CELEX: 62021CJ0127
Žalba
Uredba (EZ) br. 139/2004
Koncentracije poduzetnika
Tržište zračnog prijevoza
Postupak proglašen spojivim s unutarnjim tržištem
Obveze koje preuzimaju stranke koncentracije
Odluka kojom se dodjeljuju prethodna prava
Pojam ,odgovarajuća uporaba’

Svojom žalbom društvo American Airlines Inc. zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 16. prosinca 2020., American Airlines/Komisija (T‑430/18, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2020:603
), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu za poništenje Odluke Komisije C(2018) 2788
final
od 30. travnja 2018. kojom se društvu Delta Air Lines dodjeljuju prethodna prava (predmet M.6607 – US Airways/American Airlines) (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
Člankom 10. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 95/93 od 18. siječnja 1993. o zajedničkim pravilima za dodjelu slotova u zračnim lukama Zajednice (
SL 1993., L 14, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 18., str. 5.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 793/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. (
SL 2004., L 138, str. 50
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 17., str. 16.; u daljnjem tekstu: Uredba o slotovima), naslovljenim „Baza slotova”, u stavcima 2. i 3. propisuje se:
„2.   Serija slotova koja je dodijeljena nekom zračnom prijevozniku za obavljanje nekog leta uključenog u red letenja ili nekog programiranog neredovitog leta, tom zračnom prijevozniku ne daje pravo na istu seriju slotova u sljedećem odgovarajućem razdoblju reda letenja, ako dotični zračni prijevoznik ne može dokazati, na način koji zadovoljava koordinatora, da je te slotove koje mu je koordinator slotova odobrio, koristio najmanje 80 % vremena tijekom razdoblja reda letenja, za koje su mu isti bili dodijeljeni.
3.   Slotovi dodijeljeni nekom zračnom prijevozniku prije 31. siječnja za sljedeću ljetnu sezonu ili prije 31. kolovoza za sljedeću zimsku sezonu, a koji budu prije tih datuma vraćeni koordinatoru radi preraspodjele, ne uzimaju se u obzir u svrhu izračuna iskorištenja.”
Uvodna izjava 30. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (
SL 2004., L 24, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73., u daljnjem tekstu: Uredba o koncentracijama) glasi:
„Ako predmetni poduzetnici mijenjaju prijavljenu koncentraciju, nudeći da će preuzeti obveze s ciljem usklađivanja koncentracije sa zajedničkim tržištem, Komisija treba moći ocijeniti tu koncentraciju, u njezinom izmijenjenom obliku, sukladnom sa zajedničkim tržištem. Preuzete obveze trebaju biti razmjerne problemima vezanim uz tržišno natjecanje i u potpunosti ih ukloniti. Također je uputno prihvatiti ponuđeno preuzimanje obveza prije pokretanja postupka, ako se problem vezan za tržišno natjecanje može jasno utvrditi i lako riješiti. Treba izričito predvidjeti mogućnost da Komisija uz svoju odluku može priložiti uvjete i obveze, kako bi osigurala da odgovarajući poduzetnici pravodobno i djelotvorno ispunjavaju svoje obveze, s ciljem usklađivanja koncentracije sa zajedničkim tržištem. Tijekom cijelog postupka treba osigurati transparentnost i učinkovito savjetovanje između država članica kao i zainteresiranih trećih osoba.”
U skladu s člankom 20. stavkom 1.a Uredbe Komisije (EZ) br. 802/2004 od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 (
SL 2004., L 133, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 95.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1269/2013 od 5. prosinca 2013. (
SL 2013., L 336, str. 1
.; u daljnjem tekstu: Provedbena uredba):
„Povrh zahtjeva navedenih u stavku 1., dotični su poduzetnici dužni, zajedno s ponudom preuzimanja obveza iz članka 6. stavka 2. ili članka 8. stavka 2. [Uredbe o koncentracijama], podnijeti jedan original podataka i dokumenata propisanih obrascem RM koji se odnosi na pravne lijekove (Obrazac RM) kao što je navedeno u Prilogu IV. ovoj Uredbi kao i broj preslika koji povremeno utvrđuje Komisija u
Službenom listu Europske unije
. Podaci moraju biti točni i potpuni.”
Točkama 5., 7. i 9. Komisijine Obavijesti o dopuštenim korektivnim mjerama u skladu s Uredbom br. 139/2004 i Uredbom br. 802/2004 (
SL 2008., C 267, str. 1
., u daljnjem tekstu: Komisijina Obavijest o korektivnim mjerama) propisuje se:
„5. Kada koncentracija uzrokuje probleme tržišnog natjecanja, zbog mogućnosti da znatno ograniči učinkovito tržišno natjecanje, osobito zbog stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja, stranke mogu pokušati izmijeniti koncentraciju kako bi riješile probleme tržišnog natjecanja i tako ishoditi odobrenje te koncentracije. Te se izmjene mogu u potpunosti provesti prije donošenja odluke o odobrenju. Međutim, uobičajeno je da stranke podnose obveze koje su prikladne za usklađivanje koncentracije sa zajedničkim tržištem i da se te obveze izvrše nakon dobivanja odobrenja.
[…]
7. Komisija mora ocijeniti hoće li korektivne mjere, kada se provedu, okončati utvrđene probleme u pogledu tržišnog natjecanja. Samo stranke posjeduju sve relevantne informacije potrebne za takvu ocjenu, osobito u pogledu izvedivosti predloženih obveza kao i održivosti i konkurentnosti imovine koju predlažu za restrukturiranje koncentracije poduzetnika. Stoga je na strankama da dostave sve potrebne informacije kako bi Komisija mogla ocijeniti predložene korektivne mjere. U tu svrhu, Provedbena uredba obvezuje stranke koje ih predlažu da zajedno sa svojim preuzetim obvezama dostave detaljne informacije o sadržaju tih obveza, da preciziraju uvjete njihove provedbe i da dokažu da su takve prirode da mogu ukloniti svaku značajnu prepreku izvršavanju učinkovitog tržišnog natjecanja, kao što je to predviđeno u prilogu Provedbenoj uredbi (‚obrazac RM’). Kad je riječ o obvezama koje se sastoje od prodaje poslovanja, stranke moraju detaljno opisati, među ostalim, funkcioniranje djelatnosti koju treba prodati u trenutku transakcije. Ti podaci moraju omogućiti Komisiji da ocijeni održivost, kompetitivnost i tržišnu vrijednost poslovanja uspoređujući njegovo funkcioniranje u tom trenutku s njegovim dosegom predloženim u okviru preuzimanja obveza. Komisija će moći prilagoditi posebne zahtjeve s obzirom na informacije koje su potrebne u ovom slučaju te će se staviti na raspolaganje strankama kako bi raspravile o sadržaju informacija koje se zahtijevaju prije dostave obrasca RM.
[…]
9. U skladu s Uredbom o koncentracijama, Komisija je ovlaštena prihvatiti samo one obveze za koje smatra da su takve prirode da prijavljenu koncentraciju čine spojivom sa zajedničkim tržištem i tako spriječiti znatno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja. Obveze moraju u potpunosti riješiti probleme tržišnog natjecanja […] i biti potpune i učinkovite u svim pogledima […]. Usto, one se moraju moći učinkovito i brzo izvršiti, s obzirom na to da uvjeti tržišnog natjecanja neće biti očuvani sve dok se obveze nisu ispunile.”
Okolnosti spora i sporna odluka
Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 69. pobijane presude te se za potrebe ovog postupka mogu sažeti kako slijedi.
Odluka o odobrenju
Upravni postupak u kojem je donesena odluka o odobrenju
Društva US Airways Group Inc. i AMR Corporation (u daljnjem tekstu zajedno: stranke spajanja), pri čemu je potonje matično društvo društva American Airlines, obavijestila su 18. lipnja 2013. Europsku komisiju o svojoj namjeri spajanja.
Komisija je smatrala da taj postupak izaziva ozbiljne sumnje u njegovu spojivost s unutarnjim tržištem u pogledu linije između zračnih luka London Heathrow (Ujedinjena Kraljevina) (u daljnjem tekstu: LHR) i Philadelphia International Airport (Sjedinjene Američke Države; u daljnjem tekstu: PHL) (u daljnjem tekstu zajedno: par zračnih luka).
Kako bi odgovorile na ozbiljne sumnje koje je Komisija izrazila u vezi s navedenim postupkom, stranke spajanja su 10. i 14. srpnja 2013. predložile preuzimanje obveza. Komisija je 12. i 15. srpnja 2013. odbila ta dva prijedloga te je zahtijevala da se prethodna prava (tzv.
grandfathering rights
) „iste vrste poput onih” predloženih u predmetu COMP/M.6447 – IAG/bmi (u daljnjem tekstu: predmet IAG/bmi) uključe u te obveze kako bi se otklonila svaka ozbiljna sumnja koja proizlazi iz koncentracije. Stranke spajanja iznijele su 16. srpnja 2013. treći prijedlog preuzimanja obveza koji je, među ostalim, uključivao prethodna prava.
Nakon nekoliko razmjena dopisa koji su se odnosili, među ostalim, na prethodna prava, 25. srpnja 2013. stranke spajanja dostavile su Komisiji svoj prijedlog konačnih obveza za slotove (u daljnjem tekstu: konačne obveze). Odredbe 1.9. do 1.11. konačnih obveza bile su istovjetne odredbama 1.9. do 1.11 prijedloga preuzimanja obveza od 16. srpnja 2013.
Stranke spajanja su 30. srpnja 2013. dostavile Komisiji obrazac RM koji se odnosio na konačne obveze. U tom obrascu, čiji je sadržaj preciziran u Prilogu IV. Provedbenoj uredbi, poduzetnici moraju navesti podatke i dokumentaciju koje dostavljaju kada predlažu obveze u skladu s člankom 6. stavkom 2. Uredbe o koncentracijama.
U tom pogledu, u odjeljku 1. točki 1.1. podtočki (i) obrasca RM koji se odnosi na konačne obveze stranke spajanja navele su sljedeće:
„Obveza koja se odnosi na slotove temelji se u biti na Komisijinoj praksi u najnovijim predmetima koji se odnose na spajanja zračnih prijevoznika kao što je [predmet] IAG/bmi. Osobito, da bi predložena korektivna mjera postala privlačnija, predložene obveze sadržavaju odredbe koje se odnose na prethodna prava na slotove koje su [stranke spajanja] oslobodile nakon što je novi sudionik pružao uslugu bez zaustavljanja na paru zračnih luka tijekom šest uzastopnih sezona.”
U odjeljku 3. navedenog obrasca naslovljenom „Odstupanje u odnosu na standardne tekstove” bilo je navedeno da stranke spajanja moraju prijaviti svako odstupanje između predloženih obveza i modela obveza koje su objavile Komisijine službe, i koji se periodično revidiraju, te objasniti razloge za odstupanje. Stranke spajanja navele su kako slijedi:
„Obveze koje predlažu [stranke spajanja] odstupaju od tekstova modela obveza koje su objavile Komisijine službe u mjeri u kojoj je to potrebno za ispunjavanje posebnih zahtjeva strukturne korektivne mjere u posebnom kontekstu zračnog prijevoza.
