CELEX: 62017TJ0419
3
Žig koji je postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu za koje je registriran
Žig koji je takve naravi da javnost dovodi u zabludu
Članak 51. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001)

Okolnosti spora
Društvo Mendes s.u.r.l. 23. prosinca 1999. podnijelo je prijavu za registraciju žiga Europske unije Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (
SL 1994., L 11, str. 1
.) [neslužbeni prijevod], kako je izmijenjena (zamijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.), kako je izmijenjena i sâma zamijenjena Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (
SL 2017., L 154, str. 1
.).
Žig za koji je podnesena prijava za registraciju verbalni je znak VSL#3.
Proizvodi za koje je podnesena prijava za registraciju pripadaju razredu 5. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, i odgovaraju sljedećem opisu: „Farmaceutski, veterinarski i higijenski preparati; dijetne tvari za medicinske potrebe, hrana za dojenčad; nutraceutski pripravci; dodaci prehrani”.
Prijava žiga Europske unije objavljena je u
Glasniku žigova Zajednice
br. 2000/059 od 24. srpnja 2000. i žig je registriran 5. srpnja 2001.
EUIPO je 1. travnja 2004. registrirao prijenos spornog žiga s društva Mendes s.u.r.l. na društvo Actial Farmacêutica Lda.
EUIPO je 2. prosinca 2016. registrirao prijenos spornog žiga s društva Actial Farmacêutica Lda na intervenijenta, društvo Actial Farmaceutica Srl.
Tužitelj, društvo Mendes SA, podnio je 8. rujna 2014. zahtjev za opoziv spornog žiga za sve proizvode za koje je registriran, na temelju članka 51. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točke (b) i (c) Uredbe 2017/1001), kao prvo, zato što je navedeni žig, zbog intervenijentova djelovanja ili nedjelovanja, postao uobičajeni naziv u trgovini za predmetne proizvode i, kao drugo, zato što je navedeni žig svojom uporabom javnost doveo u zabludu.
Odjel za poništaje odbio je zahtjev za opoziv odlukom od 2. lipnja 2016.
Tužitelj je 19. srpnja 2016., na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009 (koji su postali članci 66. do 71. Uredbe 2017/1001), podnio žalbu EUIPO‑u protiv odluke Odjela za poništaje.
Odlukom od 3. svibnja 2017. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je žalbu. Kao prvo, žalbeno je vijeće u bitnome smatralo da dokazi koje je podnio tužitelj ne omogućuju da se utvrdi da je sporni žig postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvode za koje je registriran. Kao drugo, žalbeno je vijeće u bitnome smatralo da tužitelj nije propisno dokazao uporabu spornog žiga koja dovodi u zabludu.
Zahtjevi stranaka
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku;
–
naloži da mu se naknade svi troškovi postupka ili barem da svaka stranka snosi vlastite troškove u cijelosti.
EUIPO i intervenijent od Općeg suda zahtijevaju da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
Dopuštenost dokumenata koji su prvi put podneseni pred Opći sud
EUIPO ističe da su prilozi tužbi A.9, A.36 i A.39, koji se odnose na smjernice World Gastroenterology Organisation (prilog A.9), sadržaj internetske stranice „www.vsl3.co.uk” (prilog A.36) i pakiranje predmetnog proizvoda s izmijenjenim sastavom (prilog A.39) prvi put podneseni pred Opći sud te su stoga nedopušteni.
U ovom slučaju, valja istaknuti da prilozi tužbi A.9, A.36 i A.39 nisu dio upravnog spisa koji je tužitelj podnio žalbenom vijeću EUIPO‑a.
U tom pogledu, valja podsjetiti da je svrha tužbe podnesene Općem sudu nadzor zakonitosti odluka žalbenih vijeća EUIPO‑a u smislu članka 65. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 72. Uredbe 2017/1001), tako da uloga Općeg suda nije ponovno ispitivanje činjeničnih elemenata s obzirom na dokumente koji su prvi put podneseni pred njim.
