CELEX: 62019TJ0854
Europos Sąjungos prekių ženklas
Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra
Žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas MONTANA
Absoliutus atsisakymo registruoti pagrindas
Apibūdinamasis pobūdis
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas (dabar
Reglamento (ES) 2017/1001 7 straipsnio 1 dalies c punktas)
Teisė būti išklausytam
Reglamento 2017/1001 94 straipsnio 1 dalis
Faktų nagrinėjimas savo iniciatyva
Pirmą kartą apeliacinėje taryboje pateiktų įrodymų priėmimas
Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 ir 2 dalys

)
[Praleista]
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
patenkinti prašymą pripažinti registraciją negaliojančia ir panaikinti ginčijamo prekių ženklo registraciją nagrinėjamoms prekėms ir paslaugoms,
–
priteisti iš EUIPO ir įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtąsias Apeliacinėje taryboje.
Per teismo posėdį ieškovė pareiškė atsisakanti savo antrojo reikalavimo, ir tai buvo pažymėta teismo posėdžio protokole.
EUIPO Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinius,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo ieškinį atmesti.
Dėl teisės
[Praleista]
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 2017/1001 95 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu
Nurodydama pirmąjį pagrindą ieškovė iš esmės priekaištauja Apeliacinei tarybai dėl to, kad ji, pirma, pripažino įstojusios į bylą šalies pavėluotai pateiktus įrodymus pagal Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 2 dalį ir, antra, savo iniciatyva išnagrinėjo tam tikrus faktus ir taip pažeidė Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 dalį. Taigi pirmąjį ieškinio pagrindą galima išskaidyti į du atskirus argumentus, susijusius su dviejų minėtų nuostatų pažeidimu.
Dėl pirmojo pagrindo pirmojo argumento, grindžiamo Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 2 dalies pažeidimu
[Praleista]
Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad EUIPO „gali neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurie nebuvo pateikti laiku“.
Iš Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 2 dalies formuluotės matyti, kad pagal bendrąją taisyklę, jeigu nenurodyta priešingai, šalys gali pateikti faktus ar įrodymus pasibaigus jiems pateikti nustatytam terminui pagal minėto reglamento nuostatas ir kad EUIPO visiškai nedraudžiama atsižvelgti į pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus (2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05P
,
EU:C:2007:162
,
punktas; 2018 m. balandžio 19 d. Sprendimo EUIPO / Group,
C‑478/16 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2018:268
,
punktas ir 2019 m. kovo 21 d. Sprendimo Pan / EUIPO – Entertainment One UK (TOBBIA),
T‑777/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:180
,
punktas).
Nurodžius, kad EUIPO „gali“ tokiu atveju nuspręsti neatsižvelgti į tokius faktus ir įrodymus, pagal Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 2 dalį EUIPO iš esmės suteikiama didelė diskrecija nuspręsti, nurodant tokį sprendimą pagrindžiančius motyvus, ar reikia į juos atsižvelgti (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktą; 2018 m. sausio 24 d. Sprendimo EUIPO / European Food,
C‑634/16 P
,
EU:C:2018:30
,
punktą ir 2019 m. kovo 21 d. Sprendimo TOBBIA,
T‑777/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:180
,
punktą).
Be to, Reglamento 2018/625 27 straipsnio 4 dalyje paaiškinta, kaip turi būti įgyvendinama Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 2 dalyje numatyta diskrecija, kiek tai susiję su pirmą kartą Apeliacinei tarybai pateiktais faktais ir įrodymais. Toje nuostatoje numatyta:
„Laikydamasi Reglamento (ES) 2017/1001 95 straipsnio 2 dalies, Apeliacinė taryba gali priimti pirmą kartą jai pateiktus faktus ar įrodymus tik jei tie faktai ar įrodymai atitinka šiuos reikalavimus:
a)
iš pirmo žvilgsnio tikėtina, kad jie yra reikšmingi bylos baigčiai, ir
b)
jie nebuvo pateikti laiku dėl svarbių priežasčių, ypač jei jais tik papildomi laiku jau pateikti reikšmingi faktai ir įrodymai arba jei jie pateikiami ginčijant padarytas išvadas arba pirmojoje instancijoje savo iniciatyva nagrinėjami sprendime, dėl kurio teikiama apeliacija.“
[Praleista]
Dėl pirmojo pagrindo antrojo argumento, grindžiamo Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 dalies pažeidimu
Ieškovė tvirtina, kad pagal Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 dalį per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūras, grindžiamas absoliučiais negaliojimo pagrindais, EUIPO nagrinėja tik šalių pateiktus pagrindus ir argumentus. Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos galiojimas yra preziumuojamas, todėl prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo turi nurodyti EUIPO konkrečią informaciją, dėl kurios registracijos galiojimas gali būti ginčijamas.