Kao što je to navedeno tijekom ranijih rasprava, predložene obveze temelje se na obvezama koje je Komisija prihvatila u drugim predmetima u kojima se radilo o koncentraciji između zračnih prijevoznika. Konkretno, većinom se temelje na obvezama predloženima u [predmetu] IAG/bmi.
Kako bi se olakšala ocjena predloženih obveza, [stranke spajanja] u nastavku navode točke u kojima predložene obveze odstupaju od obveza prihvaćenih u [predmetu] IAG/bmi. Te točke ne uključuju manje jezične varijacije ili pojašnjenja koja su zahtijevale posebne okolnosti ovog slučaja, osobito u odjeljku o definicijama.”
Kad je riječ o odredbama o prethodnim pravima, u obrascu RM nije bilo navedeno nikakvo odstupanje u odnosu na obveze prihvaćene u predmetu IAG/bmi u pogledu konačnih obveza.
Odluka o odobrenju
Odlukom C(2013) 5232
final
od 5. kolovoza 2013. (predmet COMP/M.6607 – US Airways/American Airlines) (
SL 2013., C 279, str. 6
., u daljnjem tekstu: Odluka o odobrenju), donesenom na temelju članka 6. stavka 1. točke (b) Uredbe o koncentracijama, u vezi s člankom 6. stavkom 2. te uredbe, Komisija je postupak spajanja proglasila sukladnim s unutarnjim tržištem, uz poštovanje određenih uvjeta i obveza.
U točki 160. Odluke o odobrenju sadržaj konačnih obveza koje se odnose na prethodna prava bio je sažet na sljedeći način:
„U pravilu, slotovi koje je novi sudionik dobio na temelju konačnih obveza moraju se koristiti za pružanje usluge redovnog zračnog prijevoza putnika bez zaustavljanja na paru zračnih luka [LHR‑PHL] i ne mogu se koristiti na drugom paru gradova osim ako je novi sudionik pružao tu uslugu tijekom razdoblja korištenja (šest uzastopnih IATA‑inih [u smislu Međunarodnog udruženja zračnih prijevoznika] sezona). Nakon isteka razdoblja korištenja novi sudionik imat će pravo koristiti se slotovima na bilo kojem paru gradova (‚prethodna prava’). Međutim, dodjela prethodnih prava uvjetovana je odobrenjem Komisije, koju savjetuje neovisni povjerenik.”
U točkama 176., 178. do 181., 186. i 197. do 199. Odluke o odobrenju Komisija je u okviru svoje analize konačnih obveza iznijela sljedeća utvrđenja:
„(176) Prema sudskoj praksi sudova Europske unije, preuzete obveze morale bi ukloniti utvrđene probleme tržišnog natjecanja i osigurati konkurentske strukture na tržištu. Osobito, za razliku od obveza koje su preuzete tijekom postupka II. faze, cilj obveza predloženih tijekom I. faze nije ukloniti znatnu prepreku učinkovitom tržišnom natjecanju, nego jasno otkloniti sve ozbiljne sumnje u tom pogledu. Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću za ocjenu toga predstavljaju li te korektivne mjere izravan i dostatan odgovor koji može otkloniti te sumnje.
[…]
(178) Prema Komisijinoj ocjeni konačne obveze otklanjaju sve ozbiljne sumnje utvrđene tijekom postupka. Stoga Komisija zaključuje da su konačne obveze […] koje su preuzele stranke dovoljne za otklanjanje ozbiljnih sumnji u spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem.
(179) U predmetima koji se odnose na zračne prijevoznike obveze oslobađanja slotova prihvatljive su za Komisiju ako je dovoljno jasno da će doći do stvarnog ulaska na tržište novih konkurenata, što će ukloniti svaku znatnu prepreku učinkovitom tržišnom natjecanju […]
(180) Preuzimanje obveza koje se odnose na slotove temelji se na činjenici da je dostupnost slotova u zračnoj luci [LHR] glavna prepreka ulasku na liniju [LHR‑PHL] za koju su utvrđene ozbiljne sumnje. Stoga je ono osmišljeno kako bi se uklonila (ili barem znatno smanjila) ta prepreka i kako bi se omogućio dostatan, pravodoban i vjerojatan ulazak na liniju [LHR‑PHL].
(181) Također je važno napomenuti da su slotovi na [LHR] sami po sebi vrlo važni, zbog čega je preuzimanje obveza koje se odnosi na slotove vrlo privlačno kandidatima za ulazak na tržište. U paketu obveza privlačnost svojstvena slotovima pojačana je mogućnošću stjecanja prethodnih prava nakon šest IATA‑inih sezona.
[…]
(186) S obzirom na prethodno navedeno i druge dostupne dokaze, osobito iskazan interes i naznake koje se odnose na moguć i pravodoban ulazak, tijekom savjetovanja s tržišnim sudionicima, Komisija zaključuje da je obveza koja se odnosi na vremenske slotove ključni element vjerojatnog i pravodobnog ulaska na liniju [LHR‑PHL]. Opseg ulaska na tu liniju bit će dovoljan kako bi se uklonile ozbiljne sumnje utvrđene na tom tržištu (u svim mogućim segmentima prijevoza putnika).
[…]
(197) Na temelju članka 6. stavka 2. drugog podstavka prve rečenice Uredbe o koncentracijama Komisija može svojoj odluci priložiti uvjete i obveze kako bi osigurala da predmetni poduzetnici poštuju preuzete obveze prema Komisiji, s ciljem da koncentracija bude sukladna s unutarnjim tržištem.
(198) […] Ako jedan uvjet nije ispunjen, Komisijina odluka više nije valjana. Ako predmetni poduzetnici povrijede obvezu, Komisija može opozvati odluku o odobrenju u skladu s člankom 8. stavkom 6. Uredbe o koncentracijama […]
(199) […] [O]dluka [o odobrenju] u ovom predmetu uvjetovana je potpunim poštovanjem zahtjeva iz odjeljaka 1., 2., 3. i 4. konačnih obveza (uvjeti), dok ostali dijelovi konačnih obveza predstavljaju obveze za stranke.”
U točki 200. Odluke o odobrenju bilo je navedeno da su konačne obveze priložene toj odluci i da su njezin sastavni dio. Naposljetku, Komisija je u točki 201. Odluke o odobrenju zaključila da će prijavljenu koncentraciju, kako je izmijenjena konačnim obvezama, proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem, „pod uvjetom da se u potpunosti poštuju uvjeti i obveze predviđeni konačnim obvezama priloženima ovoj odluci”.
Konačne obveze
U prvom stavku preambule konačnih obveza stranke spajanja podsjećaju na to da su preuzele konačne obveze kako bi Komisija mogla proglasiti spajanje spojivim s unutarnjim tržištem.
U trećem stavku te preambule navodi se sljedeće:
„Ovaj tekst treba tumačiti s obzirom na Odluku [o odobrenju], pri čemu preuzete obveze predstavljaju uvjete i obveze potonje odluke, u općem okviru prava Europske unije, osobito s obzirom na Uredbu o koncentracijama, i u vezi s Komisijinom Obavijesti o korektivnim mjerama”.
U odjeljku konačnih obveza, naslovljenom „Definicije”, neki od pojmova definirani su na sljedeći način:
–
pojam „prethodna prava” definiran je upućivanjem na odredbu 1.10.;
–
pojam „zlouporaba” definiran je upućivanjem na odredbu 1.13.;
–
pojam „razdoblje korištenja” definiran je upućivanjem na odredbu 1.9., s pojašnjenjem prema kojem to razdoblje mora trajati šest uzastopnih IATA‑inih sezona.
Odredbe 1.9. do 1.11. konačnih obveza propisuju kako slijedi:
„1.9. U pravilu, slotovi koje je novi sudionik dobio na temelju postupka oslobađanja slotova koriste se samo za pružanje konkurentne usluge zračnog prijevoza na paru zračnih luka. Slotovi se ne mogu koristiti za drugi par gradova, osim ako je potencijalni novi sudionik na paru zračnih luka pružao uslugu bez zaustavljanja na način koji je u skladu s ponudom podnesenom na temelju odredbe 1.24. tijekom određenog broja punih uzastopnih IATA‑inih sezona (razdoblje korištenja).
1.10. Smatra se da potencijalni novi sudionik ima prethodna prava na slotove ako je izvršena odgovarajuća uporaba slotova na paru zračnih luka tijekom razdoblja korištenja. U tom pogledu, nakon isteka razdoblja korištenja potencijalni novi sudionik ima pravo koristiti se slotovima dobivenima na temelju ovih obveza na bilo kojem paru gradova (‚prethodna prava’).
1.11. Prethodna prava uvjetovana su odobrenjem Komisije, koju savjetuje neovisni povjerenik, nakon završetka razdoblja korištenja […].”
Odredba 1.13. konačnih obveza određuje kako slijedi:
„Tijekom razdoblja korištenja zlouporabom se smatra kada novi sudionik koji je dobio slotove koje su stranke oslobodile odluči:
[…]
(b)
izvesti manji broj letova od onog na koji se obvezao u ponudi u skladu s odredbom 1.24. ili prestati poslovati na paru zračnih luka, osim ako je ta odluka u skladu s načelom ‚iskoristi ili izgubi’ iz članka 10. stavka 2. [Uredbe o slotovima] (ili svake njezine suspenzije);
[…]”
Odredba 1.24. konačnih obveza odnosi se na broj letova koje je novi sudionik odlučio izvoditi, dok se odredbe 1.26. i 1.27. odnose na kriterije ocjene ponude novog sudionika.
Komisijina odluka o dodjeli slotova društvu Delta
Društvo Delta Air Lines Inc. (u daljnjem tekstu: društvo Delta) podnijelo je 9. listopada 2014. formalnu ponudu za dodjelu slotova u skladu s odredbom 1.24. konačnih obveza. Prema njegovoj prijavi ono je namjeravalo izvoditi jedan let dnevno na paru zračnih luka LHR – PHL (u daljnjem tekstu: ruta LHR – PHL) tijekom šest uzastopnih IATA‑inih sezona, počevši od ljeta 2015.
Društvo Delta bilo je jedini zrakoplovni poduzetnik koji je podnio ponudu za dodjelu slotova na temelju konačnih obveza.
Komisija je odlukom od 6. studenoga 2014., nakon što je ocijenila održivost poslovanja društva Delta i njegovu formalnu ponudu s obzirom na odredbe 1.21. i 1.26. konačnih obveza, utvrdila da je to društvo, kao prvo, neovisno o strankama spajanja i da s njima nije povezano te da je iskoristilo vlastiti portfelj slotova u zračnoj luci LHR u smislu odredbe 1.21. tih konačnih obveza i, kao drugo, da je mogući održivi konkurent stranaka spajanja na paru zračnih luka za koje je zatražilo slotove na temelju navedenih obveza, koje ima kapacitet, sredstva i namjeru da dugoročno pruža usluge na paru zračnih luka LHR – PHL i predstavlja dinamičnu i održivu konkurentsku snagu.