Dakle, navedene dokumente treba odbaciti, pri čemu nije nužno ispitivati njihovu dokaznu snagu (vidjeti, u tom smislu, presudu od 24. studenoga 2005., Sadas/OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
, t.
19.
i navedenu sudsku praksu).
Meritum
U prilog svojoj tužbi tužitelj ističe dva tužbena razloga. Prvi se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Drugi se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009
U okviru prvog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, tužitelj najprije tvrdi da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku u definiranju zainteresirane javnosti i u njezinoj percepciji spornog žiga. Tužitelj osim toga ističe da se preobrazba spornog žiga u uobičajeni naziv u trgovini za proizvod za koji je sporni žig registriran može pripisati njegovu nositelju.
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
U skladu s člankom 51. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009, prava nositelja žiga Europske unije proglašavaju se opozvanima na zahtjev podnesen EUIPO‑u ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede ako je žig zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu za koje je registriran.
Valja utvrditi da ne postoji sudska praksa o primjeni članka 51. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Međutim, Sud je u predmetima u kojima su donesene presude od 29. travnja 2004., Björnekulla Fruktindustrier (
C‑371/02
,
EU:C:2004:275
), i od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company (
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
), bio pozvan protumačiti članak 12. stavak 2. točku (a) Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (
SL 1989., L 40, str. 1
.) i članak 12. stavak 2. točku (a) Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (
SL 2008., L 299, str. 25
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.), čiji je sadržaj u bitnome istovjetan onome članka 51. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Iz sudske prakse Suda, koja je po analogiji primjenjiva na članak 51. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 207/2009, proizlazi da taj članak predviđa situaciju u kojoj žig nije više u stanju ispuniti svoju funkciju označavanja podrijetla (vidjeti, po analogiji, presude od 29. travnja 2004., Björnekulla Fruktindustrier,
C‑371/02
,
EU:C:2004:275
, t.
22.
, i od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
, t.
19.
).
Navedena funkcija označavanja podrijetla temeljna je među različitim funkcijama žiga. Ta funkcija omogućava identifikaciju proizvoda ili usluga označenih žigom na način kao da potječu od jednog određenog poduzetnika i, prema tome, razlikovanje tog proizvoda ili usluge od proizvoda ili usluge drugih poduzetnika. Navedeni je poduzetnik onaj pod čijom se kontrolom proizvod ili usluga prodaju (vidjeti, po analogiji, presudu od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
, t.
20.
i navedenu sudsku praksu).
Zakonodavac Europske unije utvrdio je funkciju označavanja podrijetla žiga propisujući u članku 4. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 4. Uredbe 2017/1001) da znakovi koji se mogu grafički prikazati mogu činiti žig samo pod uvjetom da su takvi znakovi prikladni za razlikovanje proizvoda ili usluga jednog poduzetnika od proizvoda ili usluga drugog poduzetnika (vidjeti, po analogiji, presudu od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
, t.
21.
i navedenu sudsku praksu).
Tako, dok se u članku 7. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 7. Uredbe 2017/1001) navode situacije u kojima žig ne može
ab initio
ispunjavati funkciju označavanja podrijetla, članak 51. stavak 1. točka (b) iste uredbe odnosi se na situaciju u kojoj je uporaba žiga postala općenita u tolikoj mjeri da znak koji ga čini više ne označava posebne proizvode ili usluge koji potječu od određenog poduzetnika, nego označava kategoriju, vrstu ili narav proizvoda ili usluga na koje se odnosi registracija (vidjeti, po analogiji, mišljenje nezavisnog odvjetnika Légera u predmetu Björnekulla Fruktindustrier,
C‑371/02
,
EU:C:2003:615
, t.
50.
). Žig je postao uobičajeni naziv proizvoda pa je stoga izgubio svoj razlikovni karakter, tako da više ne ispunjava tu funkciju (vidjeti, po analogiji, presudu od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
, t.
22.
i navedenu sudsku praksu).
