
Člen 57(1), prvi pododstavek, navedene direktive določa:
„Regulatorni organi si izmenjujejo informacije o svojem delu ter o načelih in praksi odločanja ter si zlasti izmenjujejo informacije o glavnih vprašanjih med postopki in o težavah pri razlagi prenesene zakonodaje Unije o železnicah. Regulatorni organi tudi sicer sodelujejo zaradi usklajevanja svojega odločanja v celotni Uniji. V ta namen sodelujejo in delajo skupaj v mreži, ki se redno sestaja. Komisija je članica; usklajuje in podpira delo mreže in ji po potrebi predloži priporočila. Zagotavlja aktivno sodelovanje ustreznih regulatornih organov.“
Člen 65 te direktive določa:
„Direktive 91/440[…], [Sveta 98/18/ES z dne 17. marca 1998 o varnostnih predpisih in standardih za potniške ladje (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 4, str. 40)] in 2001/14[…], kakor so bile spremenjene z direktivami, navedenimi v delu A Priloge XI, so razveljavljene z učinkom od 17. junija 2015, brez poseganja v obveznosti držav članic glede rokov za prenos direktiv v nacionalno pravo, ki so določeni v delu B Priloge IX.
Sklicevanja na razveljavljeni direktivi se štejejo za sklicevanja na to direktivo in se berejo v skladu s korelacijsko tabelo iz Priloge X.“
V Prilogi IV k Direktivi 2012/34 je določeno:
„Program omrežja iz člena 27 vsebuje naslednje informacije:
[…]
3.
Oddelek o načelih in merilih za dodeljevanje zmogljivosti. Ta oddelek opisuje splošne značilnosti zmogljivosti infrastrukture, ki je na voljo prevoznikom v železniškem prometu […]. Navaja tudi potek in roke v postopku dodeljevanja zmogljivosti. Vsebuje posebna merila, ki so pomembna za postopek, in zlasti:
(a)
postopke, po katerih lahko prosilci pri upravljavcu infrastrukture vložijo prošnjo za dodelitev zmogljivosti;
(b)
zahteve, ki jih morajo izpolnjevati prosilci;
[…]
[…]“.
Nemško pravo
AEG
Člen 14(1) Allgemeines Eisenbahngesetz (splošni zakon o železnicah) z dne 27. decembra 1993, v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: AEG), določa:
„Podjetja za železniško infrastrukturo zagotavljajo nediskriminatorno uporabo infrastrukture, ki jo upravljajo, in nediskriminatorno izvajanje storitev, ki jih ponujajo, v obsegu, določenem z uredbo, sprejeto na podlagi člena 26(1), točki 6 in 7, in (4), točka 1. […]“
Člen 14d AEG določa:
„Javna podjetja, ki upravljajo železniško infrastrukturo, regulatorni organ obvestijo o
[…]
6.
predlogu revizije ali spremembe programa omrežja in pogojev uporabe objektov za izvajanje železniških storitev, vključno s predvidenimi načeli in zneski zaračunavanja uporabnin.
[…]“.
Člen 14e tega zakona določa:
„1.   Regulatorni organ lahko ob prejemu v skladu s členom 14d uradnega obvestila nasprotuje v roku
[…]
štirih tednov reviziji ali spremembi, predlagani v skladu s členom 14d, prvi stavek, točka 6, […],
če predvidene odločitve niso v skladu z železniškimi predpisi o dostopu do železniške infrastrukture.
[…]
(3)   Če regulatorni organ uveljavlja svojo pravico do nasprotovanja,
[…]
2.
program omrežja in pogoji uporabe objektov za izvajanje železniških storitev, vključno s predvidenimi načeli in zneski zaračunavanja uporabnin, ne začnejo veljati v primeru iz odstavka 1, točka 4.
[…]“
EIBV
Člen 3(1) Eisenbahninfrastruktur‑Benutzungsverordnung (uredba o uporabi železniške infrastrukture) z dne 3. junija 2005 (BGBl. 2005 I, str. 1566; v nadaljevanju: EIBV) določa:
„Podjetja za železniško infrastrukturo odobrijo nediskriminatorno uporabo objektov za izvajanje železniških storitev, ki jih upravljajo, in nediskriminatorno zagotavljajo povezane storitve in storitve iz Priloge 1, točka 2, če so del njihovih poslovnih dejavnosti. Upravljavci železniških prog morajo poleg tega dati na voljo železniške proge, ki jih upravljajo, kretnice in varnostne sisteme ter pripadajoče naprave za obvodno preskrbovanje nekaterih odsekov, dodeliti vlakovne poti v skladu s to uredbo in zagotavljati storitve iz Priloge 1, točka 1.“
Člen 4 te uredbe določa:
„1.   Upravljavec železniških prog določi in […] posreduje pogoje za uporabo železnice (program omrežja), ki se uporabljajo pri izvajanju storitev iz Priloge 1, točka 1.
Upravljavec železniških prog na prošnjo upravičencev do dostopa na njihove stroške posreduje program omrežja.
2.   Program omrežja vsebuje vsaj navedbe iz Priloge 2 in drugih določb te uredbe ter splošne pogoje uporabe vlakovnih poti. Seznam tarif ni del programa omrežja.
[…]“
Člen 6(1) navedene uredbe določa:
„Upravičenci do dostopa lahko od upravljavca železniških prog kadar koli zahtevajo vlakovne poti, razen če ta uredba ne določa drugače. […]“
Priloga 1 k tej uredbi določa:
„1. Obvezne storitve upravljavca železniških prog vključujejo:
(a)
obravnavo prošenj za vlakovne poti;
[…]“.