Taigi ieškovė mano, kad Apeliacinė taryba neturėjo teisės remtis savo pačios nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis. Tačiau ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba rėmėsi „papildomais faktais“, kurių šalys nenurodė.
Ieškovės teigimu, šie faktai susiję su, pirma, Montanos valstijos gyventojais (ginčijamo sprendimo 29 punktas), antra, kitų turistinių vietovių, kaip antai Kalifornijos ir Floridos valstijų, populiarumu (ginčijamo sprendimo 31 punktas), trečia, nuoroda į pavadinimus, susijusius su žodžiu „montana“ tam tikromis Europos kalbomis, ir šio žodžio susiejimu su Šveicarijos savivaldybe Crans-Montana (ginčijamo sprendimo 32 ir 33 punktai), ketvirta, Jungtinių Amerikos Valstijų ir kai kurių Sąjungos valstybių narių teritorijose esančių miškų procentine dalimi (ginčijamo sprendimo 42 ir 43 punktai) ir, penkta, enciklopedijoje
Britannica
pateikta informacija apie Montanos augmeniją ir ekonomiką (ginčijamo sprendimo 40, 51 ir 52 punktai).
EUIPO ir įstojusi į bylą šalis ginčija ieškovės argumentus.
Suformuotoje jurisprudencijoje nurodyta, kad pagal Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 dalį nagrinėdami absoliučius atsisakymo registruoti pagrindus EUIPO ekspertai, o apeliacijos atveju – EUIPO apeliacinės tarybos turi nagrinėti faktus savo iniciatyva, kad nustatytų, ar prašomam įregistruoti prekių ženklui taikomas kuris nors iš absoliučių atsisakymo registruoti pagrindų, kurie išdėstyti šio reglamento 7 straipsnyje. Darytina išvada, kad kompetentingiems EUIPO padaliniams gali tekti pagrįsti savo sprendimus faktais, kurių pareiškėjas nenurodė (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 29 d. Sprendimo All Star / EUIPO – Carrefour Hypermarchés (Batų pado forma),
T‑611/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:210
,
punktą ir 2020 m. birželio 10 d. Sprendimo Louis Vuitton Malletier / EUIPO – Wisniewski (Languoto rašto motyvo vaizdas),
T‑105/19
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2020:258
,
punktą).
Vis dėlto per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrą Apeliacinė taryba negali būti įpareigota iš naujo savo iniciatyva nagrinėti reikšmingus faktus, kuriuos įregistravimo momentu nustatė kompetentingos EUIPO institucijos. Iš Reglamento 2017/1001 59 ir 62 straipsnių nuostatų matyti, kad Europos Sąjungos prekių ženklas laikomas galiojančiu, kol EUIPO nepripažino jo registracijos negaliojančia per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrą. Taigi jai taikoma galiojimo prezumpcija, kuri yra logiška peržiūros, kurią EUIPO atlieka nagrinėdama paraišką įregistruoti, pasekmė (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 29 d. Sprendimo Bato pado forma,
T‑611/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:210
,
punktą ir 2020 m. birželio 10 d. Sprendimo Languoto rašto motyvo vaizdas,
T‑105/19
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2020:258
,
punktą).
Dėl šios galiojimo prezumpcijos Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta EUIPO pareiga savo iniciatyva nagrinėti reikšmingus faktus, dėl kurių gali būti taikomi absoliutūs atsisakymo registruoti pagrindai, reiškia ekspertų, o apeliacijos atveju – apeliacinių tarybų pareigą išnagrinėti Europos Sąjungos prekių ženklo paraišką per šio ženklo registracijos procedūrą. Vykstant registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrai, grindžiamai absoliučiu atsisakymo registruoti pagrindu, preziumuojamas registruoto Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos galiojimas, todėl prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo turi nurodyti EUIPO konkrečią informaciją, dėl kurios šis galiojimas gali būti ginčijamas. Taigi pagal Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 dalies antrą sakinį, kuriuo konsoliduojama ankstesnė Bendrojo Teismo jurisprudencija (2013 m. rugsėjo 13 d. Sprendimas Fürstlich Castell’sches Domänenamt / VRDT Castel Frères (CASTEL),
T‑320/10
,
EU:T:2013:424
,
punktas), pažymėtina, kad registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrose, kurių imtasi pagal to paties reglamento 59 straipsnį, EUIPO nagrinėja tik šalių pateiktus pagrindus ir argumentus (žr. 2020 m. birželio 10 d. Sprendimo Languoto rašto motyvo vaizdas,
T‑105/19
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2020:258
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nors dėl registracijos galiojimo prezumpcijos apribojama EUIPO pareiga nagrinėti reikšmingus faktus, vis dėlto EUIPO negali būti užkirstas kelias, visų pirma atsižvelgiant į ginčijamo prekių ženklo galiojimą ginčijančios šalies nurodytą informaciją, remtis žinomais faktais (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 29 d. Sprendimo Bato pado forma,
T‑611/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:210
,
punktą ir 2020 m. birželio 10 d. Sprendimo Languoto rašto motyvo vaizdas,
T‑105/19
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2020:258
,
punktą).