Prava koja su nositelju žiga povjerena člankom 9. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 9. Uredbe 2017/1001) mogu se dakle opozvati, kao prvo, pod uvjetom da je taj žig postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu za koje je registriran i, kao drugo, pod uvjetom da se ta preobrazba temelji na djelovanju ili nedjelovanju navedenog nositelja (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, presudu od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
, t.
30.
, i mišljenje nezavisnog odvjetnika Cruza Villalóna u predmetu Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
, t.
31.
). Tu se radi o kumulativnim uvjetima.
Ovaj tužbeni razlog treba ocijeniti s obzirom na ta načela.
Žalbeno vijeće je u točki 41. pobijane odluke smatralo da dokazi koje je tužitelj podnio ne omogućuju utvrđivanje preobrazbe spornog žiga u uobičajeni naziv u trgovini za proizvod za koji je registriran. Konkretnije, s obzirom na to da, kao prvo, tužitelj nije dokazao da su krajnji potrošači percipirali sporni žig kao uobičajeni naziv u trgovini, žalbeno je vijeće ocijenilo da je to dovoljan razlog za odbijanje zahtjeva za opoziv koji je podnio tužitelj. Međutim, kao drugo, žalbeno je vijeće nastavilo svoje ispitivanje analizom percepcije koju su o spornom žigu imali prodavači proizvoda koji se prodaje pod spornim žigom, osobito ljekarnici. Čak i ako se sankcija opoziva zbog preobrazbe žiga u uobičajeni naziv u trgovini također mogla primijeniti pod pretpostavkom da je žig mogao u potpunosti ispunjavati svoju funkciju označavanja podrijetla za krajnje potrošače, žalbeno je vijeće smatralo da su dokazi koje je tužitelj podnio neprikladni za dokazivanje toga da su prodavači predmetnog proizvoda percipirali sporni žig kao uobičajeni naziv u trgovini za navedeni proizvod. Žalbeno je vijeće osim toga smatralo da, u svakom slučaju, dokazi koje je tužitelj podnio ne dokazuju iscrpno da su čak i liječnici i znanstvena zajednica sporni žig percipirali kao uobičajeni naziv. Stoga sporni žig može u potpunosti ispunjavati svoju funkciju oznake podrijetla.
Nijedan od argumenata koje je tužitelj iznio ne može dovesti u pitanje taj zaključak.
Prema tužiteljevu mišljenju, žalbeno vijeće pogrešno nije uzelo u obzir percepciju koju liječnici specijalisti te liječnička i znanstvena zajednica imaju o spornom žigu. Što se tiče krajnjih potrošača, tužitelj ističe da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku time što, s jedne strane, nije smatralo da, među potonjima, oni koji su kupovali proizvod koji se autonomno prodavao pod spornim žigom nisu značajan dio te da su, s druge strane, imali ograničenu percepciju, odnosno da nisu imali percepciju o žigu nego su ga postali svjesni tek nakon izdavanja liječničkog recepta a da u stvarnosti nisu imali izbora u trenutku kupnje. Tužitelj ističe da relevantnu javnost, kao prvo, čini liječnička i znanstvena zajednica, kao drugo, stručnjaci koji sudjeluju u prodaji proizvoda, osobito liječnici, i, kao treće, krajnji potrošači, koji međutim pripadaju samo posebnim kategorijama pacijenata koji boluju od određenih posebnih bolesti.
U tom pogledu, prema sudskoj praksi, pod pretpostavkom da posrednici sudjeluju u isporuci proizvoda obuhvaćenog registriranim žigom potrošaču ili krajnjem korisniku, zainteresiranu javnost, čije se mišljenje mora uzeti u obzir kako bi se procijenilo je li navedeni žig postao uobičajeni naziv u trgovini za predmetni proizvod, čine svi potrošači ili krajnji korisnici i, ovisno o karakteristikama tržišta predmetnog proizvoda, svi stručnjaci koji sudjeluju u njegovoj prodaji (vidjeti, po analogiji, presudu od 29. travnja 2004., Björnekulla Fruktindustrier,
C‑371/02
,
EU:C:2004:275
, t.