Priloga 2 k EIBV določa:
„Program omrežja iz člena 4 vsebuje te informacije:
[…]
3. Načela in merila za dodeljevanje železniških zmogljivosti.
Posredovati je treba informacije o splošnih značilnostih železniških zmogljivosti, ki so na voljo upravičencem do dostopa, in tudi o vseh omejitvah uporabe, vključno s potrebo po pričakovani zmogljivosti za namene vzdrževanja. Prav tako je treba posredovati informacije o poteku in rokih v postopku dodeljevanja infrastrukturnih zmogljivosti, zlasti o
(a)
postopku, po katerem lahko upravičenci do dostopa pri upravljavcu železnice vložijo prošnjo za dodelitev vlakovnih poti;
[…]“.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
DB Netz je hčerinska družba v stoodstotni lasti skupine Deutsche Bahn AG in je javno podjetje, ki upravlja železniško infrastrukturo največjega nemškega železniškega omrežja.
Družba DB Netz mora kot upravljavec infrastrukture na podlagi nemškega prava, zlasti člena 4(1) in (2) ter Priloge 2, točka 3, tretji stavek, (a), k EIBV, s katerim je bil prenesen člen 27 Direktive 2012/34, pripraviti in objaviti program omrežja, ki vsebuje informacije o poteku in rokih postopka za vložitev prošenj za dodelitev železniške infrastrukturne zmogljivosti, med drugim postopek, po katerem upravičenci do dostopa do vlakovnih poti pri upravljavcu železnic vlagajo prošnje za vlakovne poti.
Družba DB Netz poleg tega sodeluje pri upravljanju tovornih koridorjev na evropski ravni v smislu člena 2 Uredbe št. 913/2010, pri čemer se šest od teh koridorjev nanaša na železniško omrežje družbe DB Netz. Na podlagi določb te uredbe je ta družba DB Netz skupaj z drugimi upravljavci infrastrukture, na katere se nanaša vsak od zadevnih tovornih koridorjev, pristojna za ustanovitev upravnega odbora, ki sodeluje pri upravljanju zadevnega tovornega koridorja ter je pristojen za določitev in vzpostavitev sistema vse na enem mestu za vsak tovorni koridor, ki njegovim uporabnikom omogoča, da svoje prošnje za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti vložijo na enem mestu in z enim samim postopkom za svoje čezmejne tovorne vlake. Upravni odbor določi postopke za zagotovitev usklajevanja med upravljavci infrastrukture za dodeljevanje zmogljivosti ter pripravi in objavi dokument, imenovan „
Corridor Information Document (CID)
“, ki vsebuje informacije o pogojih uporabe zadevnega tovornega koridorja. V praksi vseh tovornih koridorjev, v katerih je dejavna družba DB Netz, je, da se za postopek za vlaganje prošenj v okviru sistema vse na enem mestu uporablja elektronsko orodje za oddajanje prošenj, imenovano „
Path Coordination System
“ (sistem za usklajevanje vlakovnih poti) (v nadaljevanju: orodje za oddajanje prošenj PCS).
Leta 2015 so upravni odbori tovornih koridorjev, v katerih je bila udeležena družba DB Netz, sklenili, da se lahko prošnje za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti za vnaprej določene mednarodne vlakovne poti v okviru sistema vse na enem mestu posameznega tovornega koridorja vložijo le z orodjem za oddajanje prošenj PCS. Ta pravila so bila objavljena v četrti knjigi CID.
Družba DB Netz je 31. avgusta 2015 obvestila zvezno agencijo za omrežja, pristojno kot nacionalni regulatorni organ v smislu člena 55 Direktive 2012/34, o predlogu o spremembo svojega programa omrežja za leto 2016. Ta sprememba se je med drugim nanašala na postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti za vnaprej določene vlakovne poti v tovornih koridorjih v skladu z Uredbo št. 913/2010 v okviru pristojnega sistema vse na enem mestu. Namen predvidene spremembe je bil, da se za vložitev prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti omogoči le uporaba orodja za oddajanje prošenj PCS, tako da se v primeru tehnične okvare tega sistema odpravi možnost uporabe prijavnega obrazca za vložitev prošnje. Sprememba je bila obrazložena med drugim s tem, da pravila za vložitev prošenj, ki jih sprejmejo in objavijo upravni odbori tovornih koridorjev, ne določajo uporabe takega obrazca.
Zvezna agencija za omrežja je z odločbo z dne 22. septembra 2015 na podlagi člena 14e(1) AEG nasprotovala predlogu o spremembi programa omrežja za leto 2016, ki ga je predložila družba DB Netz, in z odločbo z dne 8. marca 2016 zavrnila pritožbo, ki jo je vložil ta upravljavec. Zvezna agencija za omrežja je zavrnitev utemeljila z navedbo, da je predlagana sprememba, katere namen je v primeru tehnične okvare orodja za oddajanje prošenj PCS odprava možnosti uporabe alternativne rešitve, v nasprotju z obveznostjo družbe DB Netz, ki izhaja iz uporabe člena 14(1), prvi stavek, AEG v povezavi s členom 3(1) in Prilogo 1, točka 1, k EIBV, da zagotovi nediskriminatorno uporabo železniške infrastrukture, ki jo upravlja, ter da nediskriminatorno izvaja obvezne storitve, ki jih ponuja, vključno z obravnavo prošenj za dodelitev vlakovnih poti.