Društva American Airlines i Delta podnijela su 17. prosinca 2014. Komisiji Sporazum o oslobađanju slotova koji su ta dva društva trebala sklopiti radi dodjele slotova društvu Delta koje je ono zatražilo na ruti LHR‑PHL na temelju konačnih obveza.
Odlukom od 19. prosinca 2014. Komisija je, u skladu s izvješćem nezavisnog povjerenika od 17. prosinca 2014., odobrila Sporazum o oslobađanju slotova. Tom je odlukom bilo predviđeno da je društvo Delta dužno upotrebljavati slotove koje je ranije koristilo društvo US Airways Group za pružanje usluge zračnog prijevoza bez zaustavljanja na ruti LHR – PHL. U toj se odluci navodilo i da će se smatrati da društvo Delta ima prethodna prava ako se izvrši odgovarajuća uporaba tih slotova tijekom razdoblja korištenja, podložno Komisijinu odobrenju, i da će, kada Komisija odobri prethodna prava, društvo Delta zadržati dodijeljene slotove i moći ih upotrebljavati za bilo koji par gradova.
Društvo Delta započelo je s poslovanjem na ruti LHR – PHL na početku IATA‑ina ljetnog planskog razdoblja 2015.
Društvo American Airlines je 28. rujna 2015. neovisnom povjereniku poslalo dopis u kojem je navelo da društvo Delta, s obzirom na to da nije koristilo korektivne slotove u skladu sa svojom ponudom, nije „odgovarajuće upotrijebilo” te slotove tijekom ljetne sezone 2015. i zimske sezone 2015./2016. i da se zbog te činjenice te sezone ne smiju knjižiti za stjecanje prethodnih prava.
Nakon toga je došlo do nekoliko razmjena dopisa, osobito između društva American Airlines i Komisije, u kojima je društvo American Airlines navelo da društvo Delta i dalje ne poštuje uvjete svoje ponude te stoga ne može zahtijevati stjecanje prethodnih prava.
Sporna odluka
Komisija je 30. travnja 2018. donijela spornu odluku, kojom je utvrdila da je Delta na odgovarajući način upotrebljavala slotove tijekom razdoblja korištenja te je potonjem društvu odobrila dodjelu prethodnih prava u skladu s odredbom 1.10. konačnih obveza.
Na temelju tumačenja pojmova, konteksta i cilja konačnih obveza, Komisija je u spornoj odluci zaključila da se pojam „odgovarajuća uporaba” ne može shvatiti u smislu „uporabe u skladu s ponudom”, nego da ga treba tumačiti tako da znači „nepostojanje zlouporabe” slotova, u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza.
Osobito, nakon što je utvrđeno, kao prvo, da pojam „odgovarajuća uporaba” nije bio definiran u konačnim obvezama, Komisija je u spornoj odluci pojasnila da taj izraz treba tumačiti „s obzirom na predmet i kontekst [konačnih] obveza”.
Kad je riječ o predmetu konačnih obveza, Komisija je smatrala da je njihov cilj otklanjanje ozbiljnih sumnji u sukladnost spajanja s unutarnjim tržištem i da je cilj odredbe 1.9. tih obveza bio ponovno uspostaviti tržišno natjecanje na ruti LHR‑PHL uspostavljanjem konkurentne usluge zračnog prijevoza.
Kad je riječ o kontekstu konačnih obveza, Komisija je podsjetila na to da je cilj prethodnih prava bio potaknuti novog sudionika da posluje na ruti LHR‑PHL. Međutim, da bi ga se potaknulo na poslovanje na toj ruti, novom sudioniku potrebni su jasni i provjerljivi kriteriji koji nisu podložni arbitrarnom razmatranju.
S obzirom na to da se „zlouporaba” u svakodnevnom jeziku može izjednačiti s „neodgovarajućom” uporabom i da je u konačnim obvezama bio definiran pojam „zlouporaba”, dok pojam „odgovarajuća uporaba” nije bio definiran, Komisija je zaključila da, kako bi novom sudioniku dala jasne i provjerljive upute, izraz „odgovarajuća uporaba” treba tumačiti kao istovjetan „nepostojanju zlouporabe” u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza.
Nadalje, Komisija je u spornoj odluci odbila tezu prema kojoj pojam „odgovarajuća uporaba” treba tumačiti tako da se odnosi na „uporabu u skladu s ponudom”.
U tom bi pogledu, u skladu sa spornom odlukom, kao prvo, izjednačavanje „odgovarajuće uporabe” s „uporabom u skladu s ponudom” podrazumijevalo zahtjev koji je gotovo nemoguće ispuniti.
Kao drugo, Komisija je smatrala da se ne može prihvatiti teza prema kojoj bi samo „otkazivanje zbog izvanrednih operativnih razloga” bilo u skladu s „uporabom u skladu s ponudom”. S jedne strane, takav je kriterij previše neodređen za osiguranje pravne sigurnosti novom sudioniku. S druge strane, tekst konačnih obveza ne podupire takav kriterij.
Kao treće, tumačenje izraza „odgovarajuća uporaba” tako da znači „uporabu u skladu s ponudom” učinilo bi konačne obveze mnogo manje privlačnima novom sudioniku.
Kao četvrto, budući da je razina upotrebe slotova u visini od 80 %
de facto
pravilo u sektoru zračnog prometa, članak 10. stavak 2. Uredbe o slotovima utvrđuje načelo „iskoristi ili izgubi”, koje predviđa da, kako bi zračni prijevoznik mogao upotrebljavati dodijeljene slotove u idućem razdoblju, mora dokazati da je te slotove upotrebljavao barem 80 % vremena tijekom planskog razdoblja za koje su mu navedeni slotovi dodijeljeni (u daljnjem tekstu: pravilo 80/20) te bi bilo nerazumno od novog sudionika zahtijevati stopu uporabe od 100 %.
Kao peto, iz obrasca RM proizlazi da su konačne obveze bile, kad je riječ o prethodnim pravima, uvelike slične, osim nekoliko „pojašnjenja i manjih jezičnih varijacija”, onima iz predmeta IAG/bmi. Međutim, u obvezama o kojima je riječ u potonjem predmetu „uporaba u skladu s ponudom” nije bila uvjet za stjecanje prethodnih prava. Stoga je pojam „u skladu s ponudom” u konačnim obvezama jednostavno „manja jezična varijacija” u odnosu na obveze iz predmeta IAG/bmi.
Kao šesto, bilo bi protivno strukturi predmetnih odredbi tumačiti pojam „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza u vezi s njihovom odredbom 1.9., s obzirom na to da je cilj potonje utvrditi cilj preuzimanja obveze, odnosno pružanje konkurentne usluge zračnog prijevoza na ruti, dok su prethodna prava definirana u odredbi 1.10.
Naposljetku, Komisija je u pobijanoj odluci razmotrila je li društvo Delta zlouporabilo slotove, u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza, kako bi utvrdila trebaju li mu se dodijeliti prethodna prava. U tom pogledu, Komisija je smatrala da je korištenje slotova, unatoč njihovu nepotpunom iskorištavanju, bilo u skladu s pravilom 80/20. Nakon što je utvrdila da društvo Delta nije zlouporabilo slotove, u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza, Komisija je zaključila da je, u skladu s pisanom preporukom neovisnog povjerenika, društvo Delta na odgovarajući način upotrebljavalo slotove tijekom razdoblja korištenja te mu je odobrila dodjelu prethodnih prava, u skladu s odredbom 1.10. konačnih obveza.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 10. srpnja 2018. društvo American Airlines podnijelo je tužbu za poništenje sporne odluke, pri čemu je istaknulo dva tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog temeljio se na pogreškama koje se tiču prava koje je počinila Komisija prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” iz konačnih obveza. U drugom tužbenom razlogu društvo American Airlines tvrdilo je da Komisija nije uzela u obzir sve relevantne elemente za dodjelu prethodnih prava društvu Delta.
Opći sud pobijanom je presudom u cijelosti odbio tužbu društva American Airlines te mu je naložio da, osim vlastitih troškova, snosi i Komisijine troškove.
Kad je riječ o prvom tužbenom razlogu u pogledu doslovnog tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba”, Opći sud je u točkama 103. i 104. pobijane presude smatrao da je izjednačavanje „odgovarajuće upotrebe” i „nepostojanja zlouporabe” bilo spojivo s tekstom predmetnih odredbi. Međutim, Opći sud je u točkama 105. i 106. pobijane presude utvrdio da je tumačenje koje je iznijelo društvo American Airlines, prema kojem je „odgovarajuća uporaba” značila „upotrebu u skladu s ponudom”, pri čemu je Komisiji u tom pogledu ostavljena određena margina prosudbe, također bilo u skladu s doslovnim tumačenjem pojma „odgovarajuća uporaba”. Stoga je Opći sud u točki 107. pobijane presude iz toga zaključio da tumačenje potonjeg pojma samo na temelju teksta konačnih obveza ne može biti odlučujuće.
Opći sud je u točkama 109. do 125. pobijane presude pojasnio načela koja treba primijeniti u svrhu tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” i izraza „u skladu s ponudom” u smislu konačnih obveza. Opći je sud najprije istaknuo da valja uzeti u obzir ne samo tekst konačnih obveza nego i njihov kontekst te ciljeve propisa kojeg su dio. Zatim je podsjetio na to da također treba uzeti u obzir posebna pravila tumačenja navedena u samim konačnim obvezama, koja upućuju na Odluku o odobrenju, na opći okvir prava Unije, osobito na Uredbu o koncentracijama i Komisijinu Obavijest o korektivnim mjerama. Osim toga, prema mišljenju Općeg suda, konačne obveze također treba tumačiti s obzirom na obrazac RM koji se odnosi na konačne obveze jer takav obrazac sadržava podatke i dokumente koji su potrebni kako bi Komisija mogla razmotriti jesu li obveze koje su podnijele stranke spajanja takve da koncentraciju čine spojivom s unutarnjim tržištem. Naposljetku, Opći je sud smatrao da, s obzirom na to da je Uredba o dodjeli slotova dio „općeg okvira prava Unije”, taj okvir valja uzeti u obzir u svrhu tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba”.
Kao drugo, kad je riječ o sustavnom tumačenju pojma „odgovarajuća uporaba” iz članka 1.10 konačnih obveza, Opći je sud u točkama 201. do 249. pobijane presude smatrao da se taj pojam može shvatiti tako da je istovjetan pojmu „nepostojanje zlouporabe”, u smislu odredbe 1.13. navedenih obveza.