26.
).
Naime, žig je sastavni dio komunikacijskog procesa između prodavačâ i kupaca. Taj komunikacijski proces postiže svoj namjeravani uspjeh, a žig ispunjava funkciju svojeg postojanja samo ako obje strane koje sudjeluju u komunikaciji „razumiju” žig, odnosno ako su svjesne njegove funkcije označavanja podrijetla. Ako jedna od tih dviju skupina žig smatra generičkim nazivom, ne uspijeva prijenos informacije koja se trebala prenijeti žigom (vidjeti, po analogiji, mišljenje nezavisnog odvjetnika Cruza Villalóna u predmetu Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
, t.
58.
; vidjeti, u tom smislu i po analogiji, presudu od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
, t.
29.
).
Naime, neovisno o neznanju kupca o svojstvu žiga, on može i dalje ispunjavati svoju funkciju označavanja podrijetla ako posrednik izvrši relevantan utjecaj na odluku kupca o kupnji te njegovo znanje o funkciji označavanja podrijetla žiga time dovede do uspjeha komunikacijskog procesa. To je slučaj kada je na odgovarajućem tržištu uobičajeno savjetovanje posrednika koje značajno određuje odluku o kupnji ili kada sam posrednik donosi odluku o kupnji za potrošača, kao što je to slučaj kod ljekarnika i liječnika u vezi s lijekovima na recept (vidjeti, po analogiji, mišljenje nezavisnog odvjetnika Cruza Villalóna u predmetu Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
, t.
59.
).
Tako, iako zainteresirana javnost prije svega obuhvaća potrošače i krajnje korisnike, također treba uzeti u obzir posrednike koji igraju ulogu u ocjeni uobičajenog karaktera žiga (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, presudu od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
, t.
27.
i navedenu sudsku praksu, i mišljenje nezavisnog odvjetnika Cruza Villalóna u predmetu Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
, t.
59.
).
Iz sudske prakse navedene u točkama 31. do 34. ove presude proizlazi da se zainteresiranu javnost, čije se mišljenje mora uzeti u obzir za ocjenu toga je li sporni žig postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvod koji se pod njim prodaje, mora definirati s obzirom na karakteristike tržišta navedenog proizvoda.
U ovom predmetu, proizvod koji se prodaje pod spornim žigom sastoji se od probiotičkog pripravka koji je namijenjen liječenju gastroenteroloških bolesti. Taj farmaceutski proizvod u slobodnoj je prodaji i može se kupiti bez liječničkog recepta, što uostalom tužitelj priznaje. Međutim, tužitelj ističe da dio krajnjih potrošača koji farmaceutski proizvod kupuju prvi put, spontano, bez liječničkog recepta ili preporuke, ne čini značajan dio svih krajnjih potrošača. Mora se utvrditi da tužitelj ničime ne potkrjepljuje taj argument, a da se pritom ne treba izjasniti o njegovoj relevantnosti.
Zainteresirana javnost dakle, kao prvo, obuhvaća krajnje potrošače proizvoda koji se prodaje pod spornim žigom. Budući da se navedeni proizvod izdaje bez liječničkog recepta, krajnji potrošači, osobito oni koji su izloženi intervenijentovoj reklami i komentarima drugih pacijenata, igraju ulogu u donošenju odluke o kupnji navedenog proizvoda, suprotno onome što ističe tužitelj (vidjeti, u tom smislu, mišljenje nezavisne odvjetnice Kokott u predmetu Alcon/OHIM,
C‑412/05 P
,
EU:C:2006:687
, t.
55.
). Krajnji potrošači podrazumijevaju osobe koje pate od gastroenteroloških smetnji, a ne samo one koji boluju od određenih specifičnih bolesti, kao što to ističe tužitelj. Naime, osim činjenice da tužitelj ne iznosi nijedan dokaz u potporu svojoj tvrdnji, iz dokumenata koje je podnio proizlazi da se proizvod koji se prodaje pod spornim žigom također koristi i za liječenje gastroenteroloških smetnji.