Družba DB Netz je 15. marca 2016 pri Verwaltungsgericht Köln (upravno sodišče v Kölnu, Nemčija) vložila tožbo za odpravo odločbe zvezne agencije za omrežje o zavrnitvi. Navedeno sodišče je s sodbo z dne 20. aprila 2018 to tožbo zavrnilo v bistvu na podlagi utemeljitve te agencije.
Družba DB Netz je zoper to sodbo vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču, ki se sprašuje, ali je zvezna agencija za omrežja utemeljeno nasprotovala spremembi programa omrežja za leto 2016, ki jo je predvidela družba DB Netz.
Predložitveno sodišče meni, da je imela zvezna agencija za omrežja zadostne razloge za to, da je menila, da postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu iz člena 13(1) Uredbe št. 913/2010, ki je urejen v točki 4.2.5.1. programa omrežja za leto 2016, pomeni morebitno diskriminacijo, če v primeru tehnične okvare orodja za oddajanje prošenj PCS ni alternativne rešitve.
Vendar se predložitveno sprašuje, prvič, ali lahko družba DB Netz ta postopek v skladu s členom 4(1) in (2) EIBV v povezavi s Prilogo 2, točka 3, tretji stavek, (a), k EIBV ureja v svojem programu omrežja in je tako pod popolnim nadzorom zvezne agencije za omrežja ali pa je na tem področju izključno pristojen upravni odbor zadevnega tovornega koridorja. Ker naj bi bil namen člena 4(1) in (2) EIBV v povezavi s Prilogo 2, točka 3, tretji stavek, (a), k EIBV prenos določb člena 27(1) in (2) Direktive 2012/34 v povezavi s Prilogo IV, točka 3(a), k tej direktivi, naj bi bilo odločilno, ali postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe navedenih določb te direktive.
Drugič, če bi družba DB Netz dejansko morala urejati tudi ta postopek v svojem programu omrežja, se predložitveno sodišče sprašuje, ali mora nacionalni regulatorni organ pri preverjanju takega programa v smislu člena 27 Direktive 2012/34 upoštevati določbe člena 20 Uredbe št. 913/2010, ki določa sodelovanje nacionalnih regulatornih organov, in če je tako, ali se zaradi te obveznosti sodelovanja izključuje kakršen koli enostranski ukrep ali zahteva, da si mora nacionalni regulatorni organ vsaj prizadevati za usklajen pristop. Če se ta člen 20 ne uporablja, se predložitveno sodišče sprašuje, ali primerljiva obveznost sodelovanja izhaja iz določb Direktive 2012/34, zlasti iz določb člena 57 te direktive. V zvezi s tem navedeno sodišče meni, da bi brez usklajevanja na tem področju nasprotujoče si zahteve nacionalnih regulatornih organov lahko otežile ali celo onemogočile uresničitev cilja iz člena 13(1) Uredbe št. 913/2010, in sicer možnost vložitve prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti na enem mestu in z enim samim postopkom.
Tretjič, predložitveno sodišče meni, da je – če bi bil upravni odbor tovornega koridorja pooblaščen, da sam določi postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu – vprašljivo, ali lahko zvezna agencija za omrežje v programu omrežja družbe DB Netz za leto 2016 preveri več kot zgolj to, ali je ta program omrežja vsebinsko v skladu s pravili, ki jih je sprejel ta odbor.
Četrtič, če bi bili nacionalni regulatorni organi pristojni za tako preverjanje, predložitveno sodišče meni, da je treba pojasniti pomen okvira, ki ga na podlagi člena 14(1) Uredbe št. 913/2010 določi izvršni odbor tovornega koridorja, za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju. Predložitveno sodišče se sprašuje, kako sta med seboj povezana po eni strani dejstvo, da so izvršni odbori zadevnih tovornih koridorjev v obravnavani zadevi v členu 8(2) njihovega regulativnega okvira določili, da je treba zmogljivosti zadevnega tovornega koridorja objaviti in dodeliti z mednarodnim sistemom prošenj, ki ga je treba uskladiti z drugimi tovornimi koridorji, in sicer z orodjem za oddajanje prošenj PCS, in na drugi strani enostransko ukrepanje zvezne agencije za omrežja, katerega namen je, da se družbi DB Netz naložijo zahteve v zvezi z vzpostavitvijo orodij za oddajanje prošenj za infrastrukturne zmogljivosti brez usklajevanja z regulatornimi organi zadevnih držav članic, ki niso Zvezna republika Nemčija. Predložitveno sodišče v zvezi s tem dvomi o pravni naravi in zavezujočem učinku okvira za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju v smislu člena 14(1) Uredbe št. 913/2010 in se sprašuje, ali je za razlago tega okvira pristojno nacionalno sodišče ali Sodišče.
