CELEX: 62020TJ0327
Yhteisömalli
Mitättömyysmenettely
Suihkun lattiakaivoa esittävä rekisteröity yhteisömalli
Aikaisempi malli, joka on esitetty mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen esittämisen jälkeen
Asetuksen (EY) N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohta
Valituslautakunnan harkintavalta
Soveltamisala
Asetuksen (EY) N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohta
Suullinen käsittely ja asian selvittämistoimet
Asetuksen N:o 6/2002 64 ja 65 artikla
Mitättömyysperuste
Yksilöllinen luonne
Asetuksen N:o 6/2002 6 artikla ja 25 artiklan 1 kohdan b alakohta
Aikaisemman mallin yksilöiminen
Mallin, jonka aiemmuuteen on vedottu, kompaktius
Riidanalaisen mallin ominaisuuksien määrittäminen
Kokonaisvertailu

Asian tausta
Väliintulija Easy Sanitary Solutions BV teki 28.11.2003 yhteisömallia koskevan rekisteröintihakemuksen Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) yhteisömallista 12.12.2001 annetun asetuksen (EY) N:o 6/2002 (
EYVL 2002, L 3, s. 1
) nojalla.
Yhteisömalli, jonka rekisteröintiä on haettu ja joka on riitautettu esillä olevassa asiassa, esitetään seuraavissa kuvissa:
25.1
25.2
25.3
Tuotteet, joihin riidanalainen malli aiotaan sisällyttää, kuuluvat 8.10.1968 allekirjoitetun teollisuusmallien kansainvälisen luokituksen perustamista koskevan Locarnon sopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, mukaiseen luokkaan 23‑02, ja ne vastaavat seuraavaa kuvausta: ”Suihkun lattiakaivot” (shower drains).
Riidanalainen malli rekisteröitiin 9.3.2004 yhteisömalliksi numerolla 107834‑0025, ja se julkaistiin samana päivänä Yhteisön mallilehdessä nro 19/2004. Se on uusittu useaan otteeseen, muun muassa 16.6.2018.
Kantajan Group Nivelles NV:n oikeudellinen edeltäjä I-Drain BVBA teki 3.9.2009 SMHV:lle asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan nojalla riitautettua mallia koskevan hakemuksen mitättömäksi julistamisesta.
Mitättömyysvaatimuksen tueksi vedottiin asetuksen N:o 6/2005 25 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä saman asetuksen 4–9 artiklan kanssa, mainittuihin perusteisiin.
I-Drain liitti mitättömyysvaatimukseensa jäljennöksen kansainvälisestä rekisteröinnistä DM/059828 (jäljempänä rekisteröinti DM/059828 tai malli DM/059828), jonka väliintulija oli jättänyt ja rekisteröinyt 2.4.2002 ja joka julkaistiin 30.6.2002 seuraavasti:
I-Drain toimitti 2.4.2010 vastauksessaan väliintulijan huomautuksiin ja sen jälkeen, kun se oli jättänyt mitättömyysvaatimuksensa, uusia asiakirjoja, jotka koskivat muita malleja, erityisesti otteita kahdesta Blücherin tuoteluettelosta vuosilta 1998 ja 2000, joissa kummassakin oli sivulla 33 seuraava kuva, jonka keskellä oli peitelaatta (jäljempänä Blücher-luettelon peitelaatta):
Kantajalle siirtyivät I-Drainin, joka lakkasi olemasta oikeushenkilönä, oikeudet ja velvollisuudet sulautumisen johdosta 30.8.2010.
Mitättömyysosasto hyväksyi mitättömyysvaatimuksen 23.9.2010 tekemällään päätöksellä ja julisti riidanalaisen mallin mitättömäksi asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla, koska se ei ollut asetuksen 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla uusi Blücher-luetteloiden peitelaattaa koskevilta osin.
Väliintulija valitti 15.10.2010 EUIPO:ssa mitättömyysosaston päätöksestä asetuksen N:o 6/2002 55–60 artiklan nojalla.
EUIPO:n kolmas valituslautakunta hyväksyi valituksen 4.10.2012 tekemällään päätöksellä (jäljempänä ensimmäinen päätös) ja kumosi mitättömyysosaston päätöksen siltä osin kuin se perustui asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohtaan luettuna yhdessä saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan kanssa, eli siltä osin kuin valituslautakunta oli todennut, että riidanalainen malli ei ollut uusi. Se palautti asian mitättömyysosastolle mitättömyysvaatimuksen uudelleen tutkimista varten siltä osin kuin se perustui kyseisen asetuksen 25 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, luettuna yhdessä asetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan kanssa, eli riidanalaisen mallin yksilöllisen luonteen puuttumisen perusteella.
Kantaja nosti 7.1.2013 unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen ensimmäisestä päätöksestä asetuksen N:o 6/2002 61 artiklan nojalla.
Asiassa Easy Sanitary Solutions (Suihkun lattiakaivo), Group Nivelles v. SMHV, 13.5.2015 antamallaan tuomiolla (
T‑15/13
,
EU:T:2015:281
; jäljempänä unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäinen tuomio) unionin yleinen tuomioistuin kumosi ensimmäisen päätöksen ja hylkäsi valituksen muilta osin. Kuten EUIPO siihen asti, unionin yleinen tuomioistuin otti huomioon aikaisempana mallina (sen osana) Blücher-luetteloiden peitelaatan, mutta ei mallia DM/059828.
Väliintulija ja EUIPO jättivät 11.7. ja 24.7.2015 unionin tuomioistuimeen valitukset unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisestä päätöksestä.
Unionin tuomioistuin hylkäsi valitukset asiassa Easy Sanitary Solutions ja EUIPO v. Group Nivelles 21.9.2017 antamallaan tuomiolla (
C‑361/15 P ja C‑405/15 P
,
EU:C:2017:720
; jäljempänä muutoksenhaun johdosta annettu tuomio), mutta totesi kuitenkin kyseisen tuomion 72 ja 134 kohdassa kaksi unionin yleisen tuomioistuimen tekemää oikeudellista virhettä. Ensinnäkin unionin tuomioistuin katsoi, että unionin yleinen tuomioistuin teki ensimmäisen tuomionsa 77–79 ja 84 kohdassa oikeudellisen virheen, kun se vaati EUIPO:ta yhdistämään mitättömyysvaatimukseen liitettyjen Blücher-luetteloiden eri otteissa olevien yhden tai useamman aikaisemman mallin eri osia riidanalaisen mallin uutuuden arvioimiseksi, vaikka mitättömyysvaatimuksen tekijä ei ollut esittänyt kokonaisuudessaan sitä mallia, jonka aiemmuuteen se oli vedonnut. Toiseksi unionin tuomioistuin katsoi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ensimmäisen tuomionsa 132 kohdassa, kun se edellytti riidanalaisen mallin yksilöllisen luonteen arvioinnin yhteydessä, että tämän mallin asiantuntevan käyttäjän on tunnettava tuote, johon aikaisempi malli sisältyi tai johon sitä sovellettiin. Koska valitukset kuitenkin hylättiin, unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisen tuomion tuomiolauselmalla tekemä ensimmäisen päätöksen kumoaminen sai lainvoiman, ja asia palautettiin EUIPO:n käsiteltäväksi.
EUIPO:ssa käydyn menettelyn asianosaisille ilmoitettiin 19.12.2017, että valitus mitättömyysosaston päätöksestä oli siirretty kolmanteen valituslautakuntaan, joka ratkaisi asian uudessa kokoonpanossa numerolla R 2664/2017‑3.
Valituslautakunnan esittelijä lähetti 24.7.2018 EUIPO:ssa käydyn menettelyn asianosaisille tiedonannon, jossa hän ilmoitti, että valituslautakunnalle esitetty aikaisempi malli oli malli DM/059828, joka oli ainoa mitättömyysvaatimuksessa mainittu malli, eikä Blücher-luetteloiden peitelaatta. Esittelijä oli nimittäin tutkiessaan asiakirja-aineistoa uudelleen sen jälkeen, kun unionin tuomioistuin oli siirtänyt asian, todennut, että aiemmissa oikeusasteissa tutkittua aikaisempaa mallia ei ollut sisällytetty mitättömyysvaatimukseen, eikä kyseisessä vaatimuksessa ollut mainittu mitään muuta mallia. Osapuolille annettiin kaksi kuukautta aikaa esittää huomautuksensa.
Kantaja esitti huomautuksensa 21.9.2018.
EUIPO:n kolmas valituslautakunta hyväksyi 17.3.2020 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) väliintulijan valituksen, kumosi mitättömyysosaston päätöksen ja hylkäsi mitättömyysvaatimuksen. Se totesi ensinnäkin, että kantaja oli mitättömyysvaatimuksessa ilmoittanut aikaisemmaksi malliksi ainoastaan mallin DM/059828 ja että muihin malleihin, kuten Blücher-luetteloissa oleviin malleihin, oli vedottu jälkikäteen täydentävissä huomautuksissa. Se muistutti kuitenkin, että asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan mukaan kantaja ei voi laajentaa menettelyn kohdetta perustamalla hakemuksensa uusiin aikaisempiin malleihin.
Riidanalaisen mallin ja sen näkyvien piirteiden osalta valituslautakunta katsoi, että se oli rekisteröity suihkun lattiakaivoja varten, jotka koostuivat vesilukosta, säiliöstä ja peitelaatasta sekä riidanalaisen mallin esittämän tuotteen osalta myös molemmilla puolilla olevista sivuttaisista urista ja terävistä ulkoreunoista, kun taas peitelaatan pinta oli koristeltu kauttaaltaan pisteillä. Valituslautakunta muistutti, että unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisen tuomion 49 kohdan mukaan riidanalaisen mallin kohteena olevan ”suihkun [lattiakaivon] (shower drain)” asentamisen jälkeen eli sen suihkun lattiaan kiinnittämisen jälkeen näkyvissä ei ollut pelkästään laatan yläpinta, vaan myös kaksi sivuttaista uraa sekä lattiakaivon yläreuna.
Aikaisemman mallin osalta valituslautakunta katsoi, että sen oli tutkittava esitetyt todisteet perusteellisesti sen selvittämiseksi, mistä se tarkalleen ottaen muodostui, koska muutoksenhaun johdosta annetun tuomion ja unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisen tuomion mukaan se ei voinut olla Blücher-luetteloiden sivulla 33 olevan kuvan, joka ei esittänyt täydellistä nesteenpoistolaitetta, keskellä oleva peitelaatta. Huomautettuaan, että mitättömyysvaatimuksessa määriteltiin oikeudenkäynnin kohde, joka ilmeni yhtäältä riidanalaisesta mallista ja toisaalta sellaisista aikaisemmista malleista, joihin oli vedottu, valituslautakunta katsoi, että tässä tapauksessa kantaja oli perustanut mitättömyysvaatimuksensa malliin DM/059828 (joka on toistettu edellä 7 kohdassa).
Valituslautakunta katsoi riidanalaisen mallin teknisen käyttötarkoituksen osalta, että mikään sen piirteistä ei määräytynyt yksinomaan sen teknisen käyttötarkoituksen perusteella, eikä sitä pitäisi sen vuoksi jättää suojan ulkopuolelle tai antaa sille olennaisesti vähäisempää merkitystä sen kokonaisvertailuun kohdistuvan vaikutuksen osalta. Se totesi myös, että tämän alan muotoilussa esteettinen komponentti on tärkeä.
Riidanalaisen mallin yksilöllisen luonteen osalta valituslautakunta katsoi ensinnäkin, että asiantunteva käyttäjä oli henkilö, joka tunsi tavanomaisessa liiketoiminnassa saatavilla olevien vesikourujen perusominaisuudet ja ‑kokoonpanot ja joka kuului sekä ammattimaiseen yleisöön (joka koostui esimerkiksi vesikouruja kolmansille osapuolille myyvistä vähittäismyyjistä että ammattimaisista käyttäjistä, putkimiehistä, jotka asensivat ne, tai sisustusarkkitehdeistä, jotka etsivät ja valitsivat kourut asiakkailleen ottaen huomioon niiden esteettisen ulkonäön), että ei-ammattimaiseen yleisöön, johon kuuluivat siis loppukäyttäjät, jotka valitsivat ja ostivat ne itse asennettaviksi ja käytettäviksi riippumatta alasta tai ympäristöstä. Toiseksi valituslautakunta katsoi, että suunnittelijan vapaus oli suhteellisen suuri, koska – vaikka asiantunteva käyttäjä sellaisenaan tietäisikin, että vesikourut oli vedenpoistotehtävänsä täyttämiseksi varustettava sivu- ja päätyseinillä varustetulla säiliöllä, viemäriin liitetyllä vesilukolla ja ritilöillä tai ritilällä eli tiiviillä laatalla, jossa on rakoja tai aukkoja, joiden läpi vesi virtaa – näiden ominaisuuksien muoto, materiaali, koko ja mittasuhteet saattoivat vaihdella, sillä ainoat erityisvaatimukset koskivat veden poistumisen varmistamista. Kolmanneksi määritettyään erikseen riidanalaisen mallin ja aiemmin tunnetuiksi tulleiden mallien ominaispiirteet ja vertailtuaan sitten niiden kokonaisvaikutelmia (ks. jäljempänä 117–127 kohta) valituslautakunta totesi, että riidanalainen malli oli luonteeltaan yksilöllinen ja että sitä suuremmalla syyllä ei voitu katsoa, että siltä puuttui uutuus, ja että se oli siten pätevä.
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
antaa uuden päätöksen ja julistaa – perusteluja oikaisemalla – riidanalaisen mallin mitättömäksi
–
velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Väliintulija vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää ensimmäisen, toisen, neljännen, viidennen ja kuudennen kanneperusteen tueksi esitetyt väitteet
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kuuteen kanneperusteeseen, jotka koskevat pääasiassa valituslautakunnan arviointivirheitä ensiksi riidanalaisen päätöksen 24 kohdassa (ja esittelijän 24.7.2018 päivätyn tiedonannon toisen sivun kahdessa ensimmäisessä kohdassa, johon kyseisessä kohdassa viitataan), toiseksi saman päätöksen 26 kohdassa, kolmanneksi kyseisen päätöksen 38 ja 39 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen päätöksen 58 ja 62–65 kohdan kanssa, neljänneksi riidanalaisen päätöksen 98–110 ja 112 kohdassa, viidenneksi kyseisen päätöksen 111 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen päätöksen 29 ja 30 kohdan kanssa, ja kuudenneksi kyseisen päätöksen 114–117 kohdassa.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että on aiheellista tutkia ensinnäkin kolmas ja ensimmäinen kanneperuste, jotka koskevat aikaisemman mallin yksilöimistä, toiseksi toinen kanneperuste, joka koskee riidanalaisen mallin ominaisuuksien määrittämistä, ja lopuksi neljäs, viides ja kuudes kanneperuste, jotka koskevat kyseessä olevien mallien vertailua ja riidanalaisen mallin yksilöllisen luonteen arviointia.
Ensimmäinen ja kolmas kanneperuste, jotka koskevat aikaisemman mallin yksilöintiä
Kolmas kanneperuste
Kolmannessa kanneperusteessaan kantaja väittää, että valituslautakunta teki virheen ja rikkoi asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohtaa riidanalaisen päätöksen 38 ja 39 kohdassa, luettuna yhdessä saman päätöksen 58 ja 62–65 kohdan kanssa, kun se katsoi, että ainoastaan mitättömyysosastossa esitetyn mitättömyysvaatimuksen yhteydessä esitetyt todisteet, tässä tapauksessa kantajan oikeudellisen edeltäjän 3.9.2009 esittämä vaatimus, voitiin ottaa huomioon mitättömyyttä arvioitaessa. Se katsoo oikeudellisesti, että EUIPO:lla on tällainen toimivalta arvioitaessa mitättömyysmenettelyssä esitettyjä tosiseikkoja ja todisteita, jos ja siltä osin kuin EUIPO:ta pyydetään tekemään päätös kyseisessä menettelyssä. Kantajan mukaan tähän toimivaltaan ei kuitenkaan voida vedota sellaisten tosiseikkojen ja todisteiden osalta, jotka on esitetty sellaisessa menettelyssä, jossa EUIPO on jo tehnyt päätöksen ja josta on jo tehty lopullinen ja aikaisempi päätös.
Kantajan mukaan menettelyt – nimittäin menettely EUIPO:n mitättömyysosastossa, joka johti mitättömyysosaston 23.9.2010 tekemään päätökseen, ja menettely EUIPO:n valituslautakunnassa, joka johti 4.10.2012 tehtyyn ensimmäiseen päätökseen – ovat nyt esillä olevassa asiassa jo johtaneet lopulliseen ja aikaisempaan päätökseen. Sen mukaan molemmissa menettelyissä päädyttiin siihen, että kaikki tosiseikat ja todisteet voitiin ottaa huomioon. Unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa myöhemmin käydyissä menettelyissä ei ole otettu esille tai kyseenalaistettu viran puolesta tai muutoinkaan niiden tosiseikkojen ja todisteiden hyväksyttävyyttä, jotka asianosaiset olivat esittäneet aikaisemmissa menettelyissä mitättömyysosastossa ja valituslautakunnassa. Erityisesti myös johtopäätös, jonka esittelijä 24.7.2018 päivätyssä tiedonannossaan katsoo voivansa tehdä muutoksenhaun johdosta annetusta tuomiosta ja jonka mukaan Blücher-luetteloiden sivulla 33 olevaa valokuvaa on mahdotonta esittää, on virheellinen. Väliintulija ja EUIPO eivät ole koskaan kiistäneet näitä mitättömyysosaston ja valituslautakunnan tältä osin tekemiä päätelmiä unionin yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa.
Kantaja väittää näin ollen, että valituslautakunta on palannut aikaisempiin lopullisiin päätöksiin, kun se on tehnyt tämän toteamuksen riidanalaisen päätöksen merkityksellisissä kohdissa. Tämä olisi vastoin Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistettuja hyvän hallinnon ja riitojenratkaisun yleisiä periaatteita sekä oikeusvarmuuden, luottamuksensuojan ja huolellisuuden periaatteita. Se päättelee, että valituslautakunta ei voinut käyttää asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdassa annettua toimivaltaa taannehtivasti.
EUIPO kiistää kantajan väitteet.
Väliintulija jättää kantajan tässä kanneperusteessa esittämän oikeudellisen väitteen unionin yleisen tuomioistuimen harkintaan.
Riidanalaisen päätöksen 38 ja 39 kohdassa valituslautakunta katsoi, että koska unionin tuomioistuin oli muutoksenhaun johdosta annetussa tuomiossa todennut, että se oli ottanut ensimmäisessä päätöksessä huomioon sopimattoman aikaisemman mallin, oli asianmukaista tutkia muita aikaisempia malleja, joihin kantaja vetosi. Mitättömyysvaatimuksessa jälkimmäinen oli nimennyt ainoastaan mallin DM/059828 aikaisemmaksi malliksi. Kantajan oikeudellinen edeltäjä vetosi sittemmin muihin malleihin lisähuomautuksissaan. Tältä osin valituslautakunta lisäsi, että on otettava huomioon, että asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan mukaan kantaja ei voi laajentaa menettelyn kohdetta perustamalla hakemuksensa uusiin aikaisempiin malleihin, koska tällainen lähestymistapa pitkittäisi menettelyä ja muuttaisi menettelyn kohdetta. Uusiin aikaisempiin malleihin, jotka kantajan oikeudellinen edeltäjä oli esittänyt myöhemmissä huomautuksissaan, eli Blücher-luetteloissa oleviin malleihin ei kuitenkaan vedottu mitättömyysvaatimuksessa aikaisempina malleina.
Valituslautakunta muistutti riidanalaisen päätöksen 58 kohdassa, että kuten se oli jo useissa aikaisemmissa päätöksissään todennut, mitättömyysvaatimuksessa määriteltiin oikeudenkäynnin kohde, joka ilmeni yhtäältä riidanalaisesta mallista ja toisaalta sellaisista aikaisemmista malleista, joihin oli vedottu, ja että tästä syystä oikeudenkäynnissä ei enää voitu esittää muita aikaisempia malleja, jotka voisivat muodostaa esteen riidanalaisen mallin uutuudelle tai yksilölliselle luonteelle sen jälkeen, kun hakemus oli tehty.
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 62 kohdassa, että Blücher-luetteloiden sivulla 33 olevan kuvan keskellä oleva peitelaatta, jonka kantajan oikeudellinen edeltäjä oli nimennyt aikaisemmaksi malliksi tai yhdeksi aikaisemmista malleista, joiden väitettiin osoittavan, että riidanalaiselta mallilta puuttui uutuus ja yksilöllisyys, oli esitetty ainoastaan vastauksena väliintulijan huomautuksiin. Se täsmensi, että se, että aiemmat oikeusasteet katsoivat, että mainittu laatta oli hyväksyttävä aikaisempi malli, oli vastoin edellä mainittuja periaatteita, joiden mukaan mitättömyysmenettelyn kohde määriteltiin hakemuksessa, ja että muita aikaisempia malleja ei ollut sallittua esittää tässä menettelyssä mitättömyysvaatimuksen esittämisen jälkeen.
Riidanalaisen päätöksen 63 kohdassa valituslautakunta totesi täydellisyyden vuoksi, että sellaisten täydentävien tosiseikkojen, todisteiden ja asiakirjojen, jotka liittyvät aikaisempiin malleihin tai oikeuksiin, joihin on jo viitattu mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa, tutkittavaksi ottaminen kuului asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan nojalla mitättömyysosaston harkintavaltaan. Tämän säännöksen nojalla mitättömäksi julistamista hakeva henkilö ei kuitenkaan voinut laajentaa menettelyn kohdetta perustamalla hakemus uusiin aikaisempiin malleihin, koska tällainen lähestymistapa olisi pitkittänyt menettelyä ja muuttanut menettelyn tarkoitusta. Koska muun muassa liitteissä 3 a ja 3 b eli Blücher-luetteloissa tarkoitettuja malleja ei ollut mainittu mitättömyysvaatimuksessa, ei mitättömyysosastolla eikä valituslautakunnalla näin ollen ollut tältä osin harkintavaltaa. Näin ollen näissä asiakirjoissa esitettyjä malleja ei voida pitää hyväksyttävinä aikaisempina malleina tässä mitättömyysmenettelyssä. Saman päätöksen 64 kohdassa valituslautakunta katsoi, että samoista syistä kantajan vastauksena esittelijän tiedonantoon esittämissä huomautuksissaan mainitsemat asiakirjat ja valokuvat, jotka koskivat muita kuin malliin DM/059828 sisältyviä malleja, eivät voineet olla hyväksyttäviä aikaisempia malleja.
Valituslautakunta totesi näin ollen riidanalaisen päätöksen 65 kohdassa, että esittelijän tiedonannon mukaisesti ainoa aikaisempi malli käsiteltävässä asiassa oli malli DM/059828.
Kantaja katsoo kolmannessa kanneperusteessaan lähinnä, että valituslautakunta teki virheen ja rikkoi asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohtaa, kun se perusti päätöksensä pelkästään mitättömyysvaatimuksessa esitettyihin aikaisempiin malleihin ottamatta huomioon todisteita, kuten Blücher-luetteloita, jotka on toimitettu tämän mitättömyysvaatimuksen esittämisen jälkeen ja joihin valituslautakunta tukeutui yksinomaan ensimmäisessä päätöksessään, josta on tullut lopullinen.
Tältä osin on heti aluksi todettava, että kysymystä riidanalaiseen malliin verrattavien aikaisempien mallien yksilöimisestä ei ole koskaan lopullisesti ratkaistu EUIPO:ssa, unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa käydyissä aiemmissa menettelyissä.
Yhtäältä valituslautakunnan ensimmäinen päätös, jossa ei nimenomaisesti lausuttu kantajan esittämien asiakirjojen hyväksyttävyydestä sen jälkeen, kun mitättömyysvaatimus oli jätetty, kumottiin unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisellä tuomiolla, jonka tuomiolauselma on saanut lainvoiman (ks. edellä 14 ja 16 kohta). Kumoamistuomion vaikutukset ovat taannehtivia, ja kumoamistuomion seurauksena kumottu toimi siis poistetaan taannehtivasti oikeusjärjestyksestä (ks. tuomio 27.6.2013, Beifa Group v. SMHV – Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Kirjoitusvälineet),
T‑608/11
, ei julkaistu,
EU:T:2013:334
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 23.9.2020, CEDC International v. EUIPO – Underberg (Pullossa olevan ruohonkorren muoto),
T‑796/16
, ei julkaistu,
EU:T:2020:439
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen ensimmäinen päätös on kadonnut Euroopan unionin oikeusjärjestyksestä, eikä siitä ole tullut mitenkään lopullinen.
Unionin yleinen tuomioistuin ei ensimmäisessä tuomiossaan toisaalta myöskään (ks. edellä 14 kohta) lausunut asiakirjojen hyväksyttävyydestä, saati siitä, mitä aikaisempia malleja oli tarkoitus verrata riidanalaiseen malliin. Asianosaiset ja edes unionin yleinen tuomioistuin eivät nimittäin ole ottaneet tätä seikkaa esiin viran puolesta. Muutoksenhaun johdosta annettu tuomio (ks. edellä 16 kohta) rajoittui valituksissa esiin tuotuihin oikeudellisiin kysymyksiin. Näin ollen kysymystä aikaisempien mallien, johon mitättömyysvaatimus perustui, yksilöimisestä ja kysymystä myöhemmin esitettyjen asiakirjojen merkityksellisyydestä määritettäessä aikaisempia malleja ei ole esitetty eikä ratkaistu unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisessä tuomiossa eikä muutoksenhaun johdosta annetussa tuomiossa.
Tämän jälkeen on todettava, että nyt käsiteltävä kanneperuste perustuu olettamaan, jonka mukaan asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohtaa voidaan soveltaa nyt käsiteltävän asian kaltaisissa olosuhteissa. Sen vuoksi on tutkittava, voidaanko kyseistä säännöstä soveltaa nyt esillä olevassa asiassa ainakin aikaisemman mallin yksilöimistä koskevaan kysymykseen, ottaen huomioon erityisesti yhteisömallista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 täytäntöönpanosta 21 päivänä lokakuuta 2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2245/2002 (
EYVL 2002, L 341, s. 28
) 28 artiklan 1 kohdan b, v ja vi alakohta.
Tältä osin on muistettava, että asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan mukaan EUIPO ei voi ottaa huomioon tosiseikkoja, joihin osapuolet eivät ole vedonneet, eikä todisteita, joita ei ole esitetty määräajassa. Tämä säännös antaa siis harkintavaltaa sekä EUIPO:n mitättömyysosastolle että valituslautakunnalle.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan sanamuodosta seuraa, että pääsäännön mukaan ja ellei erikseen ole toisin säädetty, asian osapuolet voivat esittää tosiseikkoja ja todisteita niiden määräaikojen päättymisen jälkeen, jotka niiden esittämiselle on asetettu asetuksen N:o 6/2002 säännöksillä, eikä EUIPO:ta ole millään tavoin kielletty ottamasta huomioon tosiseikkoja tai todisteita, joihin on vedottu tai jotka on esitetty tällä tavalla liian myöhään. Mainitussa säännöksessä todetaan, että EUIPO ”voi” tällaisessa tapauksessa päättää olla ottamatta huomioon tällaisia todisteita, ja annetaan näin EUIPO:lle laaja harkintavalta päättää perustellen tältä osin päätöksensä, onko ne otettava huomioon vai ei (ks. tuomio 5.7.2017, Gamet v. EUIPO – Metal-Bud II Robert Gubała (Ovenkahva),
T‑306/16
, ei julkaistu,
EU:T:2017:466
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Mitä tulee EUIPO:n harkintavallan käyttämiseen myöhässä esitettyjen todisteiden huomioon ottamiseksi, EUIPO:n harkintavalta on todennäköisesti perusteltu erityisesti silloin, kun sen on tehtävä päätös mitättömyysmenettelyssä ja kun se katsoo, että yhtäältä liian myöhään esitetyillä seikoilla on ensi arviolta mahdollisesti todellista merkitystä sen käsiteltävänä olevasta mitättömyysvaatimuksesta annettavan ratkaisun kannalta ja että toisaalta menettelyvaihe, jossa tällainen liian myöhäinen esittäminen tapahtuu, ja tähän liittyvät olosuhteet eivät ole esteenä niiden huomioon ottamiselle. Tästä seuraa, että unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, onko valituslautakunta käyttänyt tehokkaasti laajaa harkintavaltaansa päättääkseen perustellusti ja ottamalla asianmukaisesti huomioon kaikki merkitykselliset seikat, ottaako se sille ensimmäistä kertaa esitetyt todisteet huomioon päätöksessä, joka sen oli annettava, vai jättääkö se ne huomiotta. Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on myös arvioida, onko valituslautakunta käyttänyt asianmukaisesti sille asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdassa annettua harkintavaltaa (ks. tuomio 5.7.2017, ovenkahva,
T‑306/16
, ei julkaistu,
EU:T:2017:466
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että sellaisia todisteita, joilla täydennetään EUIPO:n tätä tarkoitusta varten asettamassa määräajassa esitettyjä todisteita, on mahdollista esittää vielä kyseisen määräajan päättymisen jälkeen eikä EUIPO:ta millään muotoa kielletä ottamasta huomioon tällä tavalla myöhään esitettyjä lisätodisteita (ks. tuomio 14.3.2018, Crocs v. EUIPO – Gifi Diffusion (Jalkineet),
T‑651/16
, ei julkaistu,
EU:T:2018:137
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. vastaavasti ja analogisesti myös tuomio 26.9.2013, Centrotherm Systemtechnik v. SMHV ja centrotherm Clean Solutions,
C‑610/11 P
,
EU:C:2013:593
,
kohta).
On kuitenkin myös tärkeää muistaa, että asetuksen N:o 6/2002 52 artiklan 2 kohdassa säädetään, että mitättömäksi julistamista koskeva hakemus on jätettävä kirjallisena ja siihen on liitettävä sen perustelut. Asetuksen (EY) N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan i ja vi alakohdassa säädetään, että mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen on sisällettävä selvitys mitättömyysperusteista sekä maininta näitä perusteita tukevista seikoista, todisteista ja syistä. Viimeksi mainitun asetuksen 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdassa säädetään lisäksi, että jos rekisteröityä yhteisömallia koskeva mitättömyysvaatimus perustuu kyseisen yhteisömallin uutuuden ja yksilöllisen luonteen puuttumiseen, mitättömyysvaatimuksessa on oltava tiedot sellaisista aikaisemmista malleista, jotka voivat muodostaa esteen rekisteröidyn yhteisömallin uutuudelle tai yksilölliselle luonteelle, ja kuva niistä sekä asiakirjat, jotka osoittavat aiempien mallien olleen voimassa.
Oikeuskäytännön mukaan mitättömyysvaatimuksen tehneen asianosaisen on toimitettava EUIPO:lle tarvittavat tiedot mallista, jonka aiemmuuteen on vedottu, ja erityisesti täsmällinen ja täydellinen yksilöinti ja kuva siitä, jotta voidaan osoittaa, ettei riidanalaista mallia voitu rekisteröidä pätevästi. Näin ollen ei ole EUIPO:n vaan mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen esittäjän tehtävä esittää todisteita tämän perusteen olemassaolosta (muutoksenhaun johdosta annettu tuomio, 59 ja 65 kohta; ks. myös tuomio 17.9.2019, Aroma Essence v. EUIPO – Refan Bulgaria (Pesusieni),
T‑532/18
, ei julkaistu,
EU:T:2019:609
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On huomattava, että todisteet aikaisemman mallin (aikaisempien mallien) olemassaolosta ja yksilöinnistä on esitettävä jokaisen hakijan esittämän mitättömyysperusteen osalta. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tästä, etteivät EUIPO ja mitättömyysvaatimuksen esittäjä voineet nojautua tiettyihin aiempiin malleihin, joihin vedottiin yksilöllisen luonteen puuttumisen tueksi (asetuksen N:o 6/2002 6 artikla), jos mitättömyysvaatimuksesta ilmeni, että kyseisiin aikaisempiin malleihin oli vedottu yksinomaan toisen mitättömyysperusteen, kuten uutuuden puuttumisen, tueksi (saman asetuksen 5 artikla) (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2018, Gifi Diffusion v. EUIPO – Crocs (Jalkineet),
T‑424/16
, ei julkaistu,
EU:T:2018:136
,
–
kohta).
Lisäksi asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 1 kohdan mukaan mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen käsittelyssä EUIPO rajaa tutkimuksensa seikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, ja heidän esittämiinsä vaatimuksiin. Kantajan tehtävänä on varmistaa, että kaikki aikaisemmat mallit, joihin vedotaan, yksilöidään ja toistetaan selkeästi, sillä mitättömyysmenettely on inter partes ‑menettely. EUIPO:n on näin ollen mitättömyysvaatimusta tutkiessaan otettava huomioon ainoastaan malleja, joihin kantaja on nimenomaisesti vedonnut mitättömyysvaatimuksessaan, eikä myöhemmässä asiakirjassa (ks. vastaavasti tuomio 17.9.2019, pesusieni,
T‑532/18
, ei julkaistu,
EU:T:2019:609
,
ja
kohta).
Näin ollen asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdassa (ks. edellä 49 kohta) edellytetään, että aikaisempi malli tai aikaisemmat mallit yksilöidään mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen jättämisen yhteydessä, koska siinä määritellään riidan kohde ja jotta riidanalaisen mallin haltija voi ottaa kantaa hakemuksen perusteltavuuteen. Menettelyn moitteeton kulku ja riidanalaisen mallin haltijan oikeutettu etu olla altistumatta riita-asialle, jonka kohde muuttuu jatkuvasti, ja tämän edun suojaaminen nimittäin estävät sen, että hakija voi mitättömyysmenettelyn edetessä vedota mielensä mukaan muihin aikaisempiin malleihin. Tästä syystä tämän säännöksen noudattaminen on edellytys sille, että saman asetuksen 30 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu mitättömäksi julistamista koskeva hakemus voidaan ottaa tutkittavaksi.
Näin ollen on katsottava, kuten EUIPO tekee, että asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdan logiikalla on tarkoitus asettaa etukäteen vahvistettu preklusiivinen määräaika, toisin sanoen määräaika, jonka noudattamatta jättäminen voi johtaa todisteiden, jotka koskevat hakemuksen oikeudellisen kehyksen määrittäviä ja rajaavia mitättömyysvaatimuksen olennaisia osia, hylkäämiseen. Ellei EUIPO vaadi hakemuksen korjaamista saman asetuksen 30 artiklan 1 kohdan nojalla, aikaisempien mallien merkintöjä ja jäljentämistä koskevia uusia todisteita ei voida esittää, koska tämä laajentaisi mitättömyysvaatimuksen oikeudellista kehystä.
Näin ollen asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdasta seuraa, että mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa määritellään oikeudenkäynnin kohde, joka ilmeni yhtäältä riidanalaisesta mallista ja toisaalta sellaisista aikaisemmista malleista, joihin oli vedottu. Näin ollen mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen jättämisen jälkeen menettelyssä ei enää ole mahdollista esittää muita aikaisempia malleja, jotka voisivat muodostaa esteen riidanalaisen mallin uutuudelle tai yksilölliselle luonteelle.
Asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdan perusteella on näin ollen pääteltävä, että EUIPO:n on yhteisömallin mitättömyysmenettelyssä tutkittava ainoastaan mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa yksilöidyt aikaisemmat mallit eikä muita malleja, joihin myöhemmin vedotaan aikaisempina malleina.
Lisäksi on selvitettävä asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan vi alakohdan soveltamisala, jossa säädetään, että mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa on oltava ”maininta näitä perusteita tukevista seikoista, todisteista ja syistä”, ja näin ollen on selvitettävä myös asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdassa EUIPO:lle annetun harkintavallan soveltamisala.
Tältä osin on tärkeää korostaa, kuten EUIPO onkin tehnyt, että asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v ja vi alakohdassa tehdään olennainen ero asetuksen 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdassa edellytettyjä ”tietoja ja – – aiempien mallien esittämistä” koskevien todisteiden ja muiden mainitun asetuksen 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan vi alakohdassa tarkoitettujen ”seikkojen ja todisteiden”, kuten aikaisemman mallin tunnetuksi tulemista koskevien tosiseikkojen ja todisteiden (asetuksen N:o 6/2002 7 artikla) tai riidanalaisen mallin toimivuutta koskevien todisteiden (asetuksen N:o 6/2002 8 artikla) välillä.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdassa EUIPO:lle annettua harkintavaltaa ”ottaa huomioon tosiseikat, joihin osapuolet eivät ole vedonneet, tai todisteet, joita ei ole esitetty määräajassa”, voidaan soveltaa vain asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan vi alakohdassa tarkoitettuihin ”seikkoihin ja todisteisiin”, eikä kyseisen asetuksen 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdassa edellytettyihin ”tietoihin ja – – aiempien mallien esittämiseen”. Erityisesti on todettava, että asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohtaa ei voida soveltaa aikaisemman mallin yksilöimistä koskevaan kysymykseen.
Vaikka asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdassa sallitaan näin ollen lisätodisteiden huomioon ottaminen (ks. edellä 48 kohta), esimerkiksi tarkempi esitys tai todiste sellaisen mallin julkaisemisesta, johon on jo vedottu mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa, se ei sitä vastoin mahdollista tämän hakemuksen oikeudellisen kehyksen laajentamista toimittamalla täysin uusia todisteita siten, että hakijalle annetaan lupa perustaa mainittu hakemus muihin aikaisempiin malleihin, sillä tällaisella menettelyllä muutettaisiin oikeudenkäynnin kohdetta sen lisäksi, että sillä pidennettäisiin menettelyn kestoa.
Valituslautakunta totesi siis perustellusti riidanalaisen päätöksen 39 kohdassa muun muassa, että asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdassa ei anneta mitättömyysvaatimuksen esittäjälle oikeutta laajentaa menettelyn kohdetta perustamalla vaatimuksensa uusiin aikaisempiin malleihin.
Käsiteltävänä olevassa asiassa on selvää, että kuten valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 61 kohdassa kehotettuaan osapuolia esittämään huomautuksensa, Blücher-luetteloissa esitettyyn malliin ei viitattu eikä sitä esitetty 3.9.2009 tehdyn mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen yhteydessä, vaan vasta 2.4.2010 päivätyssä vastauksessa väliintulijan huomautuksiin (ks. edellä 7 ja 8 kohta).
Tämä malli ei kuitenkaan ole identtinen sen mallin kanssa, johon alun perin vedottiin mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa, koska siinä esiintyvä peitelaatta eroaa aikaisemmista, rekisteröinnin DM/059828 kattamista malleista. Näin ollen ne eivät ole unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla saman aikaisemman mallin esityksiä (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2010, Shenzhen Taiden v. SMHV – Bosch Security Systems (Viestintälaite),
T‑153/08
,
EU:T:2010:248
,
kohta). Hakemuksen korjaaminen asetuksen N:o 2245/2002 30 artiklan 1 kohdan nojalla ei sitä paitsi ollut tarpeen, koska kantajan oikeudellinen edeltäjä oli yksilöinyt oikein aikaisemmat eli rekisteröintiin DM/059828 sisältyvät mallit, joihin se vetosi mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksensa tueksi.
Näissä olosuhteissa on katsottava, kuten EUIPO teki, että mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen jättämisen jälkeen esitettyjen todisteiden huomioon ottaminen voidaan asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan mukaisesti sallia ainoastaan niiden konkreettisten tuotteiden käyttötavan havainnollistamiseksi, joihin vertaillut mallit sisältyvät, tai minkä tahansa muun sellaisen tosiseikan tai väitteen tukemiseksi, joka on jo esitetty mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa. Tässä mielessä valituslautakunta ei sulje ehdottomasti pois tämän todisteen hyväksyttävyyttä siltä osin kuin sen tarkoituksena oli täydentää jo esitettyä väitettä, joka liittyi aikaisempaan mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa yksilöityyn malliin.
Asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohdan valossa tällaisten todisteiden muodollinen hyväksyttävyys ei kuitenkaan voi oikeuttaa uuden aikaisemman mallin lisäämistä niihin malleihin, joihin on alun perin vedottu mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa. Tästä näkökulmasta katsottuna Blücher-luetteloiden esittäminen sen jälkeen, kun mitättömäksi julistamista koskeva hakemus oli jätetty, on asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohtaa koskevassa unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla täysin ”uusien” eikä ”täydentävien” todisteiden esittämistä (ks. edellä 48 kohta).
Valituslautakunta totesi siis perustellusti riidanalaisen päätöksen 63 kohdassa, että vaikka lisätodisteiden huomioon ottamisella voidaan laajentaa mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen tosiseikkoja koskevaa kehystä lisäämällä muita todisteita jo esitetyistä aikaisemmista malleista, joihin oli jo vedottu, sillä ei kuitenkaan voitu laajentaa kyseisen hakemuksen oikeudellista kehystä aikaisempiin malleihin, joihin oli vedottu vastikään, koska kantajan oikeudellinen edeltäjä oli lopullisesti määritellyt kyseisen mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen soveltamisalan hakemuksen tekohetkellä yksilöimällä ne aikaisemmat mallit, joihin oli vedottu kyseisen hakemuksen tueksi.
Valituslautakunta on myös tehnyt oikein katsoessaan riidanalaisen päätöksen 65 ja 66 kohdassa, että ainoa aikaisempi malli, johon tässä asiassa asianmukaisesti vedottiin, oli malli DM/059828, joka oli asetuksen N:o 6/2002 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla tullut tunnetuksi ennen riidanalaisen mallin rekisteröintihakemuksen jättöpäivää. Sitä, että kyseinen malli oli tullut tunnetuksi, ja tämän tunnetuksi tulemisen aiemmuutta ei ole kiistetty.
Toisin kuin kantaja väittää, on näin ollen todettava, että valituslautakunta ei ensinnäkään millään tavoin muuttanut aikaisempia lopullisia päätöksiä eikä jättänyt huomiotta mitään edellä 32 kohdassa mainittuja yleisiä periaatteita ja että valituslautakunta ei rikkonut asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohtaa, vaan sovelsi asianmukaisesti asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan v alakohtaa.
Kolmas kanneperuste on siis hylättävä perusteettomana.
Ensimmäinen kanneperuste
Ensimmäisessä kanneperusteessa, joka koostuu kolmesta osasta, kantaja väittää, että valituslautakunta teki riidanalaisen päätöksen 24 kohdassa, luettuna yhdessä 24.7.2018 päivätyn esittelijän tiedonannon kanssa, useita arviointivirheitä.
Ensimmäisessä osassa kantaja väittää valituslautakunnan todenneen virheellisesti, että esittelijä oli tiedonannossaan katsonut, että ainoa huomioon otettava malli oli aikaisempi malli DM/059828, koska se oli ainoa mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa mainittu malli. Kyseisessä kohdassa esitettyä perustelua eli sitä, että vain tämä malli oli liitetty mitättömäksi julistamista koskevaan hakemukseen, ei kuitenkaan voida päätellä esittelijän tiedonannosta, eikä sitä ole perusteltu riidanalaisessa päätöksessä.
Toisessa osassa kantaja väittää, että valituslautakunta katsoi virheellisesti, että Blücher-luetteloiden sivulla 33 olevaa valokuvaa ei voitu ottaa huomioon sillä perusteella, että muutoksenhaun johdosta annettu tuomio estäisi sen esittämisen aikaisempana mallina mitättömyysmenettelyssä. Kantajan mukaan valituslautakunta teki tästä tuomiosta perusteettoman johtopäätöksen. EUIPO ei myöskään toteuttanut mitään asian selvittämistoimia, mikä on vastoin muutoksenhaun johdosta annetun tuomion 71 kohtaa.
Kolmannessa kanneperusteessaan kantaja väittää, että valituslautakunta katsoi virheellisesti, että ainoastaan kantajan mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa esittämää mallia DM/059828 voitiin tutkia aikaisempana mallina, koska esittelijä oli todennut, että ”aiemmissa oikeusasteissa tutkittu aikaisempi malli” ei sisältynyt kantajan oikeudellisen edeltäjän 3.9.2009 tekemään mitättömäksi julistamista koskevaan hakemukseen. Tämä päätelmä olisi laajempi kuin se, joka on tehty esittelijän tiedonannossa, jossa ei mainita, että aiemmissa oikeusasteissa tutkittua aikaisempaa mallia ei ole mainittu mitättömäksi julistamista koskevassa hakemuksessa.
EUIPO ja väliintulija kiistävät kantajan väitteet.
Valituslautakunta muistutti riidanalaisen päätöksen 24 kohdassa, että esittelijä lähetti 24.7.2018 osapuolille tiedonannon, jossa hän ilmoitti, että hänelle toimitettu aiempi malli oli ainoa mitättömyyshakemuksessa mainittu malli DM/059828. Tutkiessaan asiakirja-aineistoa uudelleen sen jälkeen, kun unionin tuomioistuin oli siirtänyt asian, se oli todennut, että aiemmissa oikeusasteissa tutkittua aikaisempaa mallia ei ollut sisällytetty mitättömyysvaatimukseen, eikä kyseisessä hakemuksessa ollut mainittu mitään muuta mallia.
Ensimmäisessä osassa kantaja valittaa pääasiassa siitä, etteivät esittelijä 24.7.2018 antamassaan tiedonannossa ja valituslautakunta riidanalaisen päätöksen 24 kohdassa ole perustelleet, miksi ainoastaan rekisteröinnin DM/059828 kattamat mallit (ks. edellä 7 kohta) olisi otettava huomioon, eikä edellä 8 kohdassa tarkoitettua esitystä.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että asetuksen N:o 6/2002 62 artiklan ensimmäisen virkkeen mukaan EUIPO:n on perusteltava päätöksensä. Tällä perusteluvelvollisuudella on sama laajuus kuin SEUT 296 artiklasta johtuvalla perusteluvelvollisuudella, jonka mukaan toimen antajan perustelujen on ilmettävä selvästi ja yksiselitteisesti. Tällä velvollisuudella on kaksi päämäärää, eli mahdollistaa yhtäältä se, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta ne voivat puolustaa oikeuksiaan, ja toisaalta se, että unionin tuomioistuimet voivat tutkia kyseisen päätöksen laillisuuden. Sitä kysymystä, täyttävätkö päätöksen perustelut nämä vaatimukset, on arvioitava paitsi sanamuodon, myös asiayhteyden ja kaikkien kyseiseen asiaan liittyvien oikeudellisten sääntöjen nojalla (ks. tuomio 13.6.2019, Visi/one v. EUIPO – EasyFix (Ajoneuvoissa käytettävä ilmoituskotelo),
T‑74/18
,
EU:T:2019:417
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tässä tapauksessa on ensinnäkin huomattava, että perusteluvelvollisuus koskee ainoastaan riidanalaista päätöstä eikä asian esittelijän tiedonantoa, joka ei ole valituskelpoinen toimi. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että valituslautakunnan päätöksestä voidaan nostaa kanne unionin tuomioistuimissa, jos sillä on ”sitovia oikeusvaikutuksia” EUIPO:ssa vireillä olevan menettelyn osapuoleen nähden (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 17.3.2009, Laytoncrest v. SMHV – Erico (TRENTON),
T‑171/06
,
EU:T:2009:70
,
kohta). Näin ei ole asianlaita esittelijän valituslautakunnalle toimittaman tiedonannon osalta.
Toiseksi kolmannen kanneperusteen tarkastelusta ilmenee, että valituslautakunta totesi myös (ks. edellä 30–69 kohta), että valituslautakunta selitti riidanalaisen päätöksen 38–39 ja 53–67 kohdassa selvästi syyt siihen, miksi vain aikaisempi malli, jonka esitys oli liitetty mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen tueksi, voitiin ottaa huomioon asetuksen N:o 6/2002 5 ja 6 artiklan vaatimusten tutkimisessa. Valituslautakunta vetosi erityisesti asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan tulkintaan suhteessa asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan i, v ja vi alakohtaan, joka tulkinta oli lisäksi virheetön, kuten todettiin kolmatta kanneperustetta tutkittaessa. Tämä yksityiskohtainen päättely täyttää täysin asetuksen N:o 6/2002 62 artiklan ensimmäisessä virkkeessä säädetyn perusteluvelvollisuuden.
Tämän kanneperusteen ensimmäinen osa on siis hylättävä perusteettomana.
Toisessa osassa kantaja valittaa siitä, että valituslautakunta ei ottanut huomioon Blücher-luetteloissa olevia esityksiä, erityisesti edellä 8 kohdassa toistettua esitystä, vaikka viimeksi mainitun esityksen hyväksyttävyys ja merkityksellisyys on muutoksenhaun johdosta annetun tuomion jälkeen saanut lainvoiman.
Tältä osin on muistettava, että asetuksen N:o 6/2002 61 artiklan 6 kohdan mukaan EUIPO:n on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet unionin tuomioistuimen päätöksen täytäntöönpanemiseksi.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamistuomion noudattamiseksi ja sen täytäntöönpanemiseksi kokonaan on kumotun toimenpiteen toteuttaneen toimielimen noudatettava paitsi tuomion tuomiolauselmaa, myös siihen johtaneita perusteluita, jotka ovat tuomiolauselman tarpeellinen tuki siinä merkityksessä, että ne ovat välttämättömät määrittelemään tarkasti, mitä tuomiolauselmassa todetaan. Näissä perusteluissa nimittäin yhtäältä yksilöidään lainvastaiseksi katsottu säännös tai määräys, ja toisaalta ne osoittavat tuomiolauselmassa todetun lainvastaisuuden täsmälliset syyt, ja asianomaisen toimielimen on otettava nämä perustelut huomioon korvatessaan kumotun toimen (ks. tuomio 27.6.2013, Kirjoitusvälineet,
T‑608/11
, ei julkaistu,
EU:T:2013:334
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävänä olevassa asiassa on huomattava, että unionin tuomioistuin totesi muutoksenhaun johdosta annetun tuomion 69–71 kohdassa seuraavaa:
”EUIPO:ta ei kuitenkaan voida vaatia muun muassa riidanalaisen mallin uutuuden arvioinnissa yhdistelemään aikaisemman mallin eri osia [toisin sanoen poistokaivoa ja edellä 8 kohdassa esitettyä peitelaattaa], koska mitättömyysvaatimuksen tekijän on esitettävä täydellinen kuva tästä aikaisemmasta mallista. Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 152 kohdassa, mahdolliseen osien yhdistelyyn sisältyy sitä paitsi epätarkkuuksia, koska yhdistely perustuu väistämättä likimääräisiin arvioihin.
70 Näin ollen – kuten EUIPO perustellusti väittää ja toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 78 kohdassa – se seikka, että riidanalainen malli koostuu pelkästään jo julkisiksi tulleiden sellaisten mallien yhdistelmästä, joita on todettu käytettävän yhdessä, ei ole merkityksellinen asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitetun uutuuden tutkimisen kannalta, jos siitä mallista, jonka aiemmuuteen on vedottu, ei ole esitetty täydellisiä tietoja ja täydellistä kuvaa.
71 Tältä osin on lisättävä, että sillä unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 68 kohdassa mainitsemalla seikalla, että ESS, joka oli väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa, toimitti Blücher-nimisen yrityksen luettelosta otteita – jotka olivat eri otteita kuin Group Nivellesin mitättömyysvaatimuksessaan esittämät ja jotka sisälsivät kuvan sellaisesta peitelaatasta, joka esiintyy tämän tuomion 23 kohdassa olevan kuvan keskellä, asetettuna lattiakaivoon, jonka alapuolella on vesilukko – ei voida korvata sen aikaisemman mallin, johon Group Nivelles on vedonnut, täsmällisten tietojen ja kuvan puutetta. Vaikka EUIPO olisi voinut ottaa tällaisen seikan huomioon selvittääkseen asiaa asetuksen N:o 6/2002 65 artiklan 1 kohdan perusteella, sen velvollisuutena ei kuitenkaan ollut yhdistää yhden tai useamman sellaisen mallin eri osia, jotka ovat tulleet julkisiksi erikseen mitättömyysvaatimukseen liitettyjen luetteloiden eri otteissa, saadakseen rekonstruoitua sen aikaisemman mallin, johon on vedottu, täydellisen ulkomuodon. On nimittäin riittävää todeta, että unionin yleinen tuomioistuin ei totea valituksenalaisessa tuomiossa millään tavoin, että ESS:n toimittama kuva olisi täydellinen kuva aikaisemmasta täsmällisestä mallista, jonka aiemmuuteen Group Nivelles vetosi, eikä tässä yhteydessä ole tarpeen tutkia EUIPO:n väitettä, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 68 ja 76 kohdassa tosiseikat on otettu huomioon vääristyneellä tavalla.”
Tältä osin on ensinnäkin muistutettava, että kolmannen kanneperusteen tutkimisen yhteydessä on jo todettu, että kysymystä riidanalaiseen malliin verrattavien aikaisempien mallien yksilöimisestä ei ole koskaan lopullisesti ratkaistu EUIPO:ssa, unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa käydyissä aiemmissa menettelyissä (ks. edellä 41–43 kohta). Oikeusvoiman kunnioittamista koskevaa velvollisuutta ei siis sovelleta tähän nimenomaiseen kysymykseen.
Toiseksi on huomattava, että kantajan lainaama muutoksenhaun johdosta annetun tuomion kohta koskee ainoastaan velvollisuutta esittää ”täydellisiä kuvia” aikaisemmasta mallista. Toisaalta unionin tuomioistuin ei ottanut kantaa mahdollisuuteen esittää tällainen ”täydellinen kuva” sen jälkeen, kun mitättömäksi julistamista koskeva hakemus oli jätetty. Oikeusvoiman kunnioittamista koskevaa velvollisuutta ei siis sovelleta tähän täsmälliseen kysymykseen.
Lisäksi siltä osin kuin kantaja valittaa siitä, että valituslautakunta ei määrännyt asian selvittämistoimia asetuksen N:o 6/2002 65 artiklan perusteella, tämä kritiikki on perusteeton. Kantaja pyysi 21.9.2018 päivätyissä huomautuksissaan todellakin todistajien kuulemista, mutta se ei täsmennä, millä tavoin tällaisten asian selvittämistoimien toteuttamatta jättäminen merkitsisi arviointivirhettä. Tällaiset todistajat olisivat tosin voineet tukea väitettä, jonka mukaan riidanalaista mallia lähellä olevat mallit olivat jo tunnettuja mallin rekisteröintihakemuksen jättämispäivänä. Tällainen panos olisi kuitenkin ollut hyödytön, koska valituslautakunnan ratkaisema peruskysymys eli niiden aikaisempien mallien yksilöinti, jotka oli otettava huomioon riidanalaisen mallin uutuuden ja yksilöllisyyden arvioinnissa, olisi voitu ratkaista oikeudellisesti asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan tulkinnan perusteella asetuksen N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan i, v ja vi alakohdan valossa. Tosiseikkoja koskevat asiantuntijalausunnot olisivat näin ollen olleet joka tapauksessa merkityksettömiä tällaisessa yhteydessä.
Lopuksi on korostettava, että unionin yleinen tuomioistuin tai unionin tuomioistuin eivät ottaneet kantaa pyydettyjen selvittämistoimien tarpeellisuuteen ja että unionin yleisellä tuomioistuimella tai unionin tuomioistuimella ei myöskään ollut toimivaltaa antaa EUIPO:lle täytäntöönpanoa koskevia määräyksiä erityisesti tällaisten asian selvittämistoimien toteuttamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 9.2.2017, Mast-Jägermeister v. EUIPO (Pikarit),
T‑16/16
,
EU:T:2017:68
,
kohta).
Tämän kanneperusteen toinen osa on siis hylättävä perusteettomana.
Kolmannessa osassa kantaja arvostelee esittelijän 24.7.2018 antamaa tiedonantoa monin tavoin.
Tältä osin on riittävää todeta, että tätä kolmatta osaa ei voida ottaa tutkittavaksi, koska kanteessa esitetyt kumoamisperusteet voivat koskea vain riidanalaista päätöstä eivätkä aikaisempaa asian käsittelyyn liittyvää asiakirjaa, jolla ei sinänsä ole oikeusvaikutuksia ja joka on säädös, johon ei voida hakea muutosta (ks. edellä 77 kohta), kuten esittelijän tiedonanto.
Lisäksi tämä kolmas osa on perusteeton siltä osin kuin se koskee unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen tuomioiden oikeusvoimavaikutusta edellä 41–43 ja 84–89 kohdassa esitetyistä syistä.
Tämän kanneperusteen kolmas osa on siis jätettävä tutkimatta, koska sitä ei voida ottaa tutkittavaksi ja koska se on lisäksi perusteeton.
Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Toinen kanneperuste, joka koskee riidanalaisen mallin ominaisuuksien määrittämistä
Toisessa kanneperusteessaan kantaja väittää, että valituslautakunta teki riidanalaisen päätöksen 26 kohdassa virheen määritellessään riidanalaisen mallin ominaisuuksia. Kantaja vetoaa jälleen muutoksenhaun johdosta annetun tuomion 69 kohtaan (ks. edellä 84 kohta) ja väittää, että EUIPO:ta ei voida vaatia riidanalaisen mallin uutuutta arvioidessaan yhdistämään eri osia (tässä tapauksessa poistokaivo ja peitelaatta) saadakseen rekonstruoitua kyseisen mallin täydellisen ulkomuodon. Sen mielestä merkityksellinen kysymys on kysymys riidanalaisen mallin ”erottavista ominaispiirteistä”. Väliintulijan 8.12.2009 tekemistä huomautuksista käy kuitenkin ilmi, että väliintulija ei itse asiassa halunnut rekisteröidä suihkun lattiakaivon ulkonäköä, vaan ainoastaan suorakulmaisissa ja pitkänomaisissa lattiakaivoissa käytettävän peitelaatan ulkonäön. Alankomaiden tuomioistuinten kahdesta tuomiosta käy myös ilmi, että riidanalaisen mallin ainoa ”erottava ominaispiirre” oli ”tiivis peitelaatta” tai ns. nollaritilä eli ”reiätön ritilä, jonka läpi vesi voi virrata ritilän sivuilla olevien urien kautta”. Vastaavasti EUIPO:n mitättömyysosasto olisi katsonut, että riidanalaisen mallin ainoa tavanomaisessa käytössä näkyvä piirre oli laatan yläosa.
Kantajan mukaan olisi täysin johdonmukaista, jos mitättömyysosasto olisi tähän johtopäätökseen päästyään perustanut perustelunsa pelkästään riidanalaisen mallin ns. nolla-peitelaatan ja kaikkien muiden aikaisempien peitelaattojen, erityisesti Blücher-luetteloiden sivulla 33 olevan peitelaatan, ulkoasun vertailuun. Sillä seikalla, että nämä peitelaatat on tarkoitettu käytettäväksi yhdessä suorakulmaisen, pitkänomaisen säiliön kanssa, jolloin niistä muodostuu suihkun lattiakaivo, ei ole tässä suhteessa juurikaan merkitystä, koska väliintulijan mukaan niiden ominaispiirteitä ei pitäisi pitää erottavina, uusina tai yksilöllisinä ja koska suorakulmainen, pitkänomainen lattiakaivo ja siihen liittyvät ominaispiirteet eivät näkyisi suihkun lattiakaivon tavanomaisessa käytössä.
EUIPO ja väliintulija kiistävät kantajan väitteet.
Riidanalaisen päätöksen 26 kohdassa valituslautakunta muistutti, että kantaja oli 21.9.2018 esittänyt kuulemispyynnön ja esittänyt huomautuksensa, jotka perustuivat pääasiassa useisiin valituslautakunnan luettelemiin väitteisiin. Kantaja viittasi erityisesti aiemmassa menettelyssä esitettyihin lausuntoihin, jotka kantajan mukaan osoittivat, että alalla toimivat tahot olivat tietoisia suihkun lattiakaivojen malleista, joiden ulkonäkö muodostui suorakulmaisesta pitkänomaisesta säiliöstä, jossa oli sama tiivis peitelaatta. Kantaja viittasi erityisesti liitteisiin 5–7 ja pyysi lautakuntaa kuulemaan näitä todistajia.
Toisessa kanneperusteessaan kantaja väittää lähinnä, että valituslautakunta teki virheen määritellessään riidanalaisen mallin ominaisuuksia. Sen mukaan valituslautakunta teki virheen, kun se otti huomioon riidanalaisen mallin tietyt piirteet, kuten sivuttaiset urat, kun taas väliintulija vaati yksinoikeutta vain ”suorakulmaisten ja pitkänomaisten lattiakaivojen kanssa käytettävän suihkun lattiakaivon peitelaatan ulkonäön” osalta. Toisin sanoen lattiakaivon suorakulmainen ja pitkänomainen muoto ja sivuttaiset urat eivät sen mukaan kuulu riidanalaisen mallin suojan piiriin. Ainoastaan suihkun lattiakaivon peitelaatan muoto erottaa tämän mallin aiemmista malleista.
Aluksi on huomattava, että riidanalaisen päätöksen 26 kohtaa ei ole sisällytetty ”päätöksen perusteluihin” (27–116 kohta) vaan ”tosiseikkojen yhteenvetoon” (1–26 kohta), koska se on yhteenveto kantajan väitteistä eikä valituslautakunnan arvio.
Oikeuskäytännön mukaan valitusperusteita, joilla ei pyritä riitauttamaan niitä perusteita, joiden nojalla valituslautakunta on hylännyt sen käsiteltäväksi saatetun valituksen, on kuitenkin pidettävä tehottomina (ks. 16.10.2020 annettu määräys L. Oliva Torras v. EUIPO – Mecánica del Frío (Ajoneuvojen kiinteät kytkimet),
T‑629/19
, ei julkaistu,
EU:T:2020:506
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin on nyt esillä olevassa asiassa.
Lisäksi on EUIPO:n tavoin muistutettava, että riidanalaisen mallin kohde ja ominaisuudet on määritettävä yksinomaan rekisteröintihakemuksen tueksi toimitettujen esitysten perusteella.
Riidanalaisen mallin uutuutta tai yksilöllistä luonnetta arvioitaessa sitä on nimittäin verrattava aikaisempiin malleihin siinä muodossa, jossa se on rekisteröity (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 8.12.2005, Castellblanch v. SMHV – Champagne Roederer (CRISTAL CASTELLBLANCH),
T‑29/04
,
EU:T:2005:438
,
kohta ja tuomio 21.4.2021, Chanel v. EUIPO – Huawei Technologies (Kuvaus ympyrästä, jonka sisällä on kaksi risteävää kaarta),
T‑44/20
, ei julkaistu,
EU:T:2021:207
,
kohta).
Lisäksi riidanalaisen mallin kohdetta ja ominaisuuksia koskevia päätelmiä ei voida jättää osapuolten harkintaan ja viime kädessä niiden vapaasti määrättäviksi (ks. tältä osin julkistamistoimen oikeudellisesta pätevyydestä tuomio 23.10.2018, Mamas and Papas v. EUIPO – Wall-Budden (Vauvansängyn pehmusteet),
T‑672/17
, ei julkaistu,
EU:T:2018:707
,
kohta).
Toinen kanneperuste on siis hylättävä tehottomana ja perusteettomana.
Neljäs, viides ja kuudes kanneperuste, jotka koskevat kyseisten mallien vertailua ja riidanalaisen mallin yksilöllisyyden arviointia
Lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö
Asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan yhteisömalli voidaan julistaa mitättömäksi, jos se ei täytä kyseisen asetuksen 4–9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä, mukaan lukien uutuus ja yksilöllisyys.
Asetuksen N:o 6/2002 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan rekisteröityä yhteisömallia pidetään luonteeltaan yksilöllisenä, jos asiantuntevan käyttäjän siitä saama yleisvaikutelma eroaa yleisvaikutelmasta, jonka hän on saanut muista malleista, jotka ovat tulleet tunnetuksi ennen rekisteröintihakemuksen tekemispäivää tai, jos vaaditaan etuoikeutta, ennen etuoikeuspäivää. Kyseisen asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa lisäksi täsmennetään, että yksilöllistä luonnetta arvioitaessa on otettava huomioon mallin luoneella ollut vapaus sen kehittelyssä.
Yhteisömallin yksilöllinen luonne arvioidaan nelivaiheisessa tutkinnassa. Tässä tarkastelussa määritellään ensiksi se sektori, johon kuuluviin tuotteisiin mallia aiotaan soveltaa tai se aiotaan sisällyttää, toiseksi mainittujen tuotteiden käyttötarkoituksen mukainen asiantunteva käyttäjä ja tämän asiantuntevan käyttäjän tuntemus aikaisemmasta muotoilusta sekä tarkkaavaisuuden aste mallien samankaltaisuuksien ja erojen vertailussa, kolmanneksi mallin luoneen vapaus mallin suunnittelussa, minkä vaikutus on käänteisessä suhteessa mallin yksilölliseen luonteeseen, ja neljänneksi, viimeksi mainittu yksilöllinen luonne huomioon ottaen, kyseisten mallien – jos mahdollista suoran – vertailun tuloksena asiantuntevalle käyttäjälle riidanalaisesta mallista ja kaikista yleisön tuntemista aikaisemmista malleista erikseen tarkasteltuina syntyvä yleisvaikutelma (ks. tuomio 13.6.2019, Ajoneuvoissa käytettävä ilmoituskotelo,
T‑74/18
,
EU:T:2019:417
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Aikaisemman mallin tai aikaisempien mallien osalta mallin yksilöllisyyttä on arvioitava suhteessa yhteen tai useampaan aikaisempaan malliin erikseen arvioituina kaikkien niiden mallien joukosta, jotka ovat aikaisemmin tulleet tunnetuiksi, ei suhteessa useiden aikaisempien mallien yksittäisten piirteiden yhdistelmään (tuomio 19.6.2014, Karen Millen Fashions,
C‑345/13
,
EU:C:2014:2013
,
ja
kohta ja tuomio 13.6.2019, Ajoneuvoissa käytettävä ilmoituskotelo,
T‑74/18
,
EU:T:2019:417
,
kohta; ks. vastaavasti myös muutoksenhaun johdosta annetun tuomion 61 kohta). Aikaisemman mallin on siis oltava ”kompakti” tai ”täydellinen” aikaisempi malli, eikä se voi olla yhdistelmän tulos.
On olennaista, että EUIPO:n elimillä on saatavillaan kuva aikaisemmasta mallista, ja kuvasta on voitava hahmottaa sen tuotteen, johon malli sisältyy, lopullinen ulkomuoto ja yksilöidä aikaisempi malli täsmällisesti ja varmasti, jotta ne voisivat asetuksen N:o 6/2002 5–7 artiklan mukaisesti arvioida riidanalaisen mallin uutuuden ja yksilöllisyyden ja tämän arvioinnin suorittamiseksi verrata kyseessä olevia malleja toisiinsa. Sen tutkiminen, eikö riidanalainen malli tosiasiallisesti ole uusi eikä yksilöllinen, edellyttää siis sitä, että käytettävissä on täsmällinen ja määrätty aikaisempi malli. Lisäksi mitättömyysvaatimuksen tehneen asianosaisen on toimitettava EUIPO:lle tarvittavat tiedot mallista, jonka aiemmuuteen on vedottu, ja erityisesti täsmällinen ja täydellinen yksilöinti ja kuva siitä, jotta voidaan osoittaa, ettei riidanalaista mallia voitu rekisteröidä pätevästi. EUIPO:ta ei kuitenkaan voida vaatia muun muassa riidanalaisen mallin uutuuden arvioinnissa yhdistelemään aikaisemman mallin eri osia, koska mitättömyysvaatimuksen tekijän on esitettävä täydellinen kuva tästä aikaisemmasta mallista (ks. vastaavasti muutoksenhaun johdosta annetun tuomion 64, 65 ja 69 kohta).
Lisäksi on korostettava, että aikaisempaan malliin vetoamisen osalta mitättömyysmenettelyssä ei ole merkitystä sillä, mitä rekisteröintihakemuksessa tarkoitettujen tuotteiden alaa rekisteröintihakemus koskee, kuten ei myöskään mallin suojan laajuuden osalta loukkauskanteen yhteydessä, kun otetaan huomioon asetuksen N:o 6/2002 36 artiklan 6 kohta. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan riidanalaisen mallin asiantuntevalta käyttäjältä ei siis edellytetä, että hän tuntee tuotteen, johon aikaisempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan (ks. vastaavasti muutoksenhaun johdosta annetun tuomion 134 kohta). Toisin sanoen eri tuotteeseen kuin siihen, jota riidanalainen malli koskee, sisältyvä aikaisempi malli on lähtökohtaisesti merkityksellinen aikaisempi malli arvioitaessa riidanalaisen mallin yksilöllistä luonnetta asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
Riidanalaisen mallin osalta tuotteen näkymättömiä ominaisuuksia, jotka eivät liity sen ulkomuotoon, ei voida ottaa huomioon sen ratkaisemisessa, voiko riidanalainen malli saada suojaa (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2014, Biscuits Poult v. SMHV – Banketbakkerij Merba (Keksi),
T‑494/12
,
EU:T:2014:757
,
kohta).
Mitä tulee kyseisten mallien vertailuun, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan mallin yksilöllinen luonne seuraa asiantuntevan käyttäjän saamasta erilaisesta yleisvaikutelmasta tai déjà vu ‑vaikutelman puuttumisesta suhteessa olemassa oleviin aiempiin malleihin, kun ei oteta huomioon eroja, jotka ovat riittämättömiä vaikuttamaan mainittuun kokonaisvaikutelmaan, vaikka ne ylittävät epäolennaiset yksityiskohdat, mutta otetaan huomioon erot, jotka riittävät luomaan erilaiset kokonaisvaikutelmat (ks. tuomio 13.6.2019, Ajoneuvoissa käytettävä ilmoituskotelo,
T‑74/18
,
EU:T:2019:417
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kyseisten mallien luomien kokonaisvaikutelmien vertailun on oltava synteettinen, eikä siinä voida rajoittua samankaltaisuuksien ja eroavuuksien analyyttiseen luettelemiseen. Tämän vertailun perusteeksi on otettava riidanalaisessa mallissa julkisiksi tulleet ominaispiirteet ja sen on koskettava pelkästään suojattuja ominaispiirteitä ottamatta huomioon suojan ulkopuolelle jätettyjä – erityisesti teknisiä – ominaispiirteitä. Vertailun tulee lähtökohtaisesti kohdistua malleihin sellaisina kuin ne on rekisteröity, eikä mitättömyysvaatimuksen esittäjältä voida vaatia riidanalaisen mallin rekisteröintihakemukseen sisältyvään graafiseen esitykseen rinnastettavaa esitystä siitä mallista, johon vaatimuksessa vedotaan (ks. tuomio 13.6.2019, Ajoneuvoissa käytettävä ilmoituskotelo,
T‑74/18
,
EU:T:2019:417
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kantajan neljättä, viidettä ja kuudetta kanneperustetta on tutkittava tämän oikeuskäytännön valossa sen jälkeen, kun kyseiset mallit on esitetty yksitellen ja kun on palautettu mieleen arviot, jotka valituslautakunta on esittänyt riidanalaisen päätöksen 98–112 kohdassa.
Kyseisten mallien esittäminen yksitellen ja riidanalainen päätös
Kyseiset mallit on esitetty seuraavasti, ja rekisteröinnin DM/059828 kattamia kuutta mallia on tarkasteltava erikseen siltä osin kuin kukin niistä muodostaa kompaktin aikaisemman mallin, jollei neljännen kanneperusteen tutkimisesta muuta johdu (ks. edellä 128–147 kohta) (ks. edellä 109 kohta):
25.1 25.2 25.3
Riidanalainen malli
Aikaisemmat mallit
25.1 25.2 25.3
Riidanalainen malli
Aikaisemmat mallit
25.1 25.2 25.3
Riidanalainen malli
Aikaisemmat mallit
25.1 25.2 25.3
Riidanalainen malli
Aikaisemmat mallit
25.1 25.2 25.3
Riidanalainen malli
Aikaisemmat mallit
25.1 25.2 25.3
Riidanalainen malli
Aikaisemmat mallit
25.1 25.2 25.3
Riidanalainen malli
Aikaisemmat mallit
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 98 ja 99 kohdassa, että ainoastaan aikaisemmissa malleissa nro 1 ja nro 3 oli rei’ittämätön peitelaatta, kun taas muissa aikaisemmissa malleissa oli rakoja, joiden määrä ja muoto vaihtelivat. Koska rakojen olemassaolon vuoksi kokonaisvaikutelma poikkesi merkittävästi riidanalaisesta mallista, valituslautakunta katsoi, että yksilöllisyyttä arvioitaessa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota aikaisempiin malleihin nro 1 ja nro 3. Täydellisyyden vuoksi se otti kuitenkin huomioon myös muut aikaisemmat mallit, nimittäin aikaisemmat mallit nro 2, nro 4, nro 5 ja nro 6, koska kantajan mukaan joissakin niistä mitat ja mittasuhteet vastasivat riidanalaisen mallin edustaman suihkun lattiakaivon mittasuhteita. Se lisäsi, että vertaillessaan kyseisiä malleja se ottaisi huomioon vain niiden ominaisuuksien ulkonäön, jotka jäisivät näkyviin suihkun lattiakaivojen asentamisen jälkeen.
Valituslautakunta muistutti riidanalaisen päätöksen 100 kohdassa, että unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisen tuomion 49 kohdassa kyseinen tuomioistuin oli katsonut riidanalaisen mallin osalta (ks. edellä 14 kohta), että tuote, johon se liittyi, oli ”suihkun lattiakaivo” (shower drain) ja että sen jälkeen, kun se oli kiinnitetty suihkun lattiaan, näkyvissä ei ollut ainoastaan laatan yläosa, vaan myös kaksi sivuttaista uraa sekä lattiakaivon yläreuna. Näin ollen oli selvää, että valituslautakunta viittasi ensimmäisessä päätöksessä jälkimmäiseen elementtiin, kun se viittasi ”suihkun lattiakaivon teräviin ulkoreunoihin”. Tämän vuoksi unionin yleinen tuomioistuin oli kyseisen tuomion 59 kohdassa yhtynyt valituslautakunnan ensimmäisessä päätöksessä esittämään näkemykseen, jonka mukaan riidanalaisen mallin edustaman ”suihkun lattiakaivon” asentamisen jälkeen peitelaatan vaakasuora pinta ei ollut ainoa elementti, joka jäi näkyviin.
Tältä osin on selkeyden ja terminologian täsmällisyyden vuoksi todettava heti, että riidanalainen malli ei ole ”suihkun vesilukko” (hollanniksi ”douchesifon”) sanan varsinaisessa merkityksessä, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi ensimmäisen tuomionsa ranskankielisessä versiossa (ks. kyseisen tuomion 49 ja 59 kohta), vaan pikemminkin ”suihkun lattiakaivo” (hollanniksi ”douchegoot” tai ”doucheput”), joka sisältää paitsi vesilukon myös erityisesti poistokaivon ja peitelaatan. Lisäksi ilmaisu ”suihkun lattiakaivo” on tarkempi käännös englanninkielisestä ilmaisusta ”shower drain”, johon myös mainitussa tuomiossa viitataan ja joka esiintyy rekisteröintihakemuksessa (ks. edellä 3 kohta).
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 101 kohdassa seuraavaa:
–
kyseisille malleille oli yhteistä suorakulmainen ja pitkänomainen muoto;
–
laatan neljän sivun osalta aikaisemman mallin nro 5 ja riidanalaisen mallin mittasuhteet ovat lähes samat;
–
aikaisemmissa malleissa nro 1 ja nro 3 ja riidanalaisessa mallissa oli tiivis peitelaatta;
–
aikaisempaa mallia nro 5 lukuun ottamatta muissa aikaisemmissa malleissa ja riidanalaisessa mallissa oli terävät ulkoreunat kaikilla neljällä sivulla.
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 102 kohdassa, että kyseiset mallit erosivat kuitenkin toisistaan seuraavilta osin:
–
aikaisemmissa malleissa nro 1, nro 2, nro 3 ja nro 5 oli niiden pinnan keskellä pyöreä vedenkeräin, joka vastasi alapuolella olevaa vesilukkoa, kun taas riidanalaisessa mallissa tätä piirrettä ei ollut;
–
aikaisemmissa malleissa nro 1 ja nro 2 oli neljä kiinnikettä pitkillä sivuilla, ja nämä ominaisuudet puuttuivat muista malleista, myös riidanalaisesta mallista, mutta niiden näkyvyys oli korkeintaan hyvin rajallinen, kun tuote oli asennettu;
–
aikaisemmissa malleissa nro 4, nro 5 ja nro 6 ei ollut peitelaattaa vaan rei’itetty laatta, kun taas riidanalaisessa mallissa oli tiivis ja koristeltu peitelaatta;
–
ainoastaan riidanalaisen mallin peitelaatassa oli pitkillä sivuilla sivuttaiset urat, kun taas aiemmissa malleissa oli pyöreä vedenkeräin tai rako-/reikäritilä;
–
aikaisemmissa malleissa laatassa ei ollut mitään koriste-elementtejä, kun taas riidanalaisessa mallissa peitelaatan koko pinta oli koristeltu pistekuviolla.
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 103 ja 104 kohdassa, että asiantuntevan käyttäjän saama kokonaisvaikutelma aikaisemmista malleista nro 1 ja nro 3 määräytyi pääasiassa säiliön suorakulmaisen pitkänomaisen muodon ja keskellä olevan pyöreän aukon, joka vastasi alapuolella olevaa vesilukkoa, perusteella. Sen mukaan nämä ominaisuudet poikkesivat niistä, joita voidaan löytää nesteenpoistolaitteiden alalta ja joissa voi olla myös neliön tai ympyrän muotoisia säiliöitä ja esimerkiksi suorakulmaisia aukkoja. Toisaalta sen mielestä neljän sivun terävät ulkoreunat olivat muita elementtejä huomaamattomampia, ja niillä ei ollut niin suurta merkitystä kokonaisvaikutelman kannalta.
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 105 ja 106 kohdassa, että riidanalaisessa mallissa oli lisäksi suorakaiteen muotoinen ja pitkänomainen peitelaatta, jonka terävät ulkoreunat olivat näkyvissä kaikilla neljällä sivulla. Toisin kuin aiemmissa tutkituissa malleissa, tämä peitelaatta oli valituslautakunnan mukaan kuitenkin täysin tiivis, koska vesi virtasi riidanalaisen mallin suihkulukon pitkillä sivuilla olevien sivuttaisten urien läpi, ja sen pintaa koristi myös harmaa pistekuvio. Tässä tapauksessa terävät ulkoreunat eivät myöskään olleet erityisen havaittavia käytettäessä kyseistä poistolaitetta. Pystysuorasta kulmasta katsottuna nämä piirteet eivät tekisi erityistä vaikutusta asiantuntevaan käyttäjään, joka keskittyisi ensisijaisesti peitelaatan linjoihin ja muotoihin.
Riidanalaisen päätöksen 107 kohdassa valituslautakunta katsoi näin ollen, että vaikka nämä mallit ja riidanalainen malli koostuivat suorakulmaisista ja pitkänomaisista muodoista, joissa oli terävät ulkoreunat ja jotka olivat samankaltaiset kuin kantajan nimeämissä aikaisemmissa malleissa, riidanalaiseen malliin sisältyi täysin tiivis peitelaatta, joka – mikä oli aivan yhtä tärkeää – oli koristeltu sivuttaisilla urilla. Sen mielestä riidanalaisesta mallista muodostui näiden piirteiden vuoksi erilainen vaikutelma kuin aiemmista malleista. Jälkimmäisissä tapauksissa täysin tiiviin peitelaatan koristeettomuus ja välittömästi havaittava säiliön pyöreä muoto tai rakoritilä olivat ratkaisevia kokonaisvaikutelman kannalta.
Valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 108 kohdassa, että nämä erot eivät olleet vähäpätöisiä, vähäisiä tai muutoinkaan merkityksettömiä ja että tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä, kun riidanalaisen mallin peitelaatassa oli pieniä harmaita pisteitä. Sen mukaan kantaja ei voinut perustellusti väittää, että riidanalaisten nesteenpoistojärjestelmien ulkonäköä, linjoja ja muotoja ei pitäisi ottaa huomioon sillä perusteella, että ne palvelevat teknistä tarkoitusta, eikä sillä perusteella, että todisteet viittasivat siihen, että kyseisellä alalla mahdollisesti vallitseva suuntaus suosii suorakulmaisia ja pitkänomaisia nesteenpoistolaitteita, joissa on tiivis peitelaatta. Vaikka kyseisillä piirteillä oli tekninen tarkoitus, niiden muoto, mitat ja sijainti saattoivat päinvastoin vaihdella suunnittelijalle myönnetyn suhteellisen suuren vapauden vuoksi, ja ne määräytyivät esteettisten näkökohtien perusteella. Myöskään kantajan väitettä, jonka mukaan riidanalainen malli oli identtinen mallin DM/059828 kanssa lukuun ottamatta kantajan mukaan teknisten syiden vuoksi rei’itettyä peitelaattaa, ei voitu hyväksyä. Valituslautakunnan mukaan ritilän rakojen muoto ja sijainti olivat suunnitteluun liittyviä piirteitä, joiden suhteen suunnittelijalla oli huomattava vapaus ja jotka voitiin suunnitella riippumatta siitä, mikä tekninen tehtävä näillä piirteillä mahdollisesti oli, tai sen lisäksi. Rakojen muoto voi vaihdella poistolaitteiden välillä, ja niiden sijainti ja muoto voivat myös vaihdella niin, että näiden piirteiden ulkonäöllä voi olla merkitystä kokonaisvaikutelman kannalta.
Riidanalaisen päätöksen 109 ja 110 kohdassa valituslautakunta katsoi näin ollen, että vaikka riidanalaisen mallin antama yleisvaikutelma oli tyylikäs, pelkistetty ja minimalistinen suihkun lattiakaivo, joka koostui suljetusta ja koristellusta peitelaatasta ja sivuttaisista urista, aikaisempien mallien antama kokonaisvaikutelma määräytyi tavanomaisempien piirteiden, kuten keskellä olevan pyöreän vedenkeräimen tai rakoritilän, perusteella. Lisäksi sen mukaan aikaisemmissa malleissa ei ollut koristeellisia piirteitä, kun taas riidanalaisessa mallissa niitä oli. Vaikka kantaja väitti, että sivuttaisten urien olemassaolo tiiviin peitelaatan sisältävissä suihkun lattiakaivoissa oli tavallista ja teknisen käyttötarkoituksen vuoksi tarpeen, valituslautakunta katsoi, että näillä sivuttaisilla urilla, sellaisina kuin ne oli esitetty, oli tiettyä esteettistä arvoa, joka vaikutti osaltaan väliintulijana olevan yhtiön suihkun lattiakaivon tyylikkääseen ja minimalistiseen yleisilmeeseen.
Riidanalaisen päätöksen 112 kohdassa valituslautakunta lisäsi, että samoista syistä ja ottaen huomioon myös sen, että aikaisemmissa malleissa nro 2, nro 4, nro 5 ja nro 6 ei ollut tiivistä peitelaattaa, vaan laatta, jossa oli rakoja, joiden lukumäärä, muoto ja koko vaihtelivat, ja että se katsoi, että kyseisten mallien asiantuntevalle käyttäjälle antama kokonaisvaikutelma oli erilainen kuin vastaava vaikutelma riidanalaisesta mallista, jossa oli pisteillä koristeltu tiivis pinta, ja että näillä eroilla oli ratkaiseva vaikutus kyseisten mallien ulkonäköön.
Neljäs kanneperuste
Neljännessä kanneperusteessaan kantaja väittää, että valituslautakunta teki riidanalaisen päätöksen 98–110 ja 112 kohdassa virheen arvioidessaan riidanalaisen mallin uutuutta tai yksilöllisyyttä vertaamalla sitä rekisteröinnissä DM/059828 esitettyihin malleihin. Sen mukaan vertailu on virheellinen, koska valituslautakunta lähti riidanalaisen päätöksen 98 ja 101 kohdassa virheellisestä toteamuksesta, jonka mukaan malli nro 1 (joka vastaa kohtia 1.1 ja 1.2) ja malli nro 3 (joka vastaa kohtia 3.1 ja 3.2), sellaisina kuin ne on sisällytetty rekisteröintiin DM/059828, liittyivät suihkun lattiakaivoihin, joissa on rei’ittämätön eli ns. nolla-peitelaatta (cover of rooster).
Toisaalta kuvien 1.1 ja 1.2 mukainen malli muodostuu ainoastaan poistokaivosta (jota esittävä kuva nro 1.1 on ylhäältäpäin ja nro 1.2 alhaaltapäin), johon ei ole asennettu tai jonka päälle ei ole asetettu rei’itettyä tai rei’ittämätöntä peitelaattaa. Tämän vuoksi tämä malli ei sen mukaan esitä täydellistä suihkun lattiakaivoa, kuten riidanalainen malli. Sen mukaan on varmaa, että kuvia 1.1 ja 1.2 vastaavassa mallissa esitetty poistokaivo on asennettu maahan eikä se näy tavanomaisessa käytössä (lukuun ottamatta poistokaivon yläreunoja). Tästä syystä malli nro 1 ei kuulu yhteisömallin suojan piiriin. Täsmälleen sama koskee toista 98 ja 101 kohdassa tarkoitettua mallia eli mallia nro 3 (joka vastaa kuvia 3.1 ja 3.2), jossa on jälleen vain poistokaivo (jota esittävä kuva nro 3.1 on näkymä ylhäältä ja kuva nro 3.2 näkymä alhaalta) ilman siihen tai sen päälle asennettua rei’itettyä tai rei’ittämätöntä peitelaattaa. Lisäksi riidanalaisen päätöksen 101 kohdassa ja 102 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettujen kuvia 1.1 ja 1.2 vastaavien mallien kaikilla neljällä sivulla olevat terävät ulkoreunat jäävät sen mukaan piiloon maahan asennettaessa ja ovat tavanomaisessa käytössä näkymättömissä.
Toisaalta valituslautakunta totesi päätöksensä 102 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa mallin nro 5 (joka vastaa kuvia 5.1 ja 5.2) ja mallin nro 6 (joka vastaa kuvia 6.1 ja 6.2) osalta, että ne koskivat suihkun lattiakaivoja, joissa on rei’itetty peitelaatta. Nämä mallit eivät kuitenkaan esitä suihkun lattiakaivoa. Mallikuvissa 5.1 ja 5.2 näkyy vain rei’itetty peitelaatta (jota esittävä kuva 5.1 on näkymä ylhäältä, nähtävissä vain tavanomaisessa käytössä, kun taas kuva 5.2 on näkymä alhaalta). Sama pätee mallikuviin 6.1 ja 6.2 (kuva 6.1 on näkymä alhaalta ja kuva 6.2 näkymä ylhäältä, nähtävissä vain tavanomaisessa käytössä). Näin tehdessään valituslautakunta vertaa riidanalaisen mallin eli mallin, joka koskee suihkun lattiakaivoa kokonaisuudessaan, ulkonäköä pelkän lattiakaivon osan muodostavan peitelaatan ulkonäköön.
Kun tarkastellaan riidanalaisen päätöksen kohtia, joihin tämä kanneperuste liittyy, on kantajan mukaan selvää, että valituslautakunta ei ole ottanut huomioon sitä, että kuvia 1.1, 1.2, 3.1 ja 3.2 vastaavat mallit koskevat ainoastaan poistokaivoja (ilman peitelaattaa), että kuvia 5.1, 5.2, 6.1 ja 6.2 vastaavat mallit koskevat ainoastaan (rei’itettyjä) peitelaattoja ja että ainoastaan mallit nro 2 ja nro 4 esittävät riidanalaisen mallin tavoin kokonaista suihkun lattiakaivoa, jossa on poistokaivo ja siihen tai sen päälle asennettu peitelaatta. Näin ollen kuvien 1.1 ja 1.2 mukainen malli yhdessä kuvien 5.1 ja 5.2 mukaisen mallin kanssa muodostaisi mallin nro 2 ulkoasun, kun taas kuvien 3.1 ja 3.2 mukainen malli yhdessä kuvien 6.1 ja 6.2 mukaisen mallin kanssa muodostaisi mallin nro 4 ulkoasun. Rekisteröinnissä DM/059828 toistetaan itse asiassa vain kaksi aikaisempaa täydellisen suihkun lattiakaivon mallia, kuten riidanalainen malli, eli mallit nro 2 ja nro 4.
Kantaja lisää, että myös riidanalaisen päätöksen 102 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa esitetty toteamus on virheellinen. Tämän päätelmän mukaan rekisteröinnin DM/059828 malleissa nro 1, nro 2, nro 3 ja nro 5 on niiden pinnan keskellä pyöreä vedenkeräin. Kantajan mukaan mallit nro 1 ja nro 3 ovat todellakin poistokaivoja tai vedenkeräimiä, mutta ne eivät näy tavanomaisessa käytössä. Malleissa nro 2 ja nro 5 ei ole vedenkeräintä, vaan niissä on peitelaatta, jonka pinnan keskellä on pyöreä reikä.
Kantaja toteaa, että myös riidanalaisen päätöksen 102 kohdan viidennessä luetelmakohdassa esitetty toteamus on virheellinen, samoin kuin sen 106 ja 107 kohdassa esitetty toteamus. Kyseisen toteamuksen mukaan rekisteröintiin DM/059828 sisältyvien (ja näin ollen sen mukaan vain mallien nro 2 ja nro 4) suihkun lattiakaivojen peitelaatoissa ei ole mitään koriste-elementtejä, kun taas riidanalaisessa mallissa peitelaattaa koristaa pistekuvio. Kantaja puolestaan katsoo, että rekisteröintiin DM/059828 sisältyvien mallien peitelaatoissa on koristeena selväpiirteinen rei’ityskuvio. Sitä vastoin riidanalaisen mallin peitelaatalle on ominaista koriste-elementin puuttuminen, koska se muodostuu yksinomaan sileästä ruostumattomasta teräksestä valmistetusta peitelaatasta, jota nimitetään myös nolla-peitelaataksi. Tässä peitelaatassa ei ole mitään piste- tai muitakaan koristeita.
Kantaja katsoo näin ollen, että valituslautakunta teki virheen aikaisempina malleina verrattavien esineiden luonteen ja ulkonäön osalta, koska se vertasi riidanalaista mallia ensin suihkun lattiakaivossa olevan poistokaivon, sitten suihkun lattiakaivon peitelaatan ja lopuksi täydellisen suihkun lattiakaivon ulkonäköön. Se toteaa, että epävarmuutta on myös siitä, mikä on se piirre tai mitkä ovat ne piirteet, joiden avulla riidanalaisen mallin ulkonäkö voidaan erottaa aiemmista malleista.
EUIPO ja väliintulija kiistävät kantajan väitteet.
Ensinnäkin on huomattava, että kantaja ei kiistä riidanalaisen päätöksen 85 kohdassa esitettyä ”asiantuntevan käyttäjän” määritelmää eikä saman päätöksen 88 kohdassa esitettyä arviota siitä, että suunnittelijalle kuuluva vapaus on suhteellisen laaja (ks. edellä 24 kohta). Se ei myöskään kiistä valituslautakunnan kyseisen päätöksen 77 kohdassa tekemää arviota, jonka mukaan mikään riidanalaisen mallin piirteistä ei määräytynyt yksinomaan sen teknisen käyttötarkoituksen perusteella, eikä sitä näin ollen pitäisi jättää suojan ulkopuolelle tai antaa sille olennaisesti vähäisempää merkitystä sen kokonaisvertailuun kohdistuvan vaikutuksen osalta (ks. edellä 23 kohta). Tätä määritelmää ja näitä arviointeja ei myöskään ole syytä kyseenalaistaa.
On myös kiistatonta, että muutoksenhaun johdosta annetun tuomion jälkeen ei edellytetä, että riidanalaisen mallin asiantunteva käyttäjä tuntee tuotteen, johon aikaisempi malli sisältyy tai johon sitä sovelletaan (ks. edellä 16 kohta). Toisin sanoen eri tuotteeseen kuin siihen, jota riidanalainen malli koskee, sisältyvä aikaisempi malli on lähtökohtaisesti merkityksellinen aikaisempi malli arvioitaessa riidanalaisen mallin yksilöllistä luonnetta asetuksen N:o 6/2002 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla (ks. edellä 111 kohta). Tässä tapauksessa se, että aikaisemmat mallit on tarkoitettu teollisuuskäyttöön nesteiden poistamiseksi eikä käytettäväksi suihkun lattiakaivona kylpyhuoneen kaltaisessa saniteettitilassa, ei siis estä ottamasta niitä huomioon merkityksellisinä aikaisempina malleina arvioitaessa riidanalaisen mallin yksilöllistä luonnetta.
Neljännessä kanneperusteessaan kantaja väittää lähinnä, että valituslautakunta teki virheen verratessaan riidanalaista mallia rekisteröinnissä DM/059828 esitettyihin aikaisempiin malleihin. Valituslautakunta katsoi virheellisesti, että aikaisemmat mallit, joita numeroidut mallikuvat 1.1 ja 1.2 ja sittemmin mallikuvat 3.1 ja 3.2 edustavat, liittyivät rei’ittämätöntä peitelaattaa koskevaan malliin, vaikka ne liittyivät ainoastaan poistokaivoon. Kantajan mukaan nämä aikaisemmat mallit eivät kuitenkaan näy tavanomaisessa käytössä (eli kun ne on kiinnitetty lattiaan), minkä vuoksi ne eivät kuulu yhteisömallin antaman suojan piiriin (ks. riidanalaisen päätöksen 98 ja 101 kohta). Samoin valituslautakunta teki kantajan mukaan virheen katsoessaan, että kuvia 5.1, 5.2, 6.1 ja 6.2 vastaavat aikaisemmat mallit koskivat rei’itetyllä peitelaatalla varustettuja suihkun lattiakaivoja, vaikka kyseessä oli pelkkä peitelaatta. Kantaja päättelee, että ainoastaan rekisteröintiin DM/059828 sisältyvät mallit nro 2 ja nro 4 esittävät täydellistä suihkun lattiakaivoa, jossa on poistokaivo ja sen päälle kiinnitetty tai asetettu peitelaatta, kuten riidanalaisessa mallissa.
Toisin sanoen kantaja katsoo, että riidanalaista mallia voidaan verrata ainoastaan kahteen aikaisempaan malliin eli malleihin nro 2 ja nro 4, koska nämä olivat rekisteröintiin DM/059828 sisältyvistä malleista ainoat, jotka liittyivät kahdesta osasta, nimittäin poistokaivosta ja peitelaatasta, koostuviin täydellisiin ”suihkun lattiakaivoihin”.
Rekisteröintiin DM/059828 sisältyvä malli nro 2.
Rekisteröintiin DM/059828 sisältyvä malli nro 4.
Tältä osin on ensinnäkin korostettava EUIPO:n tavoin, että valituslautakunnan mahdollisesti tekemä virhe muiden mallien kuin rekisteröintiin DM/059828 sisältyvien mallien nro 2 ja nro 4 ominaispiirteiden määrittelyssä ei voi vaikuttaa riidanalaisen päätöksen laillisuuteen, koska valituslautakunta vertasi riidanalaista mallia aikaisempiin täydellisiin malleihin nro 2 ja nro 4, jotka edustavat kahdesta elementistä – poistokaivosta ja peitelaatasta, jotka muodostavat suihkun lattiakaivon – koostuvaa monimutkaista tuotetta. Vaikka oletettaisiinkin, että valituslautakunta vertasi riidanalaista mallia myös pelkän poistokaivon tai pelkän peitelaatan ulkonäköön tutkiessaan aikaisempia malleja nro 1, nro 3, nro 5 ja nro 6, tämä ei voi kumota tulosta, joka saatiin vertaamalla riidanalaista mallia aikaisempien mallien nro 2 ja nro 4 esittämiin täydellisiin suihkun lattiakaivoihin.
Tämän jälkeen on todettava, että riidanalaisen mallin ja aikaisempien mallien nro 2 ja nro 4 välillä tehty vertailu ei ole virheellinen. Näin on siitä huolimatta, että – toisin kuin riidanalaisen päätöksen 102 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa todetaan – aikaisempaan malliin nro 4 sisältyy peitelaatta. Kuten valituslautakunta totesi, riittää, että malliin sisältyy rei’itetty levy, jonka kuvio ei ole koristeellinen vaan toiminnallinen, jotta riidanalaisen päätöksen 109, 110 ja 112 kohdassa esitetyt toteamukset olisivat päteviä ja lopputuloksen osalta virheettömiä. Valituslautakunnan kyseisen päätöksen 102 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tekemällä hyvin vähäisellä virheellä ei näin ollen voi olla ratkaisevaa vaikutusta kyseisen päätöksen laillisuuteen.
Lopuksi on huomattava, että kantaja ei ole kirjallisissa perusteluissaan esittänyt mitään väitteitä riidanalaisen päätöksen 109, 110 ja 112 kohdassa esitettyjen toteamusten kumoamiseksi.
Lisäksi kantaja myönsi suullisessa käsittelyssä, että Blücher-luetteloiden esityksissä oli ”ongelma”, koska poistokaivo näkyi yhdessä ja peitelaatta toisessa valokuvassa, mutta poistokaivoa ja peitelaattaa ei esitetty yhdessä. Tältä osin on myös korostettava, että muun muassa edellä 109 kohdassa mainitun, 19.6.2014 annetun tuomion Karen Millen Fashions (
C‑345/13
,
EU:C:2014:2013
,
ja
kohta), mukaisesti aikaisemman mallin on oltava ”kompakti” tai ”täydellinen” aikaisempi malli, eikä se voi olla yhdistelmän tulos. Tässä tapauksessa on kuitenkin todettava, kuten EUIPO teki kuulemistilaisuudessa, että asiakirja-aineistosta käy ilmi, että kantaja ei ole esittänyt minkäänlaista kuvaa sellaisesta poistokaivon ja peitelaatan sisältävästä täydellisestä poistojärjestelmästä, jollaisia Blücher-luetteloissa myydään. Näin ollen ainoat aiemmat kompaktit mallit, joihin kantaja voi vedota, ovat joka tapauksessa rekisteröintiin DM/059828 sisältyvät aikaisemmat mallit nro 2 ja nro 4, joissa kuvataan täydellisiä suihkun lattiakaivoja.
Valituslautakunta katsoi näin ollen perustellusti riidanalaisen päätöksen 109 ja 110 kohdassa, että vaikka riidanalaisen mallin aikaansaama kokonaisvaikutelma oli ”tyylikäs, pelkistetty ja minimalistinen” suihkun lattiakaivo, joka koostui tiiviistä, koristellusta peitelaatasta ja sivuttaisista urista, joiden esteettinen arvo vaikutti osaltaan tähän ”tyylikkääseen ja minimalistiseen” ulkoasuun, riidanalaisen mallin antama kokonaisvaikutelma oli ”tyylikäs, pelkistetty ja minimalistinen” suihkun lattiakaivo, aikaisempien mallien, erityisesti mallien nro 2 ja nro 4, antama yleisvaikutelma oli sitä vastoin erilainen, koska se perustui ”standardoituihin”, toiminnallisiin ja koristeettomiin piirteisiin, kuten keskellä olevaan pyöreään vedenkeräimeen (mallissa nro 2 numeroitujen mallikuvien 1.1 ja 1.2 mukaisesti ja mallissa nro 4 numeroitujen mallikuvien 3.1 ja 3.2 mukaisesti) tai rakoritilään (mallissa nro 2 numeroitujen mallikuvien 5.1 ja 5.2 mukaisesti ja mallissa nro 4 numeroitujen mallikuvien 6.1 ja 6.2 mukaisesti).
Riidanalaisen päätöksen 112 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen päätöksen 107 kohdan kanssa, valituslautakunta on myös perustellusti todennut, että samoista syistä kuin kyseisen päätöksen 109 ja 110 kohdassa on esitetty ja ottaen huomioon myös sen, että aikaisempien mallien nro 2 ja nro 4 toiminnallisessa peitelaatassa oli rakoja, se katsoi, että kyseiset mallit antoivat asiantuntevalle käyttäjälle erilaisen kokonaisvaikutelman kuin riidanalainen malli, jossa oli pistekuviolla ja esteettisesti merkityksellisillä sivuttaisilla urilla koristeltu tiivis peitelaatta.
Lopuksi riidanalaisen päätöksen 113 kohdassa, jota kantaja ei ole nimenomaisesti riitauttanut, valituslautakunta katsoi perustellusti, että edellä mainittu ero niiden piirteiden ulkonäössä, joita suunnittelija oli suurella vapaudella työstänyt, riitti antamaan erilaisen kokonaisvaikutelman huolimatta tietyistä yhteneväisyyksistä, ja päätteli näin ollen, että pelkästään mitättömyyshakemuksessa mainittujen aikaisempien mallien ja erityisesti mallin nro 2 (jota mallikuvat 1.1, 1.2, 5.1 ja 5.2 edustavat) ja mallin nro 4 (jota mallikuvat 3.1, 3.2, 6.1 ja 6.2 edustavat) perusteella riidanalainen malli oli luonteeltaan yksilöllinen.
Neljäs kanneperuste on siis hylättävä perusteettomana.
Viides kanneperuste
Viidennessä kanneperusteessaan kantaja väittää, että valituslautakunta katsoi virheellisesti riidanalaisen päätöksen 111 kohdassa yhdessä saman päätöksen 29 ja 30 kohdan kanssa, että lausuntoja, joihin kantaja viittasi, ei ollut annettu valaehtoisesti tai juhlallisesti, koska suurin osa näistä lausunnoista oli sähköpostiviestejä ja lisäksi ne olivat peräisin kantajan omasta piiristä eikä niiden tueksi ollut esitetty mitään riippumatonta lausuntoa. Kantaja olettaa, että kyseessä ovat liitteet 4–7, jotka se liitti 2.4.2010 annettuun vastaukseensa ja joihin se viittasi myös 21.9.2018 päivättyjen huomautustensa 20 kohdassa. Sen mielestä ei ollut mitään syytä olla ottamatta huomioon näiden lausuntojen sisältöä arvioitaessa riidanalaisen mallin uutuutta ja yksilöllisyyttä.
Kolmannen kanneperusteen valossa kantaja pitää ensinnäkin ”outona ja epäjohdonmukaisena”, että valituslautakunta olisi ottanut nämä lausunnot huomioon. Kantaja esitti kyseiset liitteet sekä Blücher-luetteloiden sivulta 33 valokuvan, jonka valituslautakunta hylkäsi asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan nojalla sillä perusteella, että sitä ei ollut esitetty 3.9.2009 tehdyn mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen yhteydessä. Vaikka kantaja myöntää, että suurin osa näistä lausunnoista on sähköpostiviestejä, se huomauttaa, että yksikään asianosainen ja mikään aiempi oikeusaste ei ole koskaan kyseenalaistanut näiden sähköpostiviestien paikkansapitävyyttä tai luotettavuutta. Näitä lausuntoja ja niiden sisältöä ei koskaan kiistetty. Kantaja toteaa lisäksi, että nämä lausunnot eivät ole peräisin kantajan omasta piiristä, vaan liitteet 4, 5 ja 7 ovat peräisin täysin itsenäiseltä Blücher-yhtiöltä, jolla ei ole minkäänlaista sopimuksellista yhteyttä, yhtiösidettä tai muuta yhteyttä, kun taas liite 6 on peräisin väliintulijan oikeudelliselta neuvonantajalta.
EUIPO ja väliintulija kiistävät kantajan väitteet.
Riidanalaisen päätöksen 111 kohdassa valituslautakunta totesi, että kantajan mainitsemia lausuntoja ei ollut annettu valaehtoisesti tai juhlallisesti, koska suurin osa näistä lausunnoista oli sähköpostiviestejä, ja että ne olivat peräisin kantajan omasta piiristä eikä niiden tueksi ollut esitetty riippumattomia lausuntoja esimerkiksi valmistajien järjestöiltä tai kauppakamareilta. Näin ollen valituslautakunta katsoi, ettei se voi jättää riidanalaisen mallin eri piirteitä ilman esteettistä arvoa, kun otetaan huomioon asiakirjat, joihin kantaja viittaa. Tässä tapauksessa oli päinvastoin otettava huomioon malli kokonaisuudessaan ja sen osien muoto, koko, sijainti ja suhteet.
Viidennessä kanneperusteessa kantaja katsoo, että valituslautakunta teki virheen, kun se ei myöntänyt todistusarvoa näille lausunnoille ja sähköpostiviesteille, jotka olivat peräisin muun muassa Blücherin tai I-Drainin työntekijöiltä.
Ensinnäkin on todettava, että tämä kanneperuste perustuu riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan. Valituslautakunta ei nimittäin aikonut riidanalaisen päätöksen 111 kohdassa poistaa todistusarvoa kantajan 2.4.2010 antaman vastauksen liitteissä 4–7 esitetyiltä lausunnoilta, jotka tämä oli esittänyt väliintulijan mitättömyysosastossa esittämiin huomautuksiin ja jotka koskivat pääasiassa riidanalaisen mallin enemmän tai vähemmän esteettistä tai toiminnallista luonnetta. Valituslautakunta viittasi ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan kolmansien osapuolten lausumilla on periaatteessa tietty todistusvoima, joka kuitenkin vähenee samassa suhteessa kuin allekirjoittajan intressi asian menestymiseen kasvaa (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2014, Nanu-Nana Joachim Hoepp v. SMHV – Stal-Florez Botero (la nana),
T‑196/13
, ei julkaistu,
EU:T:2014:674
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 16.6.2015, H.P. Gauff Ingenieure v. SMHV – Gauff (Gauff JBG Ingenieure),
T‑585/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:386
,
kohta).
Toiseksi, riippumatta näiden lausuntojen todistusarvosta on myös huomattava, että valituslautakunta otti nämä asiakirjat huomioon, kuten riidanalaisen päätöksen 111 kohdassa esitetystä analyysistä ilmenee. Valituslautakunta on näin ollen käyttänyt asetuksen N:o 6/2002 63 artiklan 2 kohdan mukaista harkintavaltaansa (ks. edellä 44–48 kohta). Se saattoi vapaasti tehdä niin, koska kantajan 2.4.2010 antaman vastauksen liitteiksi 4–7 merkityt asiakirjat eivät koskeneet aikaisempien mallien yksilöimistä. Toisaalta on muistettava, että mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen mukaisissa tiukoissa rajoissa tehtävän yksilöinnin osalta tällainen harkintavallan käyttö ei tule kyseeseen (ks. unionin yleisen tuomioistuimen vastaus kolmanteen kanneperusteeseen edellä 40–69 kohdassa).
Lopuksi totean, että valituslautakunta ei ollut tosiseikkoja vapaasti arvioidessaan sidottu näihin lausuntoihin. Se on oikeudellisesti virheettömästi katsonut, että tällaiset lausumat eivät voi kyseenalaistaa sitä päätelmää, että riidanalaiseen malliin liittyi myös esteettisiä, eikä yksinomaan toiminnallisia näkökohtia. Juuri nämä esteettiset näkökohdat erottavat suihkun lattiakaivoa, joka on ”tyylikäs, pelkistetty ja minimalistinen”, esittävän riidanalaisen mallin tuottaman kokonaisvaikutelman aikaisempien mallien tuottamasta toiminnallisemmasta tai ”standardoidummasta” vaikutelmasta, kuten valituslautakunta on perustellusti todennut riidanalaisen päätöksen 109 kohdassa (ks. edellä 144 kohta).
Siltä osin kuin kantajan väitteitä voidaan tulkita siten, että kantajalta on evätty mahdollisuus kutsua lausunnot allekirjoittaneita kolmansia osapuolia todistajiksi suulliseen käsittelyyn ja todistajien kuulemiseen valituslautakunnassa, kuten kantaja on pyytänyt asetuksen N:o 6/2002 64 ja 65 artiklan nojalla, on lisäksi todettava, että riidanalaisen päätöksen 29 ja 30 kohdassa valituslautakunta totesi ensinnäkin, että suullinen käsittely ei ollut tässä asiassa asianmukainen eikä tarpeellinen, toiseksi, että kantaja oli aikaisemmassa valitusmenettelyssä vastustanut väliintulijan pyyntöä suullisesta käsittelystä, ja kolmanneksi, että sillä oli käytettävissään riittävät seikat, tosiseikat, väitteet ja todisteet asian ratkaisemiseksi. Näin ollen valituslautakunta hylkäsi kuulemista koskevan pyynnön ja – samoista syistä – myös todistajien kuulemista koskevan pyynnön.
Toisaalta asetuksen N:o 6/2002 64 artiklan 1 kohdassa säädetään suullista käsittelyä koskevan pyynnön osalta, että EUIPO voi käyttää suullista menettelyä joko viran puolesta tai jonkin menettelyn osapuolen pyynnöstä, jos se pitää sitä tarkoituksenmukaisena.
Asetuksen N:o 6/2002 64 artiklan sanamuodosta ja ilmaisusta ”jos se pitää sitä tarkoituksenmukaisena” ilmenee, että EUIPO:lla on laaja harkintavalta suullisen käsittelyn järjestämisessä.
Lisäksi malliasioita koskevasta oikeuskäytännöstä käy selvästi ilmi, että valituslautakunnalla on harkintavaltaa sen suhteen, onko suullinen käsittely valituslautakunnassa todella tarpeen. Tätä harkintavaltaa suullisen käsittelyn tarpeellisuuden osalta sovelletaan myös silloin, kun asianosainen pyytää suullisen käsittelyn järjestämistä (tuomio 13.12.2017, Delfin Wellness v. EUIPO – Laher (Infrapunasaunat ja saunat),
T‑114/16
, ei julkaistu,
EU:T:2017:899
,
kohta).
Vastaavasti tavaramerkkiasioita koskevan oikeuskäytännön mukaan hylkäys ei johdu ilmeisestä virheestä, jos suullista käsittelyä pyytänyt osapuoli ei osoita, että valituslautakunnalla ei ollut käytettävissään kaikkia päätöksen tekemiseen tarvittavia tietoja (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 27.2.2018, Hansen Medical v. EUIPO – Covidien (MAGELLAN),
T‑222/16
, ei julkaistu,
EU:T:2018:99
,
–
kohta).
Näin on nyt esillä olevassa asiassa. Valituslautakunta käytti laajaa harkintavaltaansa virheettömästi, kun se katsoi, että sillä oli hallussaan kaikki riidanalaisen päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot. Mikään pöytäkirjassa ei myöskään viittaa siihen, että valituslautakunnalla ei olisi ollut käytettävissään kaikkia tarvittavia tietoja päätöksensä päätösosan perustelemiseksi.
Toisaalta asetuksen (EY) N:o 6/2002 65 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kaikissa EUIPO:ssa toteutettavissa menettelyissä voidaan käyttää todistelua, mukaan lukien osapuolten kuuleminen, tietojen pyytäminen, asiakirjojen ja todistuskappaleiden esittäminen, todistajien kuuleminen, asiantuntijalausunnot ja valaehtoiset tai juhlalliset kirjalliset lausumat taikka sen valtion lainsäädännön, jossa ne on annettu, mukaan vaikutukseltaan vastaavat lausumat. Asetuksen 65 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos EUIPO pitää tarpeellisena, että osapuoli, todistaja tai asiantuntija antaa suullisen lausuman, se kutsuu kyseisen henkilön kuultavakseen.
Asetuksen N:o 6/2002 65 artiklan sanamuodosta ja ilmaisusta ”jos virasto pitää tarpeellisena” käy selvästi ilmi, että EUIPO:lla on laaja harkintavalta järjestää todistajien kuuleminen (ks. vastaavasti myös 14.6.2021 annettu määräys TrekStor v. EUIPO – Zagg (Tietokonelaitteiston suojukset),
T‑512/20
, ei julkaistu,
EU:T:2021:359
,
kohta).
Valituslautakunta ei näin ollen ollut velvollinen kuulemaan ehdotettuja todistajia, vaan sillä oli tältä osin laaja harkintavalta, jota se käytti nyt esillä olevassa asiassa virhettä tekemättä.
Tavaramerkkiasioita koskevasta oikeuskäytännöstä seuraa nimittäin vastaavasti, että hylkäykseen ei liity mitään ilmeistä virhettä, jos todistajien kuulemista koskevan pyynnön esittänyt asianosainen olisi voinut esittää kyseisten todistajien lausunnot kirjallisesti (ks. vastaavasti ja analogisesti 18.1.2018 annettu määräys W&O medical esthetics v. EUIPO – Fidia farmaceutici (HYALSTYLE),
T‑178/17
, ei julkaistu,
EU:T:2018:18
,
–
kohta). Sama pätee varsinkin silloin, kun tällaiset todistajanlausunnot on tosiasiallisesti annettu kirjallisina, kuten tässä tapauksessa. Lisäksi on viitattava edellä 87 kohdassa esitettyihin syihin.
Viides kanneperuste on siis hylättävä perusteettomana.
Kuudes kanneperuste
Kuudennessa kanneperusteessaan kantaja väittää ensinnäkin, että valituslautakunta on menetellyt virheellisesti katsoessaan riidanalaisen päätöksen 114 ja 115 kohdassa, että riidanalaiselta mallilta ei puuttunut yksilöllinen luonne eikä näin ollen uutuus, joten se oli pätevä. Se koskee kutakin edeltävää kanneperustetta, myös yhdistettyinä toisiinsa. Toiseksi kantaja väittää, että asetuksen N:o 6/2002 65 artiklassa tarkoitettuja asian selvittämistoimia ei ole toteutettu tai edes suunniteltu, mikä on vastoin muutoksenhaun johdosta annetun tuomion 71 kohtaa. Valituslautakunta ei myöskään vastannut kantajan ehdotukseen esittää lisätodisteita erityisesti esittämällä nimenomaisesti nimettyjä todistajia, mikä ehdotus toistettaisiin ”tarvittaessa” unionin yleisessä tuomioistuimessa.
EUIPO ja väliintulija kiistävät kantajan väitteet.
Ensinnäkin valituslautakunta katsoi riidanalaisen päätöksen 114 ja 115 kohdan osalta, että koska riidanalainen malli oli luonteeltaan yksilöllinen, siltä ei voinut puuttua asetuksen N:o 6/2002 5 artiklassa tarkoitettu uutuus ja se oli näin ollen pätevä.
Tältä osin on huomattava, että asetuksen (EY) N:o 6/2002 6 artiklassa säädetty yksilöllistä luonnetta koskeva vaatimus on pakottavampi kuin saman asetuksen 5 artiklassa säädetty uutuuden vaatimus sen eriytymisen tason osalta, jota siinä edellytetään suhteessa kuhunkin aikaisempaan malliin. Näin ollen oikeuskäytännön mukaan uudella mallilla voi olla tai siltä voi puuttua yksilöllinen luonne (ks. vastaavasti tuomio 6.6.2013, Kastenholz v. SMHV – Qwatchme (Kellotaulut),
T‑68/11
,
EU:T:2013:298
,
kohta). Toisaalta malli, joka ei ole uusi, ei voi olla luonteeltaan yksilöllinen.
Yksilöllisen luonteen olemassaolo antaa mahdollisuuden olettaa, kuten tässä tapauksessa, että kyseessä on uutuus, kun taas yksilöllisen luonteen puuttuminen ei välttämättä ennakoi uutuuden puuttumista, mutta riittää joka tapauksessa mallin mitätöimiseen. Toisaalta uutuuden puuttuminen on ratkaisevaa yksilöllisen luonteen puuttumisen kannalta, kun taas uutuus ei välttämättä ennakoi yksilöllisen luonteen olemassaoloa, joka on myös edellytys mallin pätevyydelle.
Kun mallin mitättömyyttä haetaan asetuksen N:o 6/2002 5 ja 6 artiklassa säädettyjen perusteiden nojalla ja samojen aikaisempien mallien osalta, kuten nyt esillä olevassa asiassa, riidanalaisen mallin yksilöllisen luonteen toteaminen merkitsee näin ollen sen pätevyyttä suhteessa näihin mitättömyysperusteisiin ja näihin aikaisempiin malleihin.
Tällaisissa olosuhteissa, joissa yksilöllinen luonne todetaan olemassa olevaksi, kuten tässä tapauksessa, EUIPO:n instanssien ei ole tarpeen tutkia yksityiskohtaisesti uutuuden edellytystä, koska yksilöllisyyden tutkiminen ensisijaisesti voi olla perusteltua metodologisista ja prosessiekonomisista syistä. Sitä vastoin muissa tilanteissa, joissa uutuuden puuttuminen on todettu, uutuuden edellytyksen ensisijainen tutkiminen voi olla perusteltua myös samoista metodologisista ja prosessiekonomisista syistä, koska uutuuden puuttuminen johtaa väistämättä kyseessä olevan mallin mitättömyyteen ilman, että yksilöllisyyden edellytystä tarvitsee nimenomaisesti tutkia.
Edellä 170–173 kohdassa esitettyjen näkökohtien perusteella on katsottava, että valituslautakunta ei tehnyt virhettä tutkiessaan metodologisista ja prosessiekonomisista syistä riidanalaisen mallin yksilöllisen luonteen olemassaoloa ennen kuin se päätteli sen perusteella, että malli oli uusi.
Toiseksi asian selvittämistoimien osalta riittää, että muutoksenhaun johdosta annetun tuomionsa 71 kohdassa (mainittu edellä 84 kohdassa) unionin tuomioistuin viittasi ainoastaan siihen, että ”EUIPO olisi voinut ottaa tällaisen seikan huomioon selvittääkseen asiaa asetuksen N:o 6/2002 65 artiklan 1 kohdan perusteella”. Käyttämällä ilmausta ”olisi voinut” tuomioistuin tunnusti näin ollen sen laajan harkintavallan, joka EUIPO:lla on tämän säännöksen nojalla asian selvittämistoimien toteuttamisessa (ks. edellä 162 ja 163 kohta). Näin ollen se, että valituslautakunta ei ole laajan harkintavaltansa nojalla ryhtynyt mihinkään asian selvittämistoimiin, erityisesti todistajien kuulemiseen, ei voi millään tavoin olla ristiriidassa muutoksenhaun johdosta annetun tuomion kanssa tai muutoinkaan olla virheellinen.
Mitä tulee siihen, että unionin yleisessä tuomioistuimessa on toistuvasti pyydetty saada esittää näyttöä, on lisäksi muistutettava, että unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 85 artiklan 3 kohdan mukaan ”varsinaiset asianosaiset voivat – – esittää todisteita tai pyytää saada esittää näyttöä ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä – –, jos niiden esittämiseen vasta silloin on pätevä syy”. Koska käsiteltävässä asiassa on kyse vuonna 2009 aloitetusta hallinnollisesta menettelystä ja koska unionin yleisessä tuomioistuimessa ei ole esitetty uusia seikkoja, tällaisten todisteiden esittämisen viivästyminen ei ole missään tapauksessa perusteltua. Joka tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin katsoo saaneensa asiakirja-aineiston perusteella riittävät tiedot, joten sen ei tarvitse käyttää näitä todisteita antaakseen ratkaisun.
Kuudes kanneperuste on siis hylättävä perusteettomana.
Kaikkien edellä olevien seikkojen perusteella kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut EUIPO:n ja väliintulijan vaatimusten mukaisesti.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Group Nivelles NV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Costeira
Kancheva
Perišin
Julistettiin Luxemburgissa 27 päivänä huhtikuuta 2022.
Allekirjoitukset
Sisällys

Asian tausta

Asianosaisten vaatimukset

Oikeudellinen arviointi

Ensimmäinen ja kolmas kanneperuste, jotka koskevat aikaisemman mallin yksilöintiä

Kolmas kanneperuste

Ensimmäinen kanneperuste

Toinen kanneperuste, joka koskee riidanalaisen mallin ominaisuuksien määrittämistä

Neljäs, viides ja kuudes kanneperuste, jotka koskevat kyseisten mallien vertailua ja riidanalaisen mallin yksilöllisyyden arviointia

Lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö

Kyseisten mallien esittäminen yksitellen ja riidanalainen päätös

Neljäs kanneperuste

Viides kanneperuste

Kuudes kanneperuste

Oikeudenkäyntikulut
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.