Kao drugo, što se tiče stručnjakâ, zainteresirana javnost, kao što je to u točki 28. pobijane odluke utvrdilo žalbeno vijeće, prije svega uključuje ljekarnike. Oni mogu igrati važnu ulogu u odluci o kupnji krajnjih potrošača s obzirom na to da osobama koje pate od gastroenteroloških smetnji mogu dati objašnjenja i savjete (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, mišljenje nezavisnog odvjetnika Cruza Villalóna u predmetu Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
, t.
59.
).
Zainteresirana javnost, u pogledu stručnjakâ, uključuje također i liječnike opće prakse ili specijaliste. Naime, iako odluku o kupnji tih lijekova koji se izdaju bez liječničkog recepta najčešće donosi sâm krajnji potrošač, te se lijekove također može nabaviti preporukom liječnikâ (vidjeti, u tom smislu, mišljenje nezavisne odvjetnice Kokott u predmetu Alcon/OHIM,
C‑412/05 P
,
EU:C:2006:687
, t.
55.
).
S druge strane, suprotno onome što tvrdi tužitelj, znanstvena zajednica nije dio zainteresirane javnosti s obzirom na to da ona ni na koji način ne sudjeluje u komunikacijskom procesu između prodavača s jedne strane i kupca s druge strane. Posljedično, ona ne utječe na odluku o kupnji krajnjih potrošača.
Stoga u pogledu tako definirane zainteresirane javnosti valja ispitati je li se sporni žig preobrazio u uobičajeni naziv u trgovini za proizvod za koji je registriran.
Najprije, u ovom slučaju, s obzirom na utjecaj stručnjakâ, odnosno ljekarnikâ i liječnikâ, na odluku o kupnji krajnjih potrošača, iz sudske prakse navedene u točkama 31. do 34. ove presude proizlazi da činjenica da krajnji potrošači još uvijek percipiraju funkciju označavanja podrijetla spornog žiga nije dovoljna da bi se odbio zahtjev za opoziv navedenog žiga s obzirom na važnost percepcije stručnjakâ o tom žigu.
Iako je u pobijanoj odluci žalbeno vijeće, kao prvo, ograničilo svoju analizu na percepciju spornog žiga koju imaju isključivo krajnji potrošači, to ipak ne može dovesti do poništenja pobijane odluke s obzirom na to da je žalbeno vijeće, kao drugo, također uzelo u obzir percepciju spornog žiga koju imaju stručnjaci, odnosno ljekarnici i liječnici.
S obzirom na to, valja utvrditi da tužitelj ne uspijeva dokazati da krajnji potrošači i stručnjaci, odnosno ljekarnici i liječnici, percipiraju sporni žig kao uobičajeni naziv za predmetni proizvod.
Najprije, što se tiče krajnjih potrošača proizvoda koji se prodaje pod spornim žigom, tužitelj, koji smatra da oni ne pripadaju zainteresiranoj javnosti, ne dokazuje promjenu njihove percepcije o spornom žigu. U svakom slučaju, posebna znanstvena dokumentacija koju je tužitelj podnio ne odnosi se na krajnje potrošače. Kao što to osim toga u točki 29. pobijane presude ističe žalbeno vijeće, uz verbalni znak VSL#3 na pakiranju proizvoda koji se prodaje pod spornim žigom stoji još i simbol „©”. Sporni žig stoga u potpunosti može ispunjavati svoju funkciju označavanja podrijetla u pogledu krajnjih potrošača.