U tom pogledu Opći je sud u točki 209. pobijane presude istaknuo da, s obzirom na to da su stranke spajanja trebale uključiti prethodna prava „iste vrste poput onih” predloženih u predmetu IAG/bmi i to u skladu s načinom na koji su te obveze strukturirane, odredbe koje se odnose na „zlouporabu” bile su relevantne za dodjelu prethodnih prava. Osim toga, Opći sud je u točki 220. te presude ocijenio da dodavanje izraza „u skladu s ponudom”, s obzirom na to da taj izraz društvo American Airlines shvaća kao
de facto
definiciju prethodnih prava, tekstualno znatno odstupa od načina na koji su odgovarajuće odredbe obveza o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi bile strukturirane. Opći sud je iz toga zaključio, u točkama 232. i 233. pobijane presude, da iz ispitivanja relevantnosti navoda sadržanih u obrascu RM koji se odnosi na konačne obveze proizlazi da je izraz „u skladu s ponudom” samo „manja jezična varijacija” i da se stoga ne može prihvatiti pristup društva American Airlines prema kojem je taj izraz bio bitan uvjet za dodjelu prethodnih prava.
Kao treće, kad je riječ o tumačenju pojma „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10 konačnih obveza, s obzirom na kontekst te odredbe i ciljeve propisa kojeg je dio, Opći sud je u točkama 250. do 292. pobijane presude potvrdio Komisijino tumačenje u spornoj odluci prema kojem je pojam „odgovarajuća uporaba” istovjetan pojmu „nepostojanje zlouporabe”, u smislu članka 1.13 konačnih obveza.
S jedne strane, Opći sud je u točkama 253. do 278. pobijane presude smatrao da je cilj dodjele prethodnih prava učiniti slotove privlačnijima, s obzirom na to da se njima potiče novog sudionika da ponovno preuzme te slotove kako bi se na taj način učinila dovoljno vjerojatnom činjenica da će se te obveze stvarno provesti. Stoga je Opći sud odbio tezu društva American Airlines koja se odnosi na „najveći konkurentski pritisak” jer ona nije bila poduprta Odlukom o odobrenju ni odredbama konačnih obveza te je bila nepomirljiva sa samom prirodom prethodnih prava.
S druge strane, Opći je sud u točkama 279. i 280. pobijane presude smatrao da Uredba o slotovima pruža opći kontekst za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” kao pojma koji je istovjetan pojmu „nepostojanje zlouporabe”. Smatrao je da to što je društvo Delta upotrebljavalo svoje slotove u razdoblju korištenja, osim toga, bilo u skladu sa zahtjevima iz članka 10. stavaka 2. i 3. te uredbe.
Opći sud zaključio je u točki 293. pobijane presude da je Komisija pravilno protumačila pojam „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza na način da znači „nepostojanje zlouporabe”, u smislu odredbe 1.13. navedenih obveza.
Kad je riječ o drugom tužbenom razlogu, Opći je sud u točki 303. pobijane presude smatrao da, s obzirom na to da ocjena različitih elemenata istaknutih u prilog tom tužbenom razlogu nije relevantna za ocjenu postojanja „zlouporabe” u smislu odredbe 1.13 konačnih obveza, navedeni tužbeni razlog treba odbiti.
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
Aktom podnesenim tajništvu Suda 26. veljače 2021. društvo American Airlines podnijelo je žalbu protiv pobijane presude.
Svojom žalbom društvo American Airlines od Suda zahtijeva da:
–
ukine i utvrdi ništavom pobijanu presudu;
–
poništi spornu odluku;
–
podredno, po potrebi, uputi predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje u skladu s presudom Suda;
–
naloži Komisiji snošenje troškova nastalih u ovom postupku i postupku pred Općim sudom.
Komisija od Suda zahtijeva da odbije žalbu i naloži društvu American Airlines snošenje troškova.
Društvo Delta zahtijeva od Suda da odbije žalbu u cijelosti i naloži društvu American Airlines snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.
O žalbi
U potporu svojoj žalbi društvo American Airlines ističe samo jedan žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud jer je smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba”, u smislu odredbe 1.10. konačnih obveza, treba protumačiti tako da znači „nepostojanje zlouporabe”. Osim toga, Opći je sud pogrešno potvrdio Odluku o dodjeli prethodnih prava društvu Delta s obzirom na to da ono nije iskoristilo dodijeljene slotove.
Taj se žalbeni razlog dijeli na tri dijela. Prvim dijelom društvo American Airlines tvrdi da Opći sud prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” nije uzeo u obzir ciljeve Uredbe o koncentracijama, Komisijinu Obavijest o korektivnim mjerama i obveze dogovorene između samih stranaka spajanja. Drugim dijelom tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku jer je smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” treba tumačiti tako da znači „nepostojanje zlouporabe”. Trećim dijelom društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u tumačenju obrasca RM koji se odnosi na konačne obveze i odredbe 1.9. tih obveza, osobito u pogledu pravnih posljedica koje proizlaze iz pojma „u skladu s ponudom”.
Prvi dio jedinog žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
Prvim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga društvo American Airlines u biti osporava teleološko i kontekstualno tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba”, iz odredbe 1.10. konačnih obveza, koje je dao Opći sud u točkama 250. do 292. pobijane presude. Društvo American Airlines u tom pogledu tvrdi da u pobijanoj presudi Opći sud prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba“ nije uzeo u obzir, kao prvo, ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivnih mjera donesenih na temelju te uredbe, kao drugo, konkretne ciljeve konačnih obveza i, kao treće, cjelokupan korektivni okvir uspostavljen tim obvezama.
Kao prvo, društvo American Airlines tvrdi da je za utvrđivanje je li izvršena „odgovarajuća uporaba” korektivnih slotova potrebno ocijeniti je li konkretna uporaba slotova spojiva s ciljem obveza, kako je predviđeno u uvodnoj izjavi 30. Uredbe o koncentracijama i u točki 9. Komisijine Obavijesti o korektivnim mjerama, a to je „u potpunosti riješiti” probleme tržišnog natjecanja. Prema njegovu mišljenju, s obzirom na to da pobijana presuda ne uzima u obzir te elemente u svojoj analizi, ona je zahvaćena očitom pogreškom u tumačenju.
Kao drugo, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” time što nije uzeo u obzir poseban cilj koji se nastoji postići konačnim obvezama i time što je cilj prethodnih prava smatrao važnijim. U tom pogledu, najprije, društvo American Airlines prigovara Općem sudu da u točki 30. pobijane presude nije uputio na ključne elemente Komisijinih zaključaka u vezi s tim obvezama koji se navode u točkama 176., 178. do 181., 186. i 197. do 199. sporne odluke.
Nadalje, društvo American Airlines prigovara Općem sudu da nije primijenio kriterij učinkovitosti korektivne mjere prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” iako društvo Delta nije iskoristilo 470 korektivnih slotova. Naime, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 120. pobijane presude, preuzete obveze moraju predstavljati izravan i dovoljan odgovor na temelju kojeg se mogu jasno otkloniti sve ozbiljne sumnje u predmetnu koncentraciju.
Osim toga, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud u točkama 250. do 278. pobijane presude uzeo u obzir samo cilj prethodnih prava, koji je bio povećati privlačnost svojstvenu slotovima, a da pritom nije ocijenio sam cilj tih konačnih obveza, koji je bio nadoknaditi gubitak tržišnog natjecanja do kojeg je došlo jer je jedna od stranaka spajanja ukinula dnevnu uslugu i tako zajamčiti dostatan ulazak konkurenata na rutu LHR‑PHL. Ono u tom pogledu navodi da je pitanje ispunjava li stvarna uporaba slotova taj cilj bitan element svake odluke u području prethodnih prava.
Naposljetku, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud u točkama 266. i 267. pobijane presude cilj i svrhu prethodnih prava zamijenio s „odgovarajućom uporabom” kao uvjetom za ostvarivanje tih prava. Prema njegovu mišljenju, s obzirom na to da je cilj dijela konačnih obveza koje se odnose na slotove bio ponovno uspostaviti dnevnu uslugu koju je pružala jedna od stranaka spajanja kako bi se u potpunosti riješio problem tržišnog natjecanja, konkretna uporaba tih slotova u svrhu ostvarenja tog cilja nije samo potpuno usklađena s određivanjem „odgovarajuće uporabe” i odlukom o tome hoće li se dodijeliti prethodna prava, nego je zapravo i ključni aspekt te analize.
Kao treće, društvo American Airlines prigovara Općem sudu da prilikom kontekstualnog tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” nije uzeo u obzir sve relevantne odredbe konačnih obveza koje su nužne kako bi se došlo do pravilnog pravnog tumačenja tog pojma. U tom pogledu osobito upućuje na odredbe 1.1., 1.10, 1.11., 1.24., 1.26. i 1.27. navedenih obveza. Te odredbe, kada ih se razmatra u cjelini, čine koherentni sustav koji omogućuje postizanje glavnog cilja utvrđene korektivne mjere, koji je „u potpunosti riješiti” problem tržišnog natjecanja. Konkretno, ono osporava analizu tih razmatranja Općeg suda iz točaka 245. do 248. pobijane presude, koja su, prema njegovu mišljenju, nepotpuna u toj presudi.
Osim toga, društvo American Airlines tvrdi da bi uzimanje u obzir nepotpunog relevantnog unutarnjeg konteksta konačnih obveza imalo duboke posljedice na razinu iskorištavanja zahtijevanih slotova. U tom pogledu ono tvrdi da kada novi sudionik odstupi od uvjeta svoje ponude na temelju kojih su mu dodijeljeni slotovi, kao što je to ovdje slučaj, Komisija mora, kako bi utvrdila je li novi sudionik izvršio „odgovarajuću uporabu” korektivnih slotova, razmotriti razloge zbog kojih je novi sudionik odstupio od svoje ponude i utvrditi jesu li ta odstupanja opravdana uzimajući u obzir cilj i sadržaj obveza, ali i relevantne elemente ekonomske analize i ocjene. Da je Komisija primijenila taj pristup, društvo Delta bilo bi nastojalo izbjeći svako neopravdano odstupanje od uvjeta svoje ponude poštujući načelo
pacta sunt servanda
, što bi doprinijelo rješavanju problema tržišnog natjecanja nastalih spajanjem. Ističe da su ta razmatranja potkrijepljena točkom 54. izvješća neovisnog povjerenika od 13. travnja 2018. upućenog Komisiji u vezi s dodjelom prethodnih prava društvu Delta.
Naposljetku, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud u točkama 279. do 292. pobijane presude počinio očitu pogrešku u tumačenju smatrajući da se konačne obveze trebaju „kontekstualno tumačiti” s obzirom na Uredbu o slotovima.
Komisija osporava te tvrdnje društva American Airlines i tvrdi da je Opći sud u pobijanoj presudi iscrpno razmotrio ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivne mjere poduzete na temelju te uredbe kao i konačne obveze.
Društvo Delta pak ističe nedopuštenost ovog dijela žalbenog razloga jer društvo American Airlines samo ponavlja argumente koje je već iznijelo u prvostupanjskom postupku a da pritom ne provodi preciznu analizu pobijane presude.