Be to, nors per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūras, grindžiamas absoliučiu atsisakymo registruoti pagrindu, EUIPO nagrinėja tik šalių pateiktus pagrindus ir argumentus, tai nereiškia, kad Apeliacinė taryba, vertindama prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikusio asmens nurodytus faktus, argumentus ir įrodymus, negali padaryti kitokios išvados, nei pasiūlė toks asmuo (šiuo klausimu žr. 2019 m. spalio 24 d. Sprendimą Rubik’s Brand / EUIPO – Simba Toys (Kubo, kurio sienelės turi tinklo struktūrą, forma),
T‑601/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:765
,
punktas). Šiuo klausimu iš Reglamento 2017/1001 71 straipsnio 1 dalies matyti, kad Apeliacinė taryba tuo atveju, kai jai pateikta apeliacija, gali įgyvendinti skyriaus, priėmusio ginčijamą sprendimą, įgaliojimus, todėl turi iš naujo visapusiškai išnagrinėti su apeliacija susijusias teisines ir faktines aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktą; 2020 m. kovo 4 d. Sprendimo Tulliallan Burlington / EUIPO,
C‑155/18 P–C‑158/18 P
,
EU:C:2020:151
,
punktą ir 2019 m. kovo 28 d. Sprendimo Robert Bosch / EUIPO (Simply Connected.),
T‑251/17 ir T‑252/17
,
EU:T:2019:202
,
punktą).
Šioje byloje neginčijama, kad ginčas susijęs su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra, grindžiama absoliučiu negaliojimo pagrindu. Taigi Apeliacinė taryba turėjo nagrinėti tik šalių nurodytus pagrindus ir argumentus, nepažeisdama galimybės atsižvelgti į žinomus faktus.
Vis dėlto negalima konstatuoti, kad Apeliacinė taryba peržengė savo nagrinėjimo ribas ir taip pažeidė Reglamento 2017/1001 95 straipsnio 1 dalį.
Iš tiesų svarbu pažymėti, kad Apeliacinė taryba tik išnagrinėjo, ar ieškovės aiškiai nurodytas absoliutus atsisakymo registruoti pagrindas gali lemti ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia.
[Praleista]
Be to, ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba nusprendė, kad prekių ženklas MONTANA buvo tinkamai įregistruotas ir taip patvirtino jo galiojimą.
Taigi Apeliacinė taryba, remdamasi šio sprendimo 40 punkte nurodyta jurisprudencija, savo iniciatyva nenagrinėjo reikšmingų faktų, dėl kurių ji būtų galėjusi taikyti kitus absoliučius atsisakymo registruoti pagrindus, galinčius paneigti ginčijamo prekių ženklo galiojimą.
Be to, ieškovė negali tvirtinti, kad Apeliacinė taryba, vertindama nagrinėjamą absoliutų pagrindą, savo iniciatyva išnagrinėjo tam tikrus „papildomus faktus“ (žr. 35 ir 36 punktus).
Pažymėtina, kad šio sprendimo 36 punkte nurodytos Apeliacinės tarybos išvados yra ieškovės pateiktų įrodymų, pagrindžiančių jos prašymą pripažinti registraciją negaliojančia, ir Anuliavimo skyriaus sprendimo motyvų vertinimo dalis. Jomis siekiama ateityje užginčyti faktus, įrodymus ir argumentus, kuriuos ieškovė nurodė prašyme pripažinti registraciją negaliojančia ir kuriuos Apeliacinė taryba laikė netiksliais arba nepakankamai įtikinamais, taip pat paneigti Anuliavimo skyriaus išvadas, padarytas patenkinus prašymą pripažinti registraciją negaliojančia.
[Praleista]
Iš to matyti, kad, remiantis šio sprendimo 42 punkte nurodyta jurisprudencija, Apeliacinės tarybos išvados atspindi tik naują visapusišką teisinių ir faktinių apeliacijos aplinkybių nagrinėjimą, kurį užbaigusi ji padarė kitokią išvadą, nei pageidavo ieškovė.
Vadinasi, pirmojo pagrindo antrasis argumentas, taigi ir visas pirmasis ieškinio pagrindas, turi būti atmesti.
[Praleista]

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Franz Schröder GmbH & Co. KG
padengia savo ir Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) patirtas bylinėjimosi išlaidas.

3.
RDS Design ApS
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Collins
Kreuschitz
De Baere
Paskelbtas 2021 m. birželio 2 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.