V teh okoliščinah je Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein‑Westfalen (višje upravno sodišče za zvezno deželo Severno Porenje - Vestfalija, Nemčija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba Uredbo št. 913/2010 zlasti glede nalog, ki so upravnemu odboru tovornega koridorja naložene v členu 13(1), členom 14(9) in členu 18(c) te uredbe, razlagati tako, da je upravni odbor pooblaščen, da za tovorni koridor sam opredeli postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti v okviru sistema ,vse na enem mestu‘ iz člena 13(1) navedene uredbe in pri tem morda – tako kot v obravnavanem primeru – predpiše izključno uporabo elektronskega orodja za oddajanje prošenj, ali pa veljajo za ta postopek splošne določbe iz člena 27(1) in (2) Direktive [2012/34] v povezavi s Prilogo IV, točka 3(a), k tej direktivi, tako da ga smejo v svojih programih omrežja opredeliti izključno upravljavci infrastrukture, na katere se nanaša posamezni tovorni koridor?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje, da se sme postopek, naveden v [tem vprašanju], opredeliti samo v programu omrežja upravljavcev infrastrukture, na katere se nanaša posamezni tovorni koridor: ali temelji nadzor nad programom omrežja, ki ga v zvezi s tem izvede nacionalni regulatorni organ, na členu 20 Uredbe [št. 913/2010] ali pa ravno tako izključno na določbah Direktive 2012/34[…] in nacionalnih predpisih, s katerimi je bila ta prenesena?
(a)
Če nadzor temelji na členu 20 Uredbe št. 913/2010: ali je z določbami tega člena združljivo, da nacionalni regulatorni organ oporeka določbi programa omrežja, kakršna je navedena v [prvem vprašanju], ne da bi pri tem deloval skupaj in vsebinsko enotno z regulatornimi organi […] držav članic, [ki niso zadevna država članica in] se na njih nanaša posamezni tovorni koridor, ali se z njimi v prizadevanju za enotno delovanje vsaj predhodno posvetoval?
(b)
Če nadzor temelji na določbah Direktive 2012/34[…] in nacionalnih predpisih, s katerimi je bila ta prenesena: ali je z njimi, zlasti s splošno obveznostjo usklajevanja, ki je določena v členu 57(1), [prvi pododstavek,] drugi stavek, te direktive, združljivo, da nacionalni regulatorni organ takšni določbi oporeka, ne da bi pri tem deloval skupaj in vsebinsko enotno z regulatornimi organi […] držav članic, [ki niso zadevna država članica in] se na njih nanaša posamezni tovorni koridor, ali se z njimi v prizadevanju za enotno delovanje vsaj predhodno posvetoval?
3.
Če je odgovor na prvo vprašanje, da je upravni odbor pooblaščen, da za tovorni koridor sam opredeli postopek, naveden v [tem vprašanju]: ali je nacionalni regulatorni organ, kadar program omrežja upravljavca infrastrukture vsebuje določbe o postopku, ki ga je opredelil upravni odbor, v skladu s členom 20 Uredbe št. 913/2010 ali z določbami Direktive 2012/34[…] in predpisi, s katerimi je bila prenesena, pooblaščen za to, da v programu omrežja upravljavca infrastrukture preveri več kot zgolj to, ali je ta program vsebinsko v skladu s tem postopkom, in da mu po potrebi ugovarja? Če je odgovor na to pritrdilen: kakšen je odgovor [na drugo vprašanje] glede tega pooblastila regulatornega organa?
4.
Če iz odgovorov na zgornja vprašanja izhaja, da je nacionalni regulatorni organ pooblaščen za preveritev postopka, navedenega v [prvem vprašanju]: ali je treba člen 14(1) Uredbe [št. 913/2010] razlagati tako, da gre pri okviru, ki ga v skladu s to določbo opredeli izvršni odbor, za pravo Unije, ki zavezuje nacionalne regulatorne organe in nacionalna sodišča, ki se uporablja prednostno pred nacionalnim pravom, in za katerega velja dokončna in zavezujoča razlaga Sodišča?
5.
Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen: ali določba iz člena 8(2) posameznega regulativnega okvira, ki so jo v skladu s členom 14(1) Uredbe [št. 913/2010] določili izvršni odbori vseh tovornih koridorjev in v skladu s katero je treba zmogljivost koridorja objavljati in dodeljevati prek mednarodnega sistema za prošnje, ki naj bi bil čim bolj usklajen z drugimi tovornimi koridorji, nasprotuje odločbi, s katero nacionalni regulatorni organ upravljavcu infrastrukture, na katerega se nanaša posamezni tovorni koridor, postavlja zahteve v zvezi z ureditvijo tega sistema, ki niso usklajene z nacionalnimi regulatornimi organi držav članic, [ki niso zadevna država članica in] se na njih tudi nanaša ta tovorni koridor?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13(1), člen 14(9) in člen 18(c) Uredbe št. 913/2010 ter člen 27(1) in (2) Direktive 2012/34 v povezavi s Prilogo IV, točka 3(a), k tej direktivi razlagati tako, da je pristojni organ za sprejetje pravil, ki se uporabljajo za postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti, vključno v zvezi z izključno uporabo določenega elektronskega orodja za oddajanje prošenj, v okviru sistema vse na enem mestu iz člena 13(1) te uredbe upravni odbor, ustanovljen v skladu s členom 8(2) te direktive, ali upravljavec infrastrukture, opredeljen v členu 3, točka 2, navedene direktive.
Ker se to vprašanje nanaša na razlago določb Uredbe št. 913/2010 in Direktive 2012/34, je treba najprej poudariti, da je iz uvodne izjave 7 te uredbe razvidno, da je treba navedeno uredbo, če ni drugače določeno, uporabljati brez poseganja v pravice in obveznosti upravljavcev infrastrukture, določene z direktivama 91/440 in 2001/14. Ker sta bili ti direktivi z Direktivo 2012/34 razveljavljeni in ker se v skladu z njenim členom 65 sklicevanja na navedeni razveljavljeni direktivi štejejo za sklicevanja na Direktivo 2012/34, je treba torej določbe Uredbe št. 913/2010 razlagati ob upoštevanju zadnjenavedene direktive, razen če z njimi ni drugače določeno.
