CELEX: 62020CJ0221
Predhodno odločanje
Obdavčenje
Direktiva 92/83/EGS
Trošarine
Pivo
Člen 4(2)
Možnost uporabe nižjih trošarinskih stopenj za pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne
Obravnava dveh ali več malih pivovarn kot ene same neodvisne male pivovarne
Obveznost prenosa

Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 4(2), drugi stavek, Direktive Sveta 92/83/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijače (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 206).
Ta predloga sta bila vložena v okviru postopkov, ki sta ju A Oy (C‑221/20) in B Oy (C‑223/20), družbi, ki opravljata pivovarsko dejavnost, sprožili zaradi zavrnitve, da bi bili za namen priznanja nižjih trošarin obravnavani kot ena neodvisna mala pivovarna.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 92/83
Člen 4(1) in (2) Direktive 92/83 določa:
„1.   Države članice lahko pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne, obdavčijo po nižjih trošarinskih stopnjah, ki se lahko razlikujejo glede na letno proizvodnjo navedenih pivovarn skladno z naslednjimi omejitvami:
–
po nižjih stopnjah se ne obdavči podjetij, ki letno proizvedejo več kot 200000 hl piva,
–
nižje stopnje, ki so lahko pod najnižjo, ne smejo pa biti več kot 50 % nižje od standardne nacionalne trošarinske stopnje.
2.   Za namen nižjih stopenj izraz ‚neodvisna mala pivovarna‘ pomeni pivovarno, ki je pravno in ekonomsko neodvisna od katere koli druge pivovarne, uporablja prostore, ki so fizično ločeni od prostorov katere koli druge pivovarne in nima licence. Kadar pa dve ali več malih pivovarn sodeluje in njihova skupna letna proizvodnja ne presega 200000 hl, se te pivovarne lahko obravnava kot eno neodvisno malo pivovarno.“
Direktiva 92/84
V sedmi uvodni izjavi Direktive Sveta 92/84/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju trošarinskih stopenj za alkohol in alkoholne pijače (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 213) je navedeno:
„ker se načini obdavčevanja piva v državah članicah razlikujejo in je dovoljeno te razlike ohraniti, tako, da se določi najnižja stopnja, izražena glede na vsebnost [specifično težo] pivine in glede na vsebnost alkohola v izdelku“.
Finsko pravo
Člen 9, prvi in tretji odstavek, alkoholi- ja alkoholijuomaverolaki (1471/1994) (zakon o davku na alkohol in alkoholne pijače (1471/1994)) v različici, ki je veljala do 31. decembra 2014, določa:
„Če davčni zavezanec zanesljivo dokaže, da je bilo pivo varjeno v podjetju, ki je pravno in gospodarsko neodvisno od drugih podjetij iz iste panoge in katerega količina piva, proizvedenega v koledarskem letu, ne presega 10.000.000 litrov, se davek na alkoholne pijače, s katerim je pivo obdavčeno, zniža:
(1)
za 50 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, ne presega 200.000 litrov;
(2)
za 30 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, presega 200.000 litrov in ne presega 3.000.000 litrov;
(3)
za 20 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, presega 3.000.000 litrov in ne presega 5.500.000 litrov;
(4)
za 10 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, presega 5.500.000 litrov in ne presega 10.000.000 litrov.
[…]
Če dve ali več podjetij iz prvega odstavka med seboj sodeluje pri proizvodnji ali na operativni ravni, se to ne obravnava, kot da pomeni, da med njimi obstaja pravna ali ekonomska odvisnost. Za sodelovanje pri proizvodnji ali na operativni ravni se šteje oskrba s surovinami in snovmi, potrebnimi za proizvodnjo piva, ter pakiranje, trženje in distribucija piva. Vendar je uporaba tega odstavka pogojena s tem, da skupna količina piva, ki ga podjetja proizvedejo v koledarskem letu, ne presega 10.000.000 litrov.“
Člen 9, prvi in tretji odstavek, zakona o davku na alkohol in alkoholne pijače v različici, ki velja od 1. januarja 2015, določa:
„Če davčni zavezanec zanesljivo dokaže, da je bilo pivo varjeno v pivovarni, ki je pravno in gospodarsko neodvisna od drugih pivovarn, ki je prostorsko ločena od drugih pivovarn, ki nima licence in katere količina piva, proizvedenega v koledarskem letu, ne presega 15.000.000 litrov, se davek na alkoholne pijače, s katerim je pivo obdavčeno, zniža:
(1)
za 50 %, če količina piva, proizvedenega v pivovarni v koledarskem letu, ne presega 500.000 litrov;
(2)
za 30 %, če količina piva, proizvedenega v pivovarni v koledarskem letu, presega 500.000 litrov in ne presega 3.000.000 litrov;
(3)
za 20 %, če količina piva, proizvedenega v pivovarni v koledarskem letu, presega 3.000.000 litrov in ne presega 5.500.000 litrov;
(4)
za 10 %, če količina piva, proizvedenega v pivovarni v koledarskem letu, presega 5.500.000 litrov in ne presega 10.000.000 litrov.