Ocjena Suda
Kad je riječ o dopuštenosti prvog dijela jedinog žalbenog razloga koju društvo Delta dovodi u pitanje, valja podsjetiti na to da, među ostalim, iz članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda proizlazi da se u žalbi moraju jasno navesti osporavani dijelovi pobijane odluke kao i pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev. Sud je u tom pogledu više puta presudio da je žalba nedopuštena ako se u njoj samo ponavljaju tužbeni razlozi i argumenti koji su već bili izneseni pred Općim sudom, uključujući i one utemeljene na činjenicama koje je taj sud izričito odbio, a da ne sadržava nikakvu argumentaciju kojom se posebno ističe pogreška koja se tiče prava koju presuda tog suda sadržava. Naime, takva žalba u stvarnosti predstavlja zahtjev za preispitivanje tužbe podnesene Općem sudu, što nije u nadležnosti Suda u okviru žalbenog postupka (presuda od 20. siječnja 2022., Rumunjska/Komisija,
C‑899/19 P
,
EU:C:2022:41
, t.
48.
).
U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz točaka 64. do 72. ove presude, argumentacija u prilog prvom dijelu jedinog žalbenog razloga društva American Airlines izričito se odnosi na pogrešku koja se tiče prava koju je Opći sud navodno počinio prilikom teleološkog i kontekstualnog tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” i u tom pogledu jasno i precizno upućuje na točke pobijane presude kojima prigovara, odnosno na točke 245. do 278. te presude, kao i na pravne argumente koji konkretno podupiru taj dio žalbenog razloga.
Stoga, prigovor nedopuštenosti ovog dijela žalbenog razloga koji se temelji na tome da se društvo American Airlines ograničilo na ponavljanje argumenata navedenih pred Općim sudom, koji je istaknulo društvo Delta, valja odbiti.
Kad je riječ o meritumu, valja istaknuti da iz uvodne izjave 30. Uredbe o koncentracijama i točaka 5. i 9. Komisijine Obavijesti o korektivnim mjerama proizlazi da kada koncentracija uzrokuje probleme tržišnog natjecanja, s obzirom na to da može bitno ograničavati učinkovito tržišno natjecanje, stranke spajanja mogu predložiti korektivne mjere koje se poduzimaju na temelju Uredbe o koncentracijama i koje se nazivaju „obvezama”, kako bi riješile probleme koje je utvrdila Komisija. Usto, u uvodnoj izjavi 30. Uredbe o koncentracijama pojašnjava se da se obveze mogu prihvatiti tijekom preliminarne istrage (faza I.) ako je problem tržišnog natjecanja lako prepoznatljiv i lako rješiv.
Stoga je cilj obveza, s jedne strane, potpuno riješiti probleme tržišnog natjecanja koje je utvrdila Komisija, tako da koncentracija o kojoj je riječ bitno ne ograničava izvršavanje učinkovitog tržišnog natjecanja. S druge strane, konkretno, cilj je obveza preuzetih tijekom preliminarne istrage, kao što je to slučaj s konačnim obvezama, otkloniti sve ozbiljne sumnje u to bi li koncentracija bitno ograničila učinkovito tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili na njegovu značajnom dijelu.
Kao prvo, valja utvrditi da je Opći sud u pobijanoj presudi pravilno razmotrio ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivnih mjera koje se poduzimaju na temelju te uredbe.
U tom pogledu, Opći sud je u točki 110. pobijane presude najprije istaknuo, kad je riječ o tumačenju odredbi konačnih obveza, da u obzir treba uzeti ne samo njihov tekst nego i kontekst u kojem se nalaze te ciljeve propisa kojeg su dio. Opći sud je u točkama 111. i 112. pobijane presude pojasnio da također treba uzeti u obzir posebna pravila tumačenja sadržana u trećem stavku konačnih obveza prema kojima navedene obveze treba tumačiti s obzirom na Odluku o odobrenju u općem okviru prava Unije, a osobito s obzirom na Uredbu o koncentracijama i upućivanjem na Komisijinu Obavijest o korektivnim mjerama.
Nadalje, Opći sud je u točkama 117. i 120. pobijane presude podsjetio na to da, kako bi Komisija mogla prihvatiti obveze, one moraju prijavljenu koncentraciju učiniti spojivom s unutarnjim tržištem. Mjere koje proizlaze iz preuzetih obveza moraju biti dovoljno održive i trajne kako stvaranje ili jačanje vladajućeg položaja ili prepreka učinkovitom tržišnom natjecanju, koje te obveze imaju za cilj spriječiti, ne bi moglo nastati u relativno bliskoj budućnosti. Opći sud precizira, kad je riječ o obvezama preuzetim tijekom preliminarne faze, s obzirom na njihov doseg i sadržaj, da su one takve prirode da mogu omogućiti Komisiji da donese odluku o odobrenju bez otvaranja faze temeljite istrage jer su navedene obveze Komisiji omogućile da smatra da te obveze predstavljaju izravno i dovoljno rješenje koje bi moglo jasno ukloniti sve ozbiljne sumnje.
Naposljetku, u okviru teleološkog tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba”, Opći sud je u točki 255. pobijane presude podsjetio na to da su stranke spajanja preuzele te obveze kako bi omogućile Komisiji da utvrdi da su uklonile njezine ozbiljne sumnje i tako utvrdi da je spajanje spojivo s unutarnjim tržištem.
Iz toga slijedi da društvo American Airlines ne može tvrditi da Opći sud prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10 konačnih obveza nije uzeo u obzir ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivne mjere poduzete na temelju te uredbe. Naime, činjenica da Opći sud u pobijanoj presudi nije izričito naveo uvodnu izjavu 30. Uredbe o koncentracijama i točku 9. Komisijine Obavijesti o korektivnim mjerama ne znači da nije uzeo u obzir ciljeve konačnih obveza koji proizlaze iz primjenjivih propisa. Tu argumentaciju stoga treba odbiti.
Kao drugo, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u tumačenju pojma „odgovarajuća uporaba” jer nije uzeo u obzir poseban cilj koji se nastoji postići konačnim obvezama, a koji je potpuno rješavanje problema tržišnog natjecanja nastalih spajanjem.
U tom pogledu dovoljno je utvrditi da društvo American Airlines polazi od pogrešne pretpostavke prema kojoj je poseban cilj konačnih obveza, koji je utvrđen kako bi predmetna koncentracija mogla biti spojiva s unutarnjim tržištem, puna obnova dnevne usluge koju je prije izvršavala jedna od stranaka u spajanju.
Naime, kao što to proizlazi iz točke 79. ove presude, cilj obveza koje su preuzele stranke spajanja, kako je predviđeno Uredbom o koncentracijama, otklanjanje je ozbiljnih sumnji koje je Komisija iznijela u pogledu spojivosti predmetne koncentracije s unutarnjim tržištem.
Osim toga, dodjela prethodnih prava u okviru navedenih obveza, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 76. svojeg mišljenja, nije imala vlastiti cilj, nego se tom dodjelom željelo pridonijeti općem cilju tih obveza - rješavanju problema tržišnog natjecanja na ruti LHR‑PHL, čineći ponudu predmetnih slotova privlačnijom zračnim prijevoznicima koji bi bili potaknuti da uđu na tu rutu s konkurentnom zračnom uslugom.
U tom kontekstu valja istaknuti, kao prvo, kao što je to utvrdio Opći sud u točkama 266. i 267. pobijane presude, da sama priroda prethodnih prava nije u skladu sa žaliteljevim argumentom prema kojem pojam „odgovarajuća uporaba” valja tumačiti na način da se osigura „najveći konkurentski pritisak”. Naime, dodjela prethodnih prava podrazumijeva da će novi sudionik moći koristiti slotove na bilo kojoj zračnoj liniji nakon razdoblja korištenja od šest IATA‑inih sezona. Stoga, cilj uključivanja prethodnih prava u konačne obveze ne može biti stvaranje najvećeg konkurentskog pritiska na ruti LHR‑PHL.
Kao drugo, valja utvrditi da konačne obveze ne preciziraju određen broj letova koje je potencijalni novi sudionik trebao izvoditi. Naime, s jedne strane, u odredbi 1.1. konačnih obveza samo se navodi najveći mogući broj oslobođenih korektivnih slotova, ali ne i broj letova koje potencijalni novi sudionik mora izvoditi. S druge strane, odredba 1.13. točka (b) konačnih obveza koja se odnosi na „zlouporabu” ograničava se na navođenje broja letova koji treba izvoditi kako se izvođenje manjeg broja letova od onog koji je predložio potencijalni novi sudionik ne bi smatralo „zlouporabom”. Osim toga, ta odredba pojašnjava da korištenje slotova mora biti u skladu s pravilom 80/20.
Usto, kao što je to nezavisni odvjetnik u biti istaknuo u točkama 71. i 72. svojeg mišljenja, cilj tih obveza nije ponovno uspostaviti dnevnu uslugu koju su stranke spajanja pružale prije te koncentracije, nego konkurentski pritisak koji su one izvršavale prije navedenog spajanja. Ni ponovno uspostavljanje dnevne usluge nije preduvjet za dodjelu prethodnih prava potencijalnom novom sudioniku ili sudionicima. Naime, cilj prijenosa slotova novom sudioniku, a koji je predviđen konačnim obvezama, jest da ih taj sudionik može koristiti pod istim uvjetima kao što su oni koji su se primjenjivali na sudionike spajanja prije tog spajanja.
Usto, zahtjev potpune uporabe slotova ne bi bio u skladu s posebnim ciljem konačnih obveza, a to je, kao što to proizlazi iz točke 87. ove presude, omogućiti dostatan, pravodoban i vjerojatan ulazak potencijalnog novog sudionika na tu rutu.
Kao treće, kao što to proizlazi iz točke 180. Odluke o odobrenju, dostupnost slotova bila je glavna prepreka ulasku na tu rutu za koju su utvrđene ozbiljne sumnje i, slijedom toga, u toj se odluci utvrđuje da je cilj konačnih obveza bio ukinuti ili znatno smanjiti tu prepreku ulasku na LHR kako bi se omogućio dostatan, pravodoban i vjerojatan ulazak potencijalnog novog sudionika na tu rutu.
Stoga valja odbiti argumentaciju društva American Airlines prema kojoj je cilj konačnih obveza osigurati da se problem vezan uz gubitak konkurencije, koji proizlazi iz napuštanja pružanja dnevne usluge koju je ranije pružala jedna od stranaka spajanja, „u potpunosti riješi” kroz ponovno uspostavljanje dnevne usluge.
Usto, društvo American Airlines ne može prigovoriti Općem sudu da je uzeo u obzir samo cilj koji se nastoji postići dodjelom prethodnih prava, tj. povećati privlačnost korektivnih slotova, a da je pritom zanemario općenitiji cilj konačnih obveza da se pronađe djelotvorno rješenje problema tržišnog natjecanja koji bi nastali zbog prijavljene koncentracije.
Naime, u tom pogledu valja istaknuti da, kao što to proizlazi iz točke 88. ove presude, dodjela prethodnih prava nije imala vlastiti cilj, nego se tom dodjelom nastojalo pridonijeti ostvarenju općeg cilja konačnih obveza da se u potpunosti riješe problemi tržišnog natjecanja na ruti LHR – PHL.