Za odgovor na prvo vprašanje je zato treba preučiti vlogo, ki jo Uredba št. 913/2010 daje upravnemu odboru za tovorne koridorje, pri čemer je treba upoštevati določbe Direktive 2012/34 v zvezi z nalogami, zaupanimi upravljavcem infrastrukture.
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba določbe prava Unije razlagati ne le glede na njihovo besedilo, ampak tudi glede na njihovo sobesedilo in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del so (glej v tem smislu sodbo z dne 27. januarja 2021, De Ruiter,
C‑361/19
,
EU:C:2021:71
, točka
in navedena sodna praksa).
Na prvem mestu, glede besedila upoštevnih določb Uredbe št. 913/2010 in Direktive 2012/34 iz člena 8(2) te uredbe, prvič, izhaja, da zadevni upravljavci infrastrukture za vsak tovorni koridor ustanovijo upravni odbor, ki ga sestavljajo predstavniki takih upravljavcev in je pristojen za sprejemanje ukrepov, kot je to med drugim izrecno določeno v tem členu 8(9), členu 12, členu 13(1), členu 14(2), (6) in (9), členu 16(1) in členu 18 navedene uredbe.
Tako upravni odbor v skladu s členom 8(9) in členom 12 Uredbe št. 913/2010 najprej na eni strani v skladu z nacionalnimi in evropskimi načrti skupne uporabe usklajuje uporabo interoperabilnih računalniških aplikacij ali alternativnih rešitev, ki bodo morda v prihodnosti na voljo kot vmesniki za obdelavo prošenj za mednarodne vlakovne poti in za delovanje mednarodnega prometa na tovornem koridorju, na drugi strani pa usklajuje in zagotavlja objavo časovnega načrta izvajanja vseh del na infrastrukturi in njeni opremi, zaradi katerih bodo zmogljivosti na tovornem koridorju omejene.
Dalje, v skladu s členom 13(1) Uredbe št. 913/2010 upravni odbor tovornega koridorja določi ali oblikuje sistem vse na enem mestu, ki vključuje skupno telo, ki prosilcem omogoča, da na enem mestu in z enim samim postopkom zaprosijo in prejmejo odgovore v zvezi z infrastrukturnimi zmogljivostmi za tovorne vlake, ki vzdolž tovornega koridorja prečkajo vsaj eno mejo. V zvezi s tem v skladu s členom 14(2), (6) in (9) ter členom 16(1) te uredbe upravni odbor oceni potrebo po zmogljivostih, ki naj bi bile vzdolž tovornega koridorja dodeljene tovornim vlakom, spodbuja usklajevanje prednostnih pravil v zvezi z dodeljevanjem zmogljivosti na takem koridorju, vzpostavi postopke za zagotovitev optimalne usklajenosti med upravljavci infrastrukture za dodeljevanje teh zmogljivosti tako za vloge iz navedenega člena 13(1) kakor tudi za vloge, ki jih prejmejo zadevni upravljavci infrastrukture, ter prav tako določi postopke za usklajevanje upravljanja prometa po navedenih tovornih koridorjih.
Nazadnje, iz člena 18 Uredbe št. 913/2010 je razvidno, da upravni odbor pripravi, redno posodablja in objavi dokument, ki v bistvu vsebuje informacije o pogojih uporabe tovornega koridorja, vključno – kot je razvidno iz točk (a) in (c) tega člena – vse podatke iz programa omrežja za nacionalna omrežja, ki se nanašajo na tovorni koridor, izdelan v skladu s postopkom iz člena 27 Direktive 2012/34, in informacije v zvezi s postopki iz členov od 13 do 17 te uredbe.
Tako je iz besedila določb Uredbe št. 913/2010, navedenih v točkah od 48 do 51 te sodbe, po eni strani razvidno, da je zakonodajalec Unije želel izrecno opredeliti ukrepe, ki jih mora sprejeti upravni odbor, in po drugi strani, da ima ta odbor v bistvu usklajevalno vlogo, ki se med drugim nanaša na infrastrukturne zmogljivosti, informacije, ki so na voljo v zvezi s tem, in na nekatere vidike prošenj za take zmogljivosti.
Vendar iz teh določb nikakor ni razvidno, da bi se lahko vloga navedenega odbora razširila tako, da bi lahko ta odbor določil postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu.
Drugič, v zvezi z nalogami, ki jih ima upravljavec infrastrukture na podlagi Direktive 2012/34, po eni strani iz člena 27(1) te direktive izhaja, da mora vsak upravljavec infrastrukture izdelati in objaviti program nacionalnega omrežja, po drugi strani pa v skladu z odstavkom 2 tega člena v povezavi s Prilogo IV, točka 3(a), k navedeni direktivi tak program vsebuje postopke, po katerih prosilci pri upravljavcu infrastrukture vložijo prošnje za dodelitev zmogljivosti.
Iz besedila teh določb Direktive 2012/34 tako izhaja, da sprejetje pravil, ki se uporabljajo za postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti, kakršne so te, ki se vložijo v okviru sistema vse na enem mestu za tovorne vlake, ki vzdolž tovornega koridorja prečkajo vsaj eno mejo v smislu člena 13(1) Uredbe št. 913/2010, spada v pristojnost upravljavca infrastrukture.
Na drugem mestu preučitev sobesedila upoštevnih določb Uredbe št. 913/2010 in Direktive 2012/34 potrjuje ugotovitvi iz točk 52 in 55 te sodbe.
Prvič, kot je navedeno v uvodni izjavi 26 navedene uredbe, je namen zahteve, da upravni odbor pripravi, redno posodablja in objavi dokument iz člena 18 te uredbe, olajšati dostop do informacij, ki jih med drugim vsebujejo programi nacionalnih omrežij in se nanašajo na uporabo celotne glavne infrastrukture tovornega koridorja, ter zagotoviti dostop brez diskriminacije do tega koridorja.
Iz tega sledi, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 71 sklepnih predlogov, da je ta dokument informativen.
Drugič, člen 56(2) Direktive 2012/34 regulatornemu organu, ustanovljenem v skladu s členom 55(1) te direktive, ki je samostojen in neodvisen organ, podeljuje pristojnost, da zlasti preverja, ali program omrežja, opredeljen v členu 3, točka 26, navedene direktive, vsebuje diskriminatorne določbe ali daje upravljavcu infrastrukture diskrecijska pooblastila, ki bi se lahko uporabila za diskriminacijo prosilcev. Iz takega nadzora nad upoštevanjem načela prepovedi diskriminacije v okviru programa omrežja tako izhaja, da postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti, ki jih vložijo prosilci, določi upravljavec infrastrukture, ki pripravi in objavi ta program, in ne upravni odbor.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče v okviru analize člena 27(1) in (2) ter Priloge IV k Direktivi 2012/34 že presodilo, da mora prevoznik v železniškem prometu na podlagi te direktive vse prošnje za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti vložiti pri upravljavcu infrastrukture v skladu s programom omrežja, ki ga je izdelal ta upravljavec, ter mora izpolnjevati načela in merila iz tega programa (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2019, SJ,
C‑388/17
,
EU:C:2019:161
, točka
).
Na tretjem mestu glede cilja, ki ga uresničuje Uredba št. 913/2010 v povezavi z Direktivo 2012/34, iz člena 1(1) te uredbe izhaja, da ta uredba določa pravila za vzpostavitev in organizacijo mednarodnih železniških koridorjev za konkurenčen tovorni promet zaradi razvoja evropskega železniškega omrežja za konkurenčen tovorni promet ter pravila za izbor, organizacijo in upravljanje tovornih koridorjev.
V zvezi s tem, kot izhaja iz uvodne izjave 4 Uredbe št. 913/2010, da bi se optimizirala uporaba omrežja in zagotovila njegova zanesljivost, ta uredba uvaja dodatne postopke za krepitev sodelovanja na področju dodeljevanja mednarodnih vlakovnih poti za tovorne vlake med upravljavce infrastrukture.
Čeprav je res, da je tako sodelovanje med upravljavci infrastrukture v okviru tovornega koridorja mogoče zagotoviti le v upravnem odboru, ki je pristojen zlasti za določitev pravil za izvajanje sistema vse na enem mestu za vsak tovorni koridor, pa iz tega vseeno ne izhaja, da je tak upravni odbor izrecno pristojen za določitev postopka za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti. Takšna pristojnost bi namreč lahko posegla v naloge upravljavcev infrastrukture, določene v Direktivi 2012/34, kar bi bilo v nasprotju z voljo zakonodajalca Unije, izraženo v uvodni izjavi 7 Uredbe št. 913/2010, da se, če ni drugače določeno, upoštevajo pravice in obveznosti, ki jih ta direktiva podeljuje upravljavcem infrastrukture.
V zvezi s tem je treba zavrniti trditev družbe DB Netz, da bi bil ta cilj sodelovanja lahko ogrožen, če bi bili upravljavci infrastrukture pristojni za opredelitev postopka za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti v svojem programu omrežja, saj naj bi takšna pristojnost pomenila tveganje za neskladna pravila, ki naj bi izhajalo iz različnih programov nacionalnih omrežij.
Kot je namreč generalni pravobranilec navedel v točki 69 sklepnih predlogov, postopek, določen v programu omrežja, ki med drugim vključuje postopek v zvezi z vlaganjem prošenj za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu, odraža prav sodelovanje med upravljavci infrastrukture, kot to izhaja iz določb člena 40(1) Direktive 2012/34. Poleg tega je treba v zvezi s tem navesti, da je treba za zagotovitev cilja sodelovanja upravljavcev infrastrukture določbe Uredbe št. 913/2010 o vlogi upravnega odbora, obravnavane v točkah od 48 do 51 te sodbe, razlagati tako, da se mora upravni odbor prepričati, da programi nacionalnih omrežij ne vsebujejo nasprotujočih si pravil.
Iz vseh zgornjih preudarkov izhaja, da je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 13(1), člen 14(9) in člen 18(c) Uredbe št. 913/2010 ter člen 27(1) in (2) Direktive 2012/34 v povezavi s Prilogo IV, točka 3(a), k tej direktivi razlagati tako, da je upravljavec infrastrukture, opredeljen v členu 3, točka 2, navedene direktive, v okviru programa nacionalnega omrežja pristojni organ za sprejetje pravil, ki se uporabljajo za postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti, vključno v zvezi z izključno uporabo določenega elektronskega orodja za oddajanje prošenj, v okviru sistema vse na enem mestu iz tega člena 13(1).