Osim toga, što se tiče stručnjakâ, tužitelj, koji svoje dokazivanje ograničava samo na liječnike specijaliste i znanstvenu zajednicu, uopće ne uzima u obzir percepciju koju o spornom žigu imaju ljekarnici i liječnici opće prakse. U svakom slučaju, posebna znanstvena dokumentacija koju je tužitelj podnio ne omogućava da se utvrdi promjena percepcije koju o spornom žigu imaju ljekarnici i liječnici opće prakse ili specijalisti. Naime, kao prvo, verbalni žig VSL#3 u nekim se reklamama izravno veže uz komercijalno podrijetlo, koje se navodi u zagradama. Kao drugo, u najvećem dijelu članaka, navođenju verbalnog žiga VSL#3 prethode izrazi kao što su „probiotički pripravak”, „probiotička mješavina” ili jednostavno „probiotik”. Budući da se sporni žig dakle ne koristi kao uobičajeni naziv, on se u prodaji proizvoda za koji je registriran ne predstavlja kao uobičajeni naziv. Kao treće, kao što to radi cjelovitosti ističe žalbeno vijeće u točki 38. pobijane odluke, tužitelj ne proturječi intervenijentu kada potonji ističe da se verbalni znak VSL#3 ne nalazi ni u jednom rječniku, da se nikada nije smatrao uobičajenim nazivom ili da se ne nalazi na popisu međunarodnih nezaštićenih naziva (INN).
Usto, osobito kad je riječ o ljekarnicima, kao što to u točki 30. pobijane odluke ističe žalbeno vijeće, oni su upoznati s izvorima proizvodnje i kontrole prodaje. Međutim, tužitelj ne dokazuje da podnesena dokumentacija, koja je u najvećem dijelu američka, ima ikakav utjecaj na njihovu percepciju o spornom žigu. Podredno, kao što to nadalje ističe žalbeno vijeće a da mu tužitelj u tome ne proturječi, činjenica da sporni žig ne rabe drugi poduzetnici, koji su intervenijentovi konkurenti, prepreka je promjeni percepcije koju ljekarnici imaju o navedenom žigu.
Sporni žig dakle još uvijek ispunjava svoju funkciju označavanja podrijetla u pogledu stručnjakâ, odnosno ljekarnika i liječnika.
Jednako tako, tužitelj neutemeljeno ističe da zainteresirana javnost odsad percipira sporni žig kao uobičajeni naziv proizvoda za koji je registriran.
Budući da nisu ispunjeni uvjeti navedeni u točki 26. ove presude, valja odbiti prvi tužbeni razlog a da pritom ne treba ispitati je li tužitelj podnio dokaze kojima bi se utvrdilo da je preobrazba spornog žiga u uobičajeni naziv u trgovini za proizvode koje obuhvaća posljedica intervenijentova djelovanja ili nedjelovanja.
Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009
U okviru drugog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, tužitelj ističe da je žalbeno vijeće pogrešno zaključilo da uporaba spornog žiga koja dovodi u zabludu nakon njegove registracije nije propisno dokazana.
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve tvrdnje.
U skladu s člankom 51. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 207/2009, prava nositelja žiga Europske unije proglašavaju se opozvanima na zahtjev podnesen EUIPO‑u ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede ako, zbog uporabe od strane nositelja žiga ili uz njegovu suglasnost, a u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, žig može javnost dovesti u zabludu, posebno u pogledu vrste, kakvoće ili zemljopisnog podrijetla tih proizvoda ili usluga.
Iz sudske prakse proizlazi da razlog za opoziv iz članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 pretpostavlja postojanje stvarne zablude ili dovoljno značajne vjerojatnosti dovođenja u zabludu potrošača (vidjeti, u tom smislu, presudu od 14. svibnja 2009., Fiorucci/OHIM – Edwin (ELIO FIORUCCI),
T‑165/06
,
EU:T:2009:157
, t.
33.
; vidjeti također, po analogiji, presudu od 30. ožujka 2006., Emanuel,
C‑259/04
,
EU:C:2006:215
, t.
47.
).
Primjenjivost članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 ovisi o uporabi žiga koja dovodi u zabludu nakon njegove registracije. Takvu uporabu koja dovodi u zabludu tužitelj mora propisno dokazati (vidjeti, u tom smislu, presudu od 14. svibnja 2009., ELIO FIORUCCI,
T‑165/06
,
EU:T:2009:157
, t.