Stoga Opći sud nije počinio pogrešku kada je u točkama 257. do 261. pobijane presude smatrao da je cilj uključivanja prethodnih prava u konačne obveze bio potaknuti nove sudionike na preuzimanje slotova, kako bi se na taj način učinila dovoljno vjerojatnom činjenica da će se te konačne obveze stvarno provoditi na ruti LHR‑PHL, pridonoseći tako zajedničkom cilju navedenih obveza, odnosno rješavanju problema tržišnog natjecanja koje je utvrdila Komisija. Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava kada je osobito uzeo u obzir cilj koji se nastojao ostvariti dodjelom prethodnih prava radi tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” iz članka 1.10. konačnih obveza.
Naposljetku, s obzirom na to da je u točkama 87. do 96. ove presude utvrđeno da specifičan cilj konačnih obveza nije bio zajamčiti maksimalno iskorištavanje slotova na način da se osigura „najveći konkurentski pritisak”, ne može se prihvatiti argumentacija društva American Airlines prema kojoj Opći sud u točki 30. pobijane presude nije uzeo u obzir bitne elemente konačnih obveza koji proizlaze iz Odluke o odobrenju.
Kao treće, društvo American Airlines ističe da je Opći sud počinio pogrešku prilikom kontekstualnog tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” jer se ograničio na izolirano razmatranje odredbe 1.13. konačnih obveza a da pritom nije uzeo u obzir cijeli korektivni okvir tih obveza, osobito odredbe 1.1., 1.10., 1.11., 1.24., 1.26. i 1.27. tih obveza.
U tom pogledu valja utvrditi da iz tih odredaba izričito proizlazi da se one odnose na načine provedbe konačnih obveza na temelju kojih se ne može utvrditi je li novi sudionik odgovarajuće koristio dodijeljene slotove u svrhu dodjele prethodnih prava. Naime, najveći broj oslobođenih korektivnih slotova (odredba 1.1.), broj letova koje je novi sudionik odlučio izvoditi (odredba 1.24.), kriteriji za ocjenu ponude novog sudionika (odredbe 1.26. i 1.27.) i činjenica da je dodjela prethodnih prava uvjetovana odobrenjem Komisije koju je savjetovao neovisni povjerenik na kraju relevantnog razdoblja uporabe (odredba 1.11.) ne pružaju relevantne kriterije za utvrđivanje je li korištenje ponude bilo „odgovarajuće”. Dakle, kao što je to pravilno istaknuo Opći sud u točki 248. pobijane presude, odredbe koje uređuju ponudu novog sudionika i ocjena te ponude relevantni su za dodjelu korektivnih slotova, a ne za dodjelu prethodnih prava.
Osim toga, kao što je to već navedeno u točki 90. ove presude, jedina odredba konačnih obveza koja se stvarno odnosi na korištenje slotova je odredba 1.13. točka (b) tih obveza koja određuje broj letova koje treba izvoditi kako se manji broj letova od onog koji je mogući novi sudionik predložio izvoditi ne bi smatrao „zlouporabom”. Takvo izvođenje letova mora biti u skladu s pravilom 80/20. Iz teksta te odredbe stoga proizlazi da mogući novi sudionik nije bio obvezan iskoristiti sve korektivne slotove koje je tražio, kao što to tvrdi društvo American Airlines.
U svakom slučaju, nijednom odredbom konačnih obveza koje navodi društvo American Airlines ne zahtijeva se da se potencijalni novi sudionik obveže na stopostotnu uporabu korektivnih slotova koje je tražio niti da opravdava bilo kakvo odstupanje u odnosu na svoju ponudu. Stoga, također valja odbiti argument društva American Airlines prema kojem bi cjelovitije tumačenje odredbi konačnih obveza imalo utjecaja na razinu iskorištenosti traženih slotova.
Naposljetku, budući da se odredbom 1.13. točkom (b) konačnih obveza predviđa da, kako bi se utvrdilo je li novi sudionik „zlouporabio” dodijeljene slotove, ta uporaba mora biti u skladu s načelom „iskoristi ili izgubi” iz članka 10. stavka 2. Uredbe o slotovima, Opći sud nije počinio pogrešku time što je smatrao da se konačne obveze trebaju kontekstualno tumačiti s obzirom na Uredbu o slotovima.
Usto, kontekstualno tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” s obzirom na Uredbu o slotovima opravdano je s obzirom na to da se u trećem stavku preambule konačnih obveza pojašnjava da ih treba tumačiti, među ostalim, u „općem okviru prava Unije”. Tako je Opći sud u točki 124. pobijane presude pravilno smatrao da valja uzeti u obzir Uredbu o slotovima, koja je dio „općeg okvira prava Unije”.
Kad je riječ o argumentaciji društva American Airlines koja se odnosi na pogreške koje je Opći sud počinio u točkama 279. do 292. pobijane presude, koja je više dio tvrdnji istaknutih u okviru drugog dijela jedinog žalbenog razloga, ona će razmotriti u nastavku.
S obzirom na prethodna razmatranja, prvi dio jedinog žalbenog razloga valja odbiti.
Drugi dio jedinog žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
Drugim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga društvo American Airlines u biti tvrdi da je Opći sud pogrešno smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” treba protumačiti kao istovjetan pojmu „nepostojanje zlouporabe”.
U tom pogledu, kao prvo, društvo American Airlines tvrdi da primjena kriterija „nepostojanje zlouporabe” na tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” dovodi do razine uporabe slotova koja nije u skladu s ciljevima obveza koje su utvrdile stranke spajanja.
Konkretno, društvo American Airlines osporava ocjenu Općeg suda iz točke 291. pobijane presude, prema kojoj činjenica da je stopa iskorištenosti slotova društva Delta između 76,4 % i 81 % ne znači da je predmet konačnih obveza bio ugrožen. Naime, prema žaliteljevu mišljenju, svaki put kada korektivni slot nije bio iskorišten, nije se postigao cilj Uredbe o koncentracijama da se „u potpunosti riješi” problem tržišnog natjecanja te je nastala „znatna prepreka učinkovitom tržišnom natjecanju”. Budući da društvo Delta nije osiguralo 470 usluga (jednosmjernih i povratnih zajedno) na ruti LHR – PHL, konkretan cilj utvrđen obvezama nije ostvaren jer te slotove naposljetku nije iskoristio nijedan zračni prijevoznik. Taj rezultat stoga predstavlja važnu indiciju da pojam „nepostojanje zlouporabe” nije istovjetan pojmu „odgovarajuća uporaba”.
Prema mišljenju žalitelja, iako Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti kada razmatra predstavljaju li obveze dovoljno rješenje koje može otkloniti sve ozbiljne sumnje, ona ne može izmijeniti te obvezujuće obveze tumačenjem pojma „odgovarajuća uporaba” koje nije u skladu s njihovim ciljevima i uvjetima.
Kao drugo, društvo American Airlines smatra da je Opći sud u pobijanoj presudi počinio druge pogreške kada je smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” treba shvatiti kao „nepostojanje zlouporabe”.
Kao prvo, ono tvrdi da se Opći sud u točkama 95., 103., 104. i 207. pobijane presude pogrešno oslonio na uobičajeni smisao izraza „zlouporaba” te je zaključio da je taj smisao spojiv s pojmom „odgovarajuća uporaba”. Društvo American Airlines u tom pogledu ističe da je Opći sud trebao priznati da uobičajeni smisao pojma „zlouporaba” obuhvaća svaku situaciju u kojoj se nisu poštovala obećanja dana u svrhu ostvarivanja pravne prednosti, osobito prethodnih prava, pri čemu to nije bilo dostatno opravdano, a što je bio ovdje slučaj.
Kao drugo, društvo American Airlines tvrdi da se Opći sud u točkama 209. i 210 pobijane presude pogrešno oslonio na činjenicu da se odredbe u pogledu „zlouporabe” nalaze u odjeljku koji se odnosi na „[d]odjelu prethodnih prava na slotove” obveza o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi te je pogrešno smatrao da taj pojam znači „neodgovarajuća uporaba”. Žalitelj u tom pogledu ističe da u ovom predmetu konačne obveze ne sadržavaju navedeni odjeljak. Osim toga, prema njegovu mišljenju, taj odjeljak obveza o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi i koji se trebao odnositi na „prethodna prava” zapravo je usmjeren na druge aspekte koji nisu relevantni za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba”.
Kao treće, društvo American Airlines tvrdi da Opći sud u pobijanoj presudi nije dosljedno i u potpunosti analizirao argumentaciju prema kojoj odredba 1.13. konačnih obveza, koja se odnosi na pojam „zlouporaba”, pruža kriterij za utvrđivanje što treba smatrati „odgovarajućom uporabom”. Ističe da se razlozi zbog kojih je Opći sud smatrao da ta odredba pruža kriterij za određivanje dosega pojma „odgovarajuća uporaba” nalaze u različitim dijelovima pobijane presude i da zbog toga takav pristup upućuje na to da ta analiza ima nedostatke.
Kao četvrto, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud u točki 279. pobijane presude pogrešno smatrao da Uredba o slotovima pruža „kontekst” za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” kao istovjetnog pojmu „nepostojanje zlouporabe”. Najprije tvrdi da to razmatranje nije u skladu s tekstom trećeg stavka preambule konačnih obveza jer se u toj odredbi ta uredba ne navodi među tekstovima na temelju kojih treba tumačiti te obveze, ali se na nju ipak upućuje u drugim dijelovima navedenih obveza. Zatim navodi da cilj Uredbe o slotovima nije isti kao cilj korektivnih mjera iz Uredbe o koncentracijama i posebnih korektivnih mjera koje su donesene u ovom predmetu. Naposljetku, tvrdi da Opći sud u točki 281. pobijane presude nije objasnio zašto bi ta uredba trebala definirati uvjete „odgovarajuće uporabe” ni kako.
Komisija, koju podupire društvo Delta, osporava tvrdnje društva American Airlines.
Ocjena Suda
Kao prvo, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je primijenio kriterij koji se odnosi na „nepostojanje zlouporabe” za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba”. To je tumačenje stoga dovelo do prihvaćanja razine uporabe slotova koja je nespojiva sa samim ciljevima konačnih obveza. U tom je pogledu već istaknuto u točkama 86. do 94. ove presude, s jedne strane, da je cilj korektivnih mjera utvrđenih u ovom slučaju olakšati ulazak konkurenata na rutu LHR‑PHL, a ne ponovno uspostaviti dnevnu uslugu koju je prethodno pružala jedna od stranaka spajanja. S druge strane, tekstom konačnih obveza ne utvrđuje se broj konkretnih letova koje mogući novi sudionik treba izvoditi kako bi se osiguralo učinkovito tržišno natjecanje.
Međutim, valja utvrditi da je obveza korištenja slotova dodijeljenih u svrhu dodjele prethodnih prava, koju zagovara društvo American Airlines, ona koja je stoga protivna odredbama i ciljevima konačnih obveza i mogla bi ugroziti njihovu učinkovitost.