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je to, da nacionalni regulatorni organ preverja pravila v zvezi s postopkom za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu, ki so določena v programu omrežja, urejeno z določbami člena 20 Uredbe št. 913/2010 ali pa z določbami Direktive 2012/34, natančneje z določbami člena 57(1), prvi pododstavek, te direktive, in ali je treba te določbe razlagati tako, da lahko regulatorni organ države članice – ne da bi sodeloval z regulatornimi organi drugih držav članic, na katere se nanaša tovorni koridor, ali da bi se z njimi v prizadevanju za enoten pristop vsaj predhodno posvetoval – nasprotuje tem pravilom.
Iz besedila člena 20(1) in (3) Uredbe št. 913/2010 v bistvu izhaja, da regulatorni organi sodelujejo in se posvetujejo pri preverjanju konkurence v železniškem tovornem koridorju, da bi zagotovili predvsem možnost dostopa brez diskriminacije do tega koridorja.
Poleg tega je v členu 56(2) Direktive 2012/34 določeno, da regulatorni organ na lastno pobudo preverja program omrežja „z namenom preprečevanja diskriminacije prosilcev“, pri čemer ta organ „zlasti preverja, če program omrežja vsebuje diskriminatorne določbe“. V zvezi s tem iz člena 57(1), prvi pododstavek, te direktive – pa tudi iz vseh pristojnosti, ki so jim dodeljene, vključno s pooblastilom za odločanje – izhaja, da regulatorni organi sodelujejo zaradi usklajevanja svojega odločanja v celotni Uniji.
Iz tega sledi, da lahko preverjanje programa omrežja, ki ga opravi regulatorni organ, da bi preprečil diskriminatorno obravnavanje, po eni strani spada tako med določbe člena 20 Uredbe št. 913/2010 kot določbe člena 56(2) Direktive 2012/34. Po drugi strani tako člen 20 Uredbe št. 913/2010 kot člen 57(1), prvi pododstavek, Direktive 2012/34 v takem primeru predpisujeta sodelovanje med regulatornimi organi. Vendar morajo regulatorni organi v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem se to preverjanje nanaša zlasti na pravila v zvezi s postopkom za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti tovornega koridorja, spoštovati obveznosti sodelovanja, ki so posebej določene v členu 20 Uredbe št. 913/2010.
Glede vprašanja, ali in v kakšnem okviru in pod katerimi pogoji se s tem členom 20 zahteva, da regulatorni organ države članice sam ali v sodelovanju z regulatornimi organi drugih držav članic, na katere se nanaša tovorni koridor, preveri program omrežja upravljavca infrastrukture, najprej po eni strani iz navedenega člena 20(1), prvi stavek, izhaja, da morajo regulatorni organi sodelovati pri preverjanju konkurence v železniškem tovornem koridorju. Dalje, v skladu s odstavkom 3 tega člena 20 se v primeru pritožbe v zvezi z mednarodnimi železniškimi storitvami v tovornem prometu ali na podlagi preiskave na lastno pobudo, regulatorni organ zadevne države članice posvetuje z regulatornimi organi vseh drugih držav članic, skozi katere poteka mednarodna vlakovna pot za zadevni tovorni vlak, in pred sprejetjem odločitve zahteva potrebne podatke.
Nazadnje, v uvodni izjavi 25 Uredbe št. 913/2010, ki ustreza členu 20(1), drugi stavek, te uredbe, je navedeno, da si je treba za zagotovitev dostopa do mednarodnih storitev brez diskriminacije prizadevati za dobro usklajenost med organi za nadzor železniškega prometa glede različnih omrežij, zajetih v tovornem koridorju.
Tako iz člena 20 Uredbe št. 913/2010 v povezavi z uvodno izjavo 25 te uredbe izhaja dolžnost sodelovanja med regulatornimi organi držav članic, ki jih zavezuje, da si – kolikor je mogoče – prizadevajo za enoten pristop, kadar v okviru svojih nadzornih pristojnosti sprejmejo odločitev za zagotovitev nediskriminatornega dostopa do železniških tovornih koridorjev.
Po drugi strani je treba poudariti, da ta obveznost sodelovanja prispeva tudi k uresničitvi cilja, ki ga uresničuje navedena uredba, in sicer h krepitvi sodelovanja med upravljavci infrastrukture, med drugim z ustanovitvijo upravnih odborov, pristojnih za določitev ali oblikovanje sistema vse na enem mestu. Brez sodelovanja med regulatornimi organi, pristojnimi zlasti za zagotovitev nediskriminatornega dostopa do tovornih koridorjev, obstaja tveganje, da se pojavijo različna in potencialno nasprotujoča si pravila za izbor in organizacijo v zvezi s storitvami železniškega tovornega koridorja za isti tovorni koridor, kar bi lahko ogrozilo sistem usklajevanja, ki je vzpostavljen s sistemom vse na enem mestu.
Zato v obravnavani zadevi zvezna agencija za omrežja ne more sprejeti odločitve, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ne da bi izpolnila obveznosti sodelovanja, ki izhajajo iz člena 20 Uredbe št. 913/2010, in zlasti ne da bi se predhodno posvetovala z drugimi zadevnimi regulatornimi organi.
Vendar, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 85 sklepnih predlogov, iz nobene določbe Uredbe št. 913/2010 ne izhaja, da obveznost sodelovanja med regulatornimi organi pomeni, da mora regulatorni organ države članice pred sprejetjem odločitve pridobiti soglasje regulatornih organov drugih zadevnih držav članic ali da ga odločitve teh drugih regulatornih organov zavezujejo.
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je to, da nacionalni regulatorni organ preverja pravila v zvezi s postopkom za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu, ki so določena v programu omrežja, urejeno z določbami člena 20 Uredbe št. 913/2010 in da je treba te določbe razlagati tako, da regulatorni organ države članice ne more nasprotovati tem pravilom, ne da bi izpolnil obveznosti sodelovanja, ki izhajajo iz tega člena 20, in zlasti ne da bi se z zadevnimi regulatornimi organi drugih držav članic, na katere se nanaša tovorni koridor, posvetoval v prizadevanju – kolikor je mogoče – za enoten pristop.
Tretje vprašanje
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje tretjega vprašanja ni treba preučiti.
Četrto vprašanje
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 14(1) Uredbe št. 913/2010 razlagati tako, da je okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju, ki ga opredeli izvršni odbor na podlagi te določbe, akt prava Unije.
V zvezi s tem se predložitveno sodišče natančneje sprašuje, ali ta okvir nasprotuje temu, da lahko nacionalni regulatorni organ sprejme odločbo, s katero se naloži sistem za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu, ki ni bil usklajen z drugimi nacionalnimi regulatornimi organi, na katere se nanaša tovorni koridor.
Poudariti je treba, da v skladu s členom 8(1) Uredbe št. 913/2010 zadevne države članice, in sicer tiste, na katerih ozemlju poteka tovorni koridor, za vsak tovorni koridor ustanovijo izvršni odbor, ki je odgovoren za določitev splošnih ciljev tovornega koridorja, nadzor in sprejemanje med drugim ukrepov, kakor je izrecno določeno v členu 14(1) te uredbe. Izvršni odbor sestavljajo predstavniki organov zadevnih držav članic, v skladu z odstavkom 4 navedenega člena 8 pa svoje odločitve sprejema s soglasjem teh predstavnikov.
Poleg tega iz besedila navedenega člena 14(1) izhaja, da izvršilni odbor opredeli okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na zadevnem tovornem koridorju, in sicer v skladu s členom 14(1) Direktive 2001/14, ki glede na navedeno v točki 45 te sodbe ustreza členu 39(1) Direktive 2012/34.
Glede na besedilo zadnjenavedene določbe pa so države članice tiste, ki lahko določijo okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti ob upoštevanju pogoja neodvisnosti upravljanja iz člena 4 te direktive.
Tako iz teh določb izhaja, da pravo Unije sicer določa ustanovitev izvršnega odbora na podlagi člena 8(1) Uredbe št. 913/2010, vendar tak izvršni odbor vzpostavijo države članice in torej ni institucija, organ, urad ali agencija Unije.
To, da okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju v smislu člena 14(1) Uredbe št. 913/2010 sprejme izvršni odbor, pomeni le, da upravljavci infrastrukture in torej zadevne države članic ta okvir sprejmejo skupaj zaradi izvajanja prava Unije, kot je določeno v Uredbi št. 913/2010 in Direktivi 2012/34.
Zato tak okvir ni akt prava Unije in torej nima posebnih značilnosti takega akta.
Iz tega sledi, da v obravnavani zadevi, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 96 sklepnih predlogov, okvir, ki ga je vzpostavil izvršni odbor za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju v smislu člena 14(1) Uredbe št. 913/2010, ne nasprotuje temu, da zadevni nacionalni regulatorni organ ukrepa v primeru, kot je ta v postopku v glavni stvari, da bi odpravil morebitno težavo diskriminacije, ki se nanaša na postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturnih zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu, kakršen je v programu omrežja upravljavca infrastrukture.
Glede na zgoraj navedene preudarke je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 14(1) Uredbe št. 913/2010 razlagati tako, da okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju, ki ga opredeli izvršni odbor na podlagi te določbe, ni akt prava Unije.
Peto vprašanje
Ob upoštevanju odgovora na četrto vprašanje petega vprašanja ni treba preučiti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

1.
Člen 13(1), člen 14(9) in člen 18(c) Uredbe (EU) št. 913/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. septembra 2010 o evropskem železniškem omrežju za konkurenčen tovorni promet ter člen 27(1) in (2) Direktive 2012/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja v povezavi s Prilogo IV, točka 3(a), k tej direktivi je treba razlagati tako, da je upravljavec infrastrukture, opredeljen v členu 3, točka 2, navedene direktive, v okviru programa nacionalnega omrežja pristojni organ za sprejetje pravil, ki se uporabljajo za postopek za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti, vključno v zvezi z izključno uporabo določenega elektronskega orodja za oddajanje prošenj, v okviru sistema vse na enem mestu iz tega člena 13(1).

2.
To, da nacionalni regulatorni organ preverja pravila v zvezi s postopkom za vlaganje prošenj za dodelitev infrastrukturne zmogljivosti v okviru sistema vse na enem mestu, ki so določena v programu omrežja, je urejeno z določbami člena 20 Uredbe št. 913/2010 in te določbe je treba razlagati tako, da regulatorni organ države članice ne more nasprotovati tem pravilom, ne da bi izpolnil obveznosti sodelovanja, ki izhajajo iz tega člena 20, in zlasti ne da bi se z zadevnimi regulatornimi organi drugih držav članic, na katere se nanaša tovorni koridor, posvetoval v prizadevanju – kolikor je mogoče – za enoten pristop.

3.
Člen 14(1) Uredbe št. 913/2010 je treba razlagati tako, da okvir za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti na tovornem koridorju, ki ga opredeli izvršni odbor na podlagi te določbe, ni akt prava Unije.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.