[…]
Če dve ali več pivovarn iz prvega odstavka med seboj sodeluje pri proizvodnji ali na operativni ravni, se to ne obravnava, kot da pomeni, da med njimi obstaja pravna ali ekonomska odvisnost. Za sodelovanje pri proizvodnji in na operativni ravni se šteje oskrba s surovinami in snovmi, potrebnimi za proizvodnjo piva, ter pakiranje, trženje in distribucija piva. Vendar je uporaba tega odstavka pogojena s tem, da skupna količina piva, ki ga pivovarne proizvedejo v koledarskem letu, ne presega 15.000.000 litrov.“
Spora o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Tulli (uprava za carine in trošarine, Finska) je v letih 2015 in 2016 izvedla nadzore pri družbah A in B, ki opravljata zlasti pivovarsko dejavnost, v zvezi z davkom na alkohol in alkoholne pijače, ki ga ti družbi dolgujeta za obdobji od 1. maja 2013 do 31. decembra 2015 (družba A) in od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2014 (družba B).
Družbi A in B sta v svojih obračunih v zvezi z davkom na alkohol in alkoholne pijače navedli obdavčljive dobave piva v kategoriji proizvodov, za katere se davek zniža za 50 %, uprava za carine in trošarine pa je menila, da ti družbi ne moreta biti upravičeni do tega znižanja, ker ju ni mogoče šteti za pivovarni, ki sta pravno in ekonomsko neodvisni v smislu člena 9 zakona o davku na alkohol in alkoholne pijače, zlasti ker sta bili obe delno v lasti tretje osebe, ki je bila hkrati njun poslovodja. Ta uprava je poleg tega v zvezi s skupno obdavčitvijo družb A in B opozorila, da se je finski zakonodajalec namerno odločil, da v tem členu 9 ne bo navedel možnosti, da bi bili dve ali več malih pivovarn obravnavanih kot ena sama pivovarna. Zato je navedena uprava z odločbama o odmeri davka, izdanima 9. decembra 2016, družbama A in B naložila doplačilo davka in globo.
Ker njunima upravnima pritožbama ni bilo ugodeno, sta družbi A in B pri Helsingin hallinto-oikeus (upravno sodišče v Helsinkih, Finska) vložili tožbi. To sodišče je z odločbama z dne 5. novembra 2018 ti tožbi zavrnilo, prvič, ker družbi A in B nista bili upravičeni do nižje davčne stopnje, določene v členu 9 zakona o davku na alkohol in alkoholne pijače, in drugič, kar zadeva skupno obdavčitev, ker Republika Finska ni prenesla člena 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83 in ker tega ni bila dolžna storiti.
Družbi A in B sta vložili vsaka svojo pritožbo pri Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče, Finska), to je pri predložitvenem sodišču.
To sodišče navaja, da ni enotnega odgovora na vprašanje, ali mora država članica, ki pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne v smislu člena 4 Direktive 92/83, obdavči z nižjimi trošarinskimi stopnjami, uporabiti tudi člen 4(2), drugi stavek, te direktive ali pa je uporaba zadnjenavedene določbe prepuščena diskrecijski pravici te države članice.
V teh okoliščinah je Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče, Finska) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji, ki sta v zadevah C‑221/20 in C‑223/20 enaki:
„1.
Ali je treba člen 4 Direktive [92/83] razlagati tako, da mora država članica, ki na podlagi te določbe za pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne, uporablja nižje trošarinske stopnje, uporabiti tudi pravilo o skupni obdavčitvi malih pivovarn iz člena 4(2), drugi stavek, te direktive, ali pa je uporaba zadnjenavedene določbe prepuščena diskrecijski presoji zadevne države članice?
2.
Ali ima člen 4(2), drugi stavek, Direktive [92/83] neposredni učinek?“
Postopek pred Sodiščem
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 14. julija 2020 odločil, da se zadevi C‑221/20 in C‑223/20 združita za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83 razlagati tako, da ga mora država članica – ki za pivo, proizvedeno v malih neodvisnih pivovarnah, v skladu s členom 4(1) in (2), prvi stavek, te direktive določa nižje trošarinske stopnje – obvezno izvajati.
Najprej je treba poudariti, da sta tožeči stranki v postopkih v glavni stvari, ne da bi formalno izpodbijali dopustnost teh predlogov za sprejetje predhodne odločbe, v svojih stališčih v bistvu navedli, da v nasprotju z ugotovitvami iz odločb o odmeri davka z dne 9. decembra 2016, navedenih v točki 8 te sodbe, iz zakonodajnih dokumentov, na podlagi katerih so bile sprejete določbe, povzete v točkah 5 in 6 te sodbe, ne izhaja, da člen 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83 ni bil prenesen v finsko pravo. Evropska komisija se je v svojem pisnem stališču prav tako spraševala, ali te določbe glede na svoje besedilo lahko pomenijo prenos tega člena 4(2), drugi stavek.
Vendar je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso naloga Sodišča ni podati razlago nacionalne zakonodaje, ker je namreč taka razlaga v izključni pristojnosti nacionalnih sodišč (glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2018, Grupo Norte Facility,
C‑574/16
,
EU:C:2018:390
, točka
in navedena sodna praksa).
Sodišče tako ni pristojno, da bi se izreklo o vprašanju, ali določbe člena 9, tretji odstavek, zakona o davku na alkohol in alkoholne pijače v različici, ki se je uporabljala pred 1. januarjem 2015, in v različici, ki se uporablja od tega datuma, pomenijo prenos člena 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83.
Vendar mora na vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti ob izhajanju iz premise, ki jo je zadnjenavedeno postavilo, in sicer da člen 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83 ni bil prenesen v finsko pravo.
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi okvir in splošno sistematiko ureditve, v katero je ta določba umeščena, ter cilje, ki se želijo z njo doseči (sodba z dne 30. januarja 2020, Tim,
C‑395/18
,
EU:C:2020:58
, točka
in navedena sodna praksa).
V skladu s členom 4(1) Direktive 92/83 lahko države članice po nižjih trošarinskih stopnjah obdavčijo pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne, ki letno ne proizvedejo več kot 200.000 hektolitrov piva, pri čemer te nižje stopnje ne smejo biti več kot 50 % nižje od standardne nacionalne trošarinske stopnje.
V prvem stavku člena 4(2) te direktive je določeno, da je neodvisna mala pivovarna pivovarna, ki je pravno in ekonomsko neodvisna od katere koli druge pivovarne, uporablja prostore, ki so fizično ločeni od prostorov katere koli druge pivovarne, in nima licence, v drugem stavku pa je dodano, da „[k]adar pa dve ali več malih pivovarn sodeluje in njihova skupna letna proizvodnja ne presega 200000 hl, se te pivovarne lahko obravnava kot eno neodvisno malo pivovarno“.
Iz besedila člena 4(2) Direktive 92/83, natančneje iz členka „pa“ v drugem stavku tega odstavka, s katerim je uvedena omilitev opredelitve iz prvega stavka tega odstavka, izhaja, da je dve ali več malih pivovarn, ki sodelujejo, ne glede na besedilo tega prvega stavka mogoče obravnavati kot eno samo neodvisno malo pivovarno v smislu te določbe, ne glede na obstoj razmerja pravne ali ekonomske odvisnosti med njimi, če te male pivovarne v resnici ne tvorijo gospodarske skupine, katere proizvodnja presega meje, določene v členu 4 navedene direktive. Namen merila neodvisnosti je namreč zagotoviti, da nižja trošarinska stopnja resnično koristi pivovarnam, ki so prikrajšane zaradi velikosti, in ne tistim, ki pripadajo skupini (sodba z dne 2. aprila 2009, Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je Sodišče opozorilo, da se Direktiva 92/83 želi izogniti temu, da bi bila korist od uporabe nižjih trošarin odobrena pivovarnam, katerih velikost in zmogljivost proizvodnje bi lahko bili vir izkrivljanja na notranjem trgu (sodba z dne 2. aprila 2009, Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
, točka
). Tak cilj pa nikakor ni kršen z uporabo nižjih trošarinskih stopenj za pivo, ki ga varita dve ali več malih pivovarn, katerih skupna proizvodnja ne presega omejitev, določenih v členu 4 te direktive.
Vendar iz zgornjih ugotovitev ni mogoče sklepati, da mora država članica, ki za pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne v smislu člena 4(2), prvi stavek, Direktive 92/83, uporablja nižje trošarinske stopnje, člen 4(2), drugi stavek, te direktive obvezno izvajati.
Iz besedila člena 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83, natančneje iz izraza „se […] lahko obravnava“, ki ga ta člen vsebuje, je namreč razvidno, da je zakonodajalec Unije uvedel možnost, in ne obveznost, da država članica dve ali več malih pivovarn, ki sodelujejo in katerih skupna letna proizvodnja ne presega 200.000 hektolitrov, obravnava kot eno neodvisno malo pivovarno, tudi če bi ta država članica uporabila možnost iz člena 4(1) te direktive, da določi nižje trošarinske stopnje za pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne, ki letno ne proizvedejo več kot 200.000 hektolitrov.
To jezikovno razlago člena 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83 potrjuje sistematika tega člena 4 kot celote. Medtem ko odstavek 1 navedenega člena določa možnost, da države članice za pivo, ki ga proizvajajo neodvisne male pivovarne, kakor so opredeljene v prvem stavku odstavka 2 istega člena, uporabijo nižje trošarinske stopnje, namreč drugi stavek tega odstavka 2 vsebuje omilitev navedenega odstavka 1, saj določa, da imajo države članice tudi možnost, da dve ali več malih pivovarn, ki sodelujejo, obravnavajo kot eno samo neodvisno malo pivovarno, če njihova skupna letna proizvodnja ne presega 200.000 hektolitrov, in to kljub okoliščini, da niso zajete s pojmom „neodvisna mala pivovarna“ iz tega prvega stavka.
V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da člen 4 Direktive 92/83, ki določa, da se za pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne, pod nekaterimi pogoji uporablja nižja trošarinska stopnja, pomeni odstopanje od uporabe standardne trošarinske stopnje za pivo, tako da je treba pogoje za uporabo navedene nižje trošarinske stopnje razlagati ozko (sodba z dne 4. junija 2015, Brasserie Bouquet,
C‑285/14
,
EU:C:2015:353
, točka
).
V skladu s tako zahtevo pa se področje uporabe člena 4 te direktive ne sme obvezno razširiti na primere, ki so z njim zajeti le, če so države članice uporabile možnost, ki jo imajo na podlagi tega člena.
Razlaga iz točke 25 te sodbe je poleg tega v skladu s sobesedilom, v katero je umeščen člen 4 Direktive 92/83. V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da je treba upoštevati Direktivo 92/84 o uvedbi najnižje trošarinske stopnje za pivo, katere struktura je določena s prvo od teh direktiv (glej v tem smislu sodbo z dne 17. maja 2018, Kompania Piwowarska,
C‑30/17
,
EU:C:2018:325
, točka
). V sedmi uvodni izjavi Direktive 92/84 pa je navedeno, da se načini obdavčevanja piva v državah članicah razlikujejo in da je dovoljeno te razlike ohraniti.
Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 4(2), drugi stavek, Direktive 92/83 razlagati tako, da država članica, ki uporabi možnost iz člena 4(1) te direktive o uporabi nižjih trošarinskih stopenj za pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne, dveh ali več malih pivovarn, ki sodelujejo in katerih skupna letna proizvodnja ne presega 200.000 hektolitrov, ni dolžna obravnavati kot eno samo neodvisno malo pivovarno.
Drugo vprašanje
Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo vprašanje za predhodno odločanje ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

Člen 4(2), drugi stavek, Direktive Sveta 92/83/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijače je treba razlagati tako, da država članica, ki uporabi možnost iz člena 4(1) te direktive o uporabi nižjih trošarinskih stopenj za pivo, ki ga varijo neodvisne male pivovarne, dveh ali več malih pivovarn, ki sodelujejo in katerih skupna letna proizvodnja ne presega 200.000 hektolitrov, ni dolžna obravnavati kot eno samo neodvisno malo pivovarno.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: finščina.