36.
).
Stoga ovaj argument valja ocijeniti imajući u vidu prethodno navedeno.
U ovom je slučaju žalbeno vijeće u točki 52. pobijane odluke smatralo da tužitelj nije propisno dokazao uporabu spornog žiga koja dovodi u zabludu. Posljedično, na temelju članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, prava nositelja spornog žiga ne treba opozvati. Prema mišljenju žalbenog vijeća, sporni žig će ciljanog potrošača dovesti u zabludu samo u slučaju ako ga se uvjeri da proizvodi i usluge imaju određenu karakteristiku koju u stvarnosti nemaju. Međutim, ako poruka koju se želi prenijeti žigom nije dovoljno jasna za označavanje određene karakteristike obuhvaćenih proizvoda ili usluga, ne može se smatrati da ta poruka dovodi u zabludu. S obzirom na to da je žalbeno vijeće već utvrdilo da sporni žig nije bio uobičajeni naziv u trgovini za proizvod za koji je registriran i da ne sadržava ikakvu opisnu naznaku tog proizvoda ili njegovih karakteristika, ono je potvrdilo da se navedeni žig ne sastoji od dovoljno precizne oznake koja bi mogla biti uzrok stvarne zablude ili dovoljno značajne vjerojatnosti dovođenja u zabludu potrošača.
Tužitelj ne iznosi nijedan argument koji bi bio takve naravi da pobije ocjenu žalbenog vijeća.
Kao prvo, prema tužiteljevu mišljenju, verbalni znak VSL#3 akronim je za „Very Safe Lactobacilli”, pri čemu simbol „#” znači „broj” na engleskom, a brojka 3 odnosi se na broj vrsta bifidobakterija. Međutim, od druge polovice 2014. godine i izmjena koje su uveli različiti proizvođači u sastavu proizvoda za koji je sporni žig registriran, pojam „very safe lactobacilli” više se ne primjenjuje. Činjenica da je intervenijent nastavio rabiti sporni žig za novi, potencijalno opasan, proizvod, neprilično prisvajajući znanstvenu literaturu koja se odnosi na aktivnu tvar „VSL#3”, dokazuje to da intervenijentovo ponašanje dovodi u zabludu.
Iako s obzirom na tekst članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, izmjene u sastavu proizvoda koji žig obuhvaća mogu dovesti do njegova opoziva, do toga će doći samo ako se žigom prenosi netočna poruka o vrsti, kakvoći i podrijetlu navedenog proizvoda.
Međutim, iz točaka 49. i 50. ove presude proizlazi da sporni žig nije postao uobičajeni naziv u trgovini za predmetni proizvod za koji je registriran. Osim toga, tužitelj ne podnosi dokaze kojima bi se moglo utvrditi da bi sporni žig trebalo shvatiti kao akronim za „Very Safe Lactobacilli”. Posljedično, opisni karakter spornog žiga nije dokazan. Jednako tako, suprotno tužiteljevoj tvrdnji, sporni žig ne prenosi jasnu poruku u odnosu na predmetni proizvod ili njegove karakteristike.
Budući da sporni žig ne čini dovoljno preciznu oznaku koja bi mogla biti uzrok stvarne zablude ili dovoljno značajne vjerojatnosti dovođenja u zabludu potrošača, tužiteljevu argumentaciju navedenu u točki 59. ove presude treba odbiti kao neosnovanu.
Kao drugo, tužitelj u bitnome ističe da je intervenijentova prava trebalo opozvati zbog kvalitativnog pogoršanja proizvoda koji se prodaje pod spornim žigom. Prema tužiteljevu mišljenju, u drugoj polovici 2014. promijenjen je sastav navedenog proizvoda, a osobito je radikalno izmijenjen njegov imunološki i biokemijski profil. Sporni žig stoga označava proizvod koji više nema isti sigurnosni profil niti iste terapeutske učinke kao prije.