Naime, kao prvo, zahtjev za potpuno iskorištavanje slotova dodijeljenih novom sudioniku, naveden u točki 89. ove presude, bio bi protivan sektorskom propisu koji se primjenjuje u području slotova iz odredbe 1.13. konačnih obveza i na temelju kojeg treba poštovati pravilo 80/20. Stoga bi nalaganje stope iskorištenosti novom sudioniku koja je viša od tog pravila značilo da bi društvo Delta bilo podvrgnuto strožim uvjetima poslovanja od onih kojima su stranke spajanja podlijegale prije tog spajanja i koji bi se nakon spajanja primjenjivali na društvo American Airlines.
Kao drugo, tim bi se zahtjevom za maksimalno iskorištavanje slotova dodijeljenih novom sudioniku prekršili primjenjivi propisi i cilj konačnih obveza, a to je osiguranje učinkovitog tržišnog natjecanja na ruti LHR‑PHL. Naime, budući da bi se novom sudioniku naložila stopa iskorištenosti koja je veća od stope njegovih konkurenata koji su bili stranke spajanja, a koji bi imali koristi od pravila 80/20, društvo Delta ne bi moglo obavljati svoje djelatnosti u jednakim uvjetima kao i njegov glavni konkurent društvo American Airlines.
Kao treće, nalaganje takvog zahtjeva za iskorištavanje slotova novom sudioniku bilo bi protivno, kao što to proizlazi iz točke 92. ove presude, posebnom cilju konačnih obveza koji se sastoji u olakšavanju ulaska konkurenata na rutu LHR‑PHL čineći ju privlačnijom zbog dodjele prethodnih prava. Naime, nalaganje stope iskorištenosti koja je viša od pravila 80/20 moglo bi za posljedicu imati odvraćajući učinak, smanjenjem ili čak poništavanjem učinkovitosti dijela konačnih obveza koji se odnosi na slotove. U takvim okolnostima, obveze stranaka spajanja nisu omogućile otklanjanje svake ozbiljne sumnje u spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem u smislu točke 179. Odluke o odobrenju.
Kao četvrto, tumačenje koje zastupa American Airlines nanijelo bi štetu ne samo novom sudioniku već i trećim osobama koje preuzimaju djelatnosti stranaka spajanja koje su, kao što je Opći sud pravilno istaknuo u točkama 125. i 275. pobijane presude, u velikoj mjeri određene konačnim obvezama. Naime, s obzirom na to da su uvjeti za preuzimanje takvih djelatnosti utvrđeni obvezama, one bi utjecale na njihove poslovne izbore i kod njih bi mogle stvoriti legitimna očekivanja.
Kao peto, društvo American Airlines ne može tvrditi da se svaki put kada korektivni slot nije bio iskorišten nije ostvario cilj da se „u potpunosti riješi” problem tržišnog natjecanja te da je stoga nastala „znatna prepreka učinkovitom tržišnom natjecanju”. Naime, kao što je to Opći sud naveo u točki 250. pobijane presude, važno je da kriteriji za dodjeljivanje prethodnih prava budu jasni i provjerljivi te osiguravaju pravnu sigurnost za novog sudionika. U tom pogledu, samo tumačenje prema kojem se „odgovarajuća uporaba” shvaća kao nepostojanje „zlouporabe” u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza osigurava potrebnu pravnu sigurnost utvrđivanjem preciznog i jasnog pravila, odnosno pravila 80/20 za upotrebu slotova.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da se time što konkurent koji nije jedna od stranaka spajanja koristi slotove, uz poštovanje uvjeta predviđenih u odredbi 1.13. konačnih obveza koje se odnose na „zlouporabu”, jamči, s obzirom na te obveze, djelotvorno tržišno natjecanje u smislu primjenjivih propisa.
Kad je riječ o argumentu društva American Airlines prema kojem je Opći sud u točki 291. pobijane presude počinio pogrešku time što je smatrao da činjenica da je stopa iskorištenosti slotova društva Delta bila između 76,4 % i 81 % ne znači da je predmet konačnih obveza ugrožen, dovoljno je utvrditi da tim argumentom društvo American Airlines osporava činjenične ocjene u točkama 285. do 291. pobijane presude, u vezi s metodologijom koju je primijenila Komisija i prihvatio Opći sud za izračun stope iskorištenosti društva Delta, a da uopće ne ističe iskrivljavanje činjenica ili dokaza. U svakom slučaju, kao što to proizlazi iz točke 294. pobijane presude, takav je argument bespredmetan jer društvo American Airlines ne osporava zaključak iz sporne odluke prema kojem korištenje slotova društva Delta nije bilo „zlouporaba” u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza.
Kao drugo, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud u pobijanoj presudi počinio druge pogreške kada je smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” treba shvatiti kao „nepostojanje zlouporabe”.
U tom pogledu valja odbiti, kao prvo, tvrdnje prema kojima se Opći sud pogrešno oslonio na uobičajeni smisao pojma „zlouporaba” kako bi utvrdio da je on u skladu s pojmom „odgovarajuća uporaba”. S jedne strane, Opći sud je u točki 107. pobijane presude smatrao da samo doslovno tumačenje predmetnih odredbi nije uvjerljivo u svrhu tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba”. S druge strane, Opći sud je zaključio u točki 249. pobijane presude da se prema sustavnom tumačenju predmetnih odredaba pojam „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza može tumačiti kao nepostojanje „zlouporabe” u smislu odredbe 1.13. navedenih obveza.
Kao drugo, treba odbiti argumentaciju društva American Airlines prema kojoj se Opći sud u točkama 209. i 210. pobijane presude pogrešno oslonio na činjenicu da se odredbe u pogledu „zlouporabe” u predmetu IAG/bmi nalaze u odjeljku koji se odnosi na „[d]odjelu prethodnih prava na slotove” obveza o kojima je riječ u tom predmetu.
Naime, s jedne strane, kao što to proizlazi iz točke 9. ove presude, obveze o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi poslužile su kao model za konačne obveze. Stoga činjenica da konačne obveze ne sadržavaju odjeljak „Dodjela prethodnih prava na slotove” nije relevantna jer, da su stranke spajanja htjele odstupiti od tog modela, to odstupanje trebalo se utvrditi u konačnim obvezama, u skladu s odjeljkom 3. obrasca RM, koji je preuzet u točki 13. ove presude. S druge strane, činjenica da se u odjeljku „Dodjela prethodnih prava na slotove” obveza o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi također nalaze neke odredbe koje se ne odnose na dodjelu tih prava ne dovodi u pitanje ni razmatranje iz točke 209. pobijane presude prema kojem te obveze predstavljaju valjanu osnovu za tumačenje konačnih obveza.
Kao treće, također se ne može prihvatiti argumentacija društva American Airlines prema kojoj činjenica da je kriterij za određivanje pojma „odgovarajuća uporaba” razrađen u različitim dijelovima pobijane presude upućuje na to da postoje nedostaci u toj analizi. Naime, takvim se razmatranjem ne može dokazati da je Opći sud počinio pogrešku prilikom svoje ocjene prema kojoj je pojam „zlouporaba” relevantan za utvrđivanje dosega pojma „odgovarajuća uporaba”.
Kao četvrto, valja odbiti argumentaciju prema kojoj je Opći sud u točki 279. pobijane presude pogrešno smatrao da Uredba o slotovima pruža „kontekst” za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” na način da znači „nepostojanje zlouporabe” zbog razloga iznesenih u točkama 103. i 104. ove presude.
Naime, s obzirom na to da odredbe članka 10. stavaka 2. i 3. Uredbe o slotovima predstavljaju referentni regulatorni okvir na razini prava Unije, na koji se, osim toga, odnosi odredba 1.13. konačnih obveza, Opći sud je u točki 283. pobijane presude pravilno uzeo u obzir stopu upotrebe predviđenu tom uredbom te je ocijenio da je društvo Delta moglo očekivati da će obavljati svoje djelatnosti sukladno navedenom regulatornom okviru.
Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 105. svojeg mišljenja, činjenica da Uredba o slotovima ima različite ciljeve od Uredbe o koncentracijama ne znači da se ona ne može uzeti u obzir u okviru kontrole koncentracija. Naime, primjena pravila 80/20 nije samo opravdana razmatranjima povezanima sa zračnim prijevozom nego je i nužna za jamčenje ravnopravnih uvjeta tržišnog natjecanja između Delte i njezina glavnog konkurenta na ruti LHR – PHL, odnosno društva American Airlines, kao što to proizlazi iz točke 120. ove presude.
Iz toga slijedi da društvo American Airlines nije dokazalo da je Opći sud počinio pogrešku time što je smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza treba shvatiti kao nepostojanje „zlouporabe” slotova, u smislu odredbe 1.13 konačnih obveza.
S obzirom na prethodna razmatranja, drugi dio jedinog žalbenog razloga treba odbiti.
Treći dio jedinog žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
Trećim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga društvo American Airlines u biti tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u tumačenju odredbe 1.9. konačnih obveza, osobito u pogledu pravnih posljedica koje proizlaze iz pojma „u skladu s ponudom” koji se u njima nalazi. Prema žaliteljevu mišljenju, u pobijanoj presudi pogrešno se pridaje odlučujuća važnost sadržaju obrasca RM koji se odnosi na konačne obveze.
Kao prvo, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije prihvatio to da je taj obrazac RM pripremni dokument koji ne može izmijeniti opseg konačnih obveza. Analiza koju je proveo Opći sud u pobijanoj presudi nije u skladu sa sudskom praksom Unije prema kojoj se „pripremni radovi” ne smatraju metodom tumačenja koja može izmijeniti sadržaj ili svrhu odredbe prava Unije. Ta pripremna priroda jasno proizlazi iz odredbi provedbene uredbe kao i iz Komisijine Obavijesti o korektivnim mjerama.
Osim toga, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer se oslonio na pripremni dokument za tumačenje predmetne odredbe i smatrao da izraz „u skladu s ponudom” predstavlja „manju jezičnu varijaciju” koja nije relevantna u okviru analize pojma „odgovarajuća uporaba”.
Kao drugo, društvo American Airlines tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u tumačenju obrasca RM koji se odnosi na konačne obveze jer izraz „u skladu s ponudom” iz odredbe 1.9 konačnih obveza potječe iz relevantnog Komisijinog modela obveza za slotove zračnih luka i stoga treba imati pravne učinke.
Kao treće, društvo American Airlines tvrdi da Opći sud pogrešno tumači odredbu 1.9. konačnih obveza. U tom pogledu ističe da, ako se izraz „u skladu s ponudom” i odredba 1.9. konačnih obveza, u vezi s odredbom 1.10., pravilno tumače, ponudu novog sudionika treba smatrati polazištem za analizu pojma „odgovarajuća uporaba” i za odluku o dodjeli prethodnih prava. Prema njegovu mišljenju, takvo bi tumačenje bilo u skladu s načelom
pacta sunt servanda
te s ciljevima i cjelovitim korektivnim okvirom konačnih obveza.
Komisija, koju podupire društvo Delta, osporava žaliteljeve tvrdnje. Osim toga, Komisija ističe da argumentaciju koja se odnosi na pripremnu prirodu obrasca RM koji se odnosi na konačne obveze treba odbaciti kao nedopuštenu jer taj argument nije istaknut u prvostupanjskom postupku.
Ocjena Suda
Kao prvo, valja podsjetiti na to da na temelju članka 256. UFEU‑a i članka 58. Statuta Suda Europske unije proizlazi da je žalba ograničena na pitanja prava i da se žalbeni razlozi moraju temeljiti na argumentima koji se odnose na postupak pred Općim sudom. Nadležnost Suda u okviru žalbe ograničena je stoga na ocjenu pravnih utvrđenja u vezi s razlozima i argumentima raspravljenima u prvostupanjskom postupku (presuda od 21. prosinca 2021., Algebris (UK) i Anchorage Capital Group/CRU,
C‑934/19 P
,
EU:C:2021:1042
t. 43. i navedena sudska praksa).
Međutim, žalitelju je dopušteno podnijeti žalbu u kojoj će istaknuti žalbene razloge koji proizlaze iz same pobijane presude i kojima je cilj osporiti njezinu pravnu osnovanost (vidjeti u tom smislu presudu od 25. siječnja 2022., Commission/European Food i dr.,
C‑638/19 P
,
EU:C:2022:50
, t.
77.
).
Komisija ističe nedopuštenost argumentacije društva American Airlines u potporu ovom dijelu žalbenog razloga jer ona nije bila iznesena pred Općim sudom.
Dovoljno je utvrditi da ovim dijelom jedinog žalbenog razloga društvo American Airlines osporava obrazloženje pobijane presude prema kojem podaci iz obrasca RM upućuju na to da izraz „u skladu s ponudom” nije relevantan za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza. Slijedom navedenog, argumentacija društva American Airlines je dopuštena.
Međutim, kad je riječ o meritumu, ta se argumentacija ne može prihvatiti.
Naime, kao prvo, kad je riječ o argumentu društva American Airlines prema kojem je tumačenje Općeg suda pogrešno jer je on svoju analizu temeljio na pripremnom dokumentu, iako, prema sudskoj praksi Suda, pripremni radovi nisu alat za tumačenje, najprije valja istaknuti da, kao što je to Opći sud pravilno smatrao u točkama 122. i 123. pobijane presude, postojanje obrasca RM proizlazi iz Uredbe o koncentracijama te s obzirom na to da treći stavak preambule konačnih obveza predviđa da tekst konačnih obveza treba tumačiti s obzirom na tu uredbu, Opći sud mogao je u svojoj analizi uzeti u obzir obrazac RM koji se odnosi na konačne obveze.
Nadalje, članak 20. stavak 1.a Provedbene uredbe, na koji se također upućuje u trećem stavku preambule konačnih obveza u svrhu njihova tumačenja, određuje da su poduzetnici obvezni u obrascu RM navesti podatke i dokumente koje moraju dostaviti kada predlažu preuzimanje obveza. Osim toga, u Prilogu IV. toj uredbi određuje se da su informacije iz obrasca RM potrebne kako bi se Komisiji omogućilo da razmotri mogu li obveze koncentraciju uskladiti s unutarnjim tržištem tako što će onemogućiti znatno sprečavanje djelotvornog tržišnog natjecanja.
Usto, točka 7. Komisijine Obavijesti o korektivnim mjerama također upućuje na obrazac RM i precizira da je na strankama koncentracije, koje su jedine koje posjeduju sve relevantne podatke, osobito u pogledu izvedivosti predloženih obveza kao i održivosti i konkurentnosti imovine koju predlažu za restrukturiranje, da dostave sve potrebne informacije kako bi Komisija mogla ocijeniti podnesene korektivne mjere.
S obzirom na navedeno, iz prethodnih odredbi proizlazi da obrazac RM nije isključivo pripremni dokument, kao što to tvrdi društvo American Airlines, već dodatni dokument uz obveze u kojem se skupljaju relevantne informacije kojima se nastoji dokazati da su korektivne mjere u tim obvezama takve prirode da predmetnu koncentraciju čine spojivom s unutarnjim tržištem. Stoga je cilj tog dokumenta olakšati Komisiji razmatranje navedenih obveza kako bi se, po potrebi, odobrila koncentracija o kojoj je riječ. Stoga, kao što je to Opći sud pravilno istaknuo u točki 133. pobijane presude, taj dokument od iznimne je važnosti kako bi se Komisiji omogućilo da ocijeni sadržaj, cilj, održivost i učinkovitost predloženih obveza.
Naposljetku, valja utvrditi da je, kao što to proizlazi iz točaka 250. do 292. pobijane presude, analiza obrasca RM koji se odnosi na konačne obveze samo jedan od elemenata koje je Opći sud uzeo u obzir u okviru svojeg tumačenja predmetnih odredbi. Naime, Opći sud je u točki 292. pobijane presude utvrdio da se pojam „odgovarajuća uporaba” može tumačiti kao nepostojanje „zlouporabe” u smislu odredbe 1.13 konačnih obveza, u skladu s ciljem predmetnih odredaba i njihovim kontekstom, a ne samo s obzirom na taj obrazac RM, kao što to tvrdi društvo American Airlines. Stoga, ne može se prigovoriti Općem sudu da je takvim postupanjem izmijenio sadržaj ili svrhu odredbe prava Unije u smislu sudske prakse na koju se poziva društvo American Airlines.
S obzirom na prethodna razmatranja, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točki 123. pobijane presude utvrdio da tekst konačnih obveza treba tumačiti s obzirom na obrazac RM koji se odnosi na te obveze.
Kao drugo, ne može se prihvatiti ni argumentacija društva American Airlines prema kojoj je Opći sud počinio pogrešku time što prilikom tumačenja predmetne odredbe nije uzeo u obzir izraz „u skladu s ponudom”, kako je predviđen odredbom 1.9. konačnih obveza.
Naime, Komisija izričito zahtijeva, kao što to proizlazi iz točke 9. ove presude, da obveze koje predlažu stranke spajanja sadržavaju prethodna prava „iste vrste” poput onih predloženih u predmetu IAG/bmi kako bi se koncentracija mogla proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem. U tom kontekstu, u odjeljku 3. obrasca RM koji su stranke spajanja podnijele Komisiji izričito se navodilo da se konačne obveze temelje na onima o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi i da će točke u kojima stranke odstupe od tih obveza biti navedene u obrascu RM koji se odnosi na konačne obveze. Osim toga, stranke spajanja pojasnile su da te točke ne uključuju „manje jezične varijacije” ili pojašnjenja koja zahtijevaju posebne okolnosti. Kad je riječ o odredbama o prethodnim pravima, nikakvo odstupanje od obveza prihvaćenih u predmetu IAG/bmi nije utvrđeno u obrascu RM koji se odnosi na konačne obveze, kao što to proizlazi iz točke 14. ove presude.
Stoga, budući da pojam „u skladu s ponudom” nije bio naveden u obvezama o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi i da ta izmjena nije prijavljena u obrascu RM koji se odnosi na konačne obveze, Opći sud nije počinio pogrešku kada je u točki 139. pobijane presude smatrao da taj izraz treba smatrati „manjom jezičnom varijacijom” konačnih obveza. Osim toga, kao što to proizlazi iz odjeljka 3. obrasca RM koji se odnosi na konačne obveze, Opći sud je, u točkama 143. i 144. pobijane presude, pravilno utvrdio da je društvo American Airlines bilo dužno navesti u obrascu RM svaku bitnu izmjenu u odnosu na tekst obveza iz predmeta IAG/bmi koje su poslužile kao model u ovom predmetu.
Usto, kad je riječ o tvrdnjama društva American Airlines u vezi s korištenjem modela obveza različitih od onih o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi radi sastavljanja konačnih obveza, valja istaknuti da za dodjelu ranijih prava obrazac RM koji se odnosi na te obveze upućuje isključivo na model koji odgovara obvezama o kojima je riječ u predmetu IAG/bmi. Primjeri obveza na koje upućuje žalitelj, osobito oni o kojima je riječ u predmetu COMP/AT.39595 – A++ ne odnose se na prethodna prava, kao što je to Opći sud pravilno istaknuo u točki 165. pobijane presude. Stoga treba odbiti argumentaciju društva American Airlines prema kojoj se izraz „u skladu s ponudom” trebao uzeti u obzir za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba”, s obzirom na to da se taj izraz koristio u drugim modelima obveza.
Kao treće, društvo American Airlines tvrdi da je pravilno tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” samo ono prema kojem je taj pojam istovjetan pojmu „u skladu s ponudom” iz odredbe 1.9 konačnih obveza, u vezi s njihovom odredbom 1.10, s obzirom na to da se ponuda novog sudionika smatra polaznom točkom za analizu „odgovarajuće uporabe” i za odluku o tome hoće li se prethodna prava dodijeliti ili ne. To je tumačenje u skladu s načelom
pacta sunt servanda
te s ciljevima i potpunim korektivnim okvirom konačnih obveza.
Tu argumentaciju treba odbiti zbog razmatranja izloženih u točkama 101. i 102. ove presude.
Nadalje, valja podsjetiti, kao što je to učinilo društvo Delta, na to da činjenica da se izraz „u skladu s ponudom” već nalazio u prvotnom prijedlogu obveza koji su podnijele stranke spajanja, u kojem nisu bila predviđena prethodna prava, dokazuje da je ta odredba imala drukčiju svrhu od utvrđivanja uvjeta dodjele prethodnih prava.
Iz toga slijedi da je Opći sud pravilno utvrdio da je, s obzirom na obrazac RM koji se odnosi na konačne obveze, značenje izraza „u skladu s ponudom” iz članka 1.9 konačnih obveza „manja jezična varijacija”.
S obzirom na prethodno navedeno, treći dio jedinog žalbenog razloga treba odbiti kao i žalbu u cijelosti.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da društvo American Airlines nije uspjelo sa svojim jedinim žalbenim razlogom te s obzirom na to da su Komisija i društvo Delta zatražili da mu se naloži snošenje troškova, društvo American Airlines snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Komisije i društva Delta.
Osim toga, valja istaknuti da je društvo Delta zatražilo da se društvu American Airlines naloži snošenje troškova društva Delta u ovom postupku i u postupku pred Općim sudom.
U tom pogledu valja pojasniti da društvo Delta nije podnijelo zahtjev u vezi s troškovima u prvostupanjskom postupku te mu je stoga Opći sud naložio da snosi vlastite troškove na temelju članka 134. stavka 1. i članka 138. stavka 3. Poslovnika Općeg suda.
U tim okolnostima valja odbiti zahtjev društva Delta da se društvu American Airlines naloži snošenje troškova društva Delta u postupku pred Općim sudom.

Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Društvu American Airlines nalaže se da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Europske komisije i društva Delta Air Lines Inc. u okviru ovog postupka.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski