CELEX: 62021CJ0127
Pritožba
Uredba (ES) št. 139/2004
Koncentracije podjetij
Trg zračnega prevoza
Koncentracija, razglašena za združljivo z notranjim trgom
Zaveze, ki jih sprejmejo udeleženke koncentracije
Sklep o dodelitvi predhodnih pravic
Izraz ,ustrezna uporaba‘

Družba American Airlines Inc. s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. decembra 2020, American Airlines/Komisija (
T‑430/18
,
EU:T:2020:603
; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to sodišče zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2018) 2788 final z dne 30. aprila 2018 o dodelitvi predhodnih pravic družbi Delta Air Lines (zadeva M.6607 – US Airways/American Airlines) (v nadaljevanju: sporni sklep).
Pravni okvir
Člen 10 Uredbe Sveta (EGS) št. 95/93 z dne 18. januarja 1993 o skupnih pravilih dodeljevanja slotov na letališčih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 2, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) 793/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 17) (v nadaljevanju: Uredba o slotih), naslovljen „Pool slotov“, v odstavkih 2 in 3 določa:
„2.   Zaporedje slotov, dodeljeno letalskemu prevozniku za opravljanje rednega ali načrtovanega posebnega zračnega prevoza, temu letalskemu prevozniku ne dajo pravice do enakega zaporedja slotov v naslednjem enakovrednem obdobju reda letenja, če letalski prevoznik koordinatorju ne more zadovoljivo dokazati, da ga uporablja, kakor je to odobril koordinator, najmanj 80 % časa v obdobju reda letenja, za katerega je bilo dodeljeno.
3.   Sloti, dodeljeni letalskemu prevozniku pred 31. januarjem za naslednjo letno sezono ali pred 31. avgustom za naslednjo zimsko sezono, vendar vrnjeni koordinatorju v ponovno dodelitev pred tema datumoma, se ne upoštevajo za namene izračuna uporabe.“
V uvodni izjavi 30 Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40; v nadaljevanju: Uredba o koncentracijah) je navedeno:
„Kadar udeležena podjetja prilagodijo priglašeno koncentracijo, zlasti tako, da ponudijo obveznosti glede usklajevanja koncentracije s skupnim trgom, naj ima Komisija možnost, da koncentracijo v prilagojeni obliki razglasi za združljivo s skupnim trgom. Takšne obveznosti naj bodo sorazmerne s problemom konkurence in naj ga popolnoma odpravijo. Primerno je tudi sprejeti obveznosti pred začetkom postopka presoje, kadar je problem konkurence jasno razviden in se da zlahka odpraviti. Izrecno je treba omogočiti, da lahko Komisija svojim odločbam priloži pogoje in obveznosti za zagotovitev, da udeležena podjetja pravočasno in uspešno izpolnjujejo svoje obveznosti, s čimer postane koncentracija združljiva s skupnim trgom. V celotnem postopku je treba zagotoviti preglednost in uspešno posvetovanje z državami članicami, pa tudi s tretjimi osebami.“
Člen 20(1a) Uredbe Komisije (ES) št. 802/2004 z dne 7. aprila 2004 o izvajanju Uredbe št. 139/2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 88), kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1269/2013 z dne 5. decembra 2013 (
UL 2013, L 336, str. 1
) (v nadaljevanju: Izvedbena uredba), določa:
„Poleg zahtev iz odstavka 1 udeležena podjetja, ko ponudijo zaveze v skladu s členom 6(2) ali členom 8(2) [Uredbe o koncentracijah], hkrati predložijo tudi en izvirnik podatkov in dokumentov, predpisanih v obrazcu RM v zvezi s korektivnimi ukrepi, kakor je določeno v Prilogi IV k tej uredbi, ter število kopij, ki ga Komisija periodično določi v
Uradnem listu Evropske unije
. Predloženi podatki morajo biti točni in popolni.“
V točkah 5, 7, in 9 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih, dopustnih po Uredbi št. 139/2004 in Uredbi št. 802/2004 (
UL 2008, C 267, str. 1
; v nadaljevanju: Sporočilo Komisije o korektivnih ukrepih), je navedeno:
„5. Kadar koncentracija vzbuja pomisleke glede konkurence, da bi lahko ta bistveno ovirala učinkovito konkurenco, zlasti zaradi ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja, lahko stranke spremenijo koncentracijo in tako odpravijo pomisleke glede konkurence in s tem pridobijo odobritev za združitev. Te spremembe lahko v celoti izvedejo pred odločitvijo o odobritvi. Vendar je običajneje, da stranke predložijo zaveze, na podlagi katerih bi bila koncentracija združljiva s skupnim trgom, in da te zaveze izvedejo po odobritvi.
[…]
7. Komisija mora oceniti, ali bi bili s predlaganimi korektivnimi ukrepi, potem ko bi bili ti izvedeni, odpravljeni ugotovljeni pomisleki glede konkurence. Samo stranke imajo vse ustrezne informacije, potrebne za tako oceno, zlasti v zvezi z izvedljivostjo predlaganih zavez ter rentabilnostjo in konkurenčnostjo premoženja, predlaganega za odsvojitev. Zato je odgovornost strank, da zagotovijo vse razpoložljive informacije, ki so potrebne, da Komisija oceni predlagane korektivne ukrepe. Zato Izvedbena uredba priglasitelje zavezuje, da skupaj z zavezami zagotovijo podrobne informacije o vsebini predlaganih zavez in pogojih za njihovo izvajanje, ki izkazujejo, da so primerne, da se z njimi odpravijo vse bistvene ovire za učinkovito konkurenco, kot je določeno v Prilogi k Izvedbeni uredbi (‚obrazec RM‘). Pri zavezah, pri katerih gre za odsvojitve dejavnosti, morajo stranke podrobno opisati, kako dejavnost, ki bo odsvojena, trenutno posluje. Te informacije bodo Komisiji omogočile, da s primerjanjem sedanjega poslovanja in obsega poslovanja, predlaganega v zavezah, oceni rentabilnost, konkurenčnost in tržljivost dejavnosti. Komisija lahko točne zahteve prilagodi informacijam, ki so potrebne v posameznem zadevnem primeru, in bo pripravljena razpravljati o obsegu potrebnih informacij s strankami, preden predložijo obrazec RM.
[…]
9. Na podlagi Uredbe o koncentracijah lahko Komisija sprejme le zaveze, za katere meni, da lahko z njimi koncentracija postane združljiva s skupnim trgom, da bo torej z njimi preprečeno bistveno oviranje učinkovite konkurence. Zaveze morajo popolnoma odpraviti pomisleke glede konkurence […] ter morajo biti celovite in učinkovite z vseh vidikov […]. Poleg tega morajo biti take, da jih je mogoče v kratkem času učinkovito izvesti, saj pogoji konkurence na trgu ne bodo zagotovljeni, dokler zaveze niso izpolnjene.“
Dejansko stanje in sporni sklep
Dejansko stanje je predstavljeno v točkah od 1 do 69 izpodbijane sodbe in ga je za potrebe tega postopka mogoče povzeti, kot sledi.
Sklep o odobritvi
Upravni postopek, v katerem je bil sprejet sklep o odobritvi
Družbi US Airways Group Inc. in AMR Corporation (v nadaljevanju: skupaj: stranki, udeleženi v združitvi), pri čemer je zadnjenavedena matična družba družbe American Airlines, sta 18. junija 2013 Evropsko komisijo obvestili o nameravani združitvi.
Komisija je menila, da ta koncentracija v delu, v katerem vpliva na povezavo med letališčema London Heathrow (Združeno kraljestvo) (v nadaljevanju: LHR) in Philadelphia International Airport (Združene države) (v nadaljevanju