Suprotno onome što navodi tužitelj, i kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 53. do 55. ove presude, zaštita koja se jamči potrošačima na temelju članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 odnosi se samo na inherentna svojstva proizvoda, koja oni očekuju s obzirom na poruku koja se prenosi žigom. Tom se odredbom ni u kojem smislu na nositelja žiga ne stavlja obveza osiguravanja određene razine kakvoće, osim ako žig prenosi takvu poruku. U ovom slučaju, s obzirom na to da tužitelj nije dokazao to da je spornim žigom stvoreno ikakvo očekivanje kod potrošačâ, bilo da je ono vezano uz inherentne karakteristike ili kvalitativni aspekt predmetnog proizvoda, žalbeno je vijeće u točki 50. pobijane odluke dakle pravilno utvrdilo da eventualno pogoršanje predmetnog proizvoda može dovesti do „komercijalnog opoziva”, ali ne i pravnog.
Usto, žalbeno je vijeće u točki 51. pobijane odluke pravilno istaknulo da su potrošači u svakom slučaju mogli izravno ocjenjivati kakvoću predmetnog proizvoda prilikom njegova odabira s obzirom na to da pakiranja dvaju različitih sastava predmetnog proizvoda prenose sve nužne informacije u pogledu njegova sadržaja. Osobito, kao što je to istaknulo žalbeno vijeće, a da to tužitelj nije pobijao, iz tih pakiranja proizlazi da oba sastava predmetnog proizvoda sadržavaju osam različitih sojeva živih bakterija mliječne kiseline, koje iako su različitog podrijetla, pripadaju istoj vrsti.
Jednako tako, žalbeno je vijeće u točki 52. pobijane odluke pravilno utvrdilo da tužitelj nije propisno dokazao uporabu spornog žiga koja dovodi u zabludu nakon njegove registracije.
Osim toga, valja utvrditi da tužiteljev neutemeljeni prigovor, prema kojemu nemogućnost tržišnih subjekata da koriste probiotičku mješavinu „VSL#3” stvara neopravdani monopol i čini jasan primjer konkurencije koja je protivna zaštiti potrošačâ, valja odbiti.
Na temelju članka 9. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 9. stavak 1. Uredbe 2017/1001), intervenijent je, kao nositelj spornog žiga, dobio isključivo pravo koje mu osobito omogućuje da trećima zabrani uporabu znaka za koji postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu zbog njegove sličnosti s ranijim žigom i proizvodima koje obuhvaćaju sporni žigovi. Interes pravnog sustava žiga Europske unije leži upravo u činjenici da nositeljima ranijeg žiga omogućuje protivljenje registraciji kasnijih žigova koji neosnovano izvlače korist iz razlikovnog karaktera ili ugleda ranijeg žiga. Tako se navedenim sustavom nositeljima ranijih žigova ne dodjeljuje nepravedni i neopravdani monopol, nego se tim nositeljima omogućava zaštita i procjena značajnih ulaganja radi promocije njihova ranijeg žiga (presuda od 21. veljače 2006., Royal County of Berkshire Polo Club/OHIM – Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB),
T‑214/04
,
EU:T:2006:58
, t.
43.
).
U ovom slučaju, s obzirom na to da tužitelj nije dokazao da je intervenijent rabio sporni žig na način koji dovodi u zabludu, potonji ima pravo koristiti se svojim isključivim pravom u smislu članka 9. stavka 1. Uredbe br. 207/2009.
Iz prethodno navedenoga proizlazi da valja odbiti drugi tužbeni razlog, a time i tužbu u cijelosti.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje vlastitih troškova, kao i EUIPO‑ovih i intervenijentovih troškova, u skladu s njihovim zahtjevima.

Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (peto vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Tužba se odbija.

2.
Društvu Mendes SA nalaže se snošenje troškova.

Gratsias
Dittrich
Xuereb
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 18. svibnja 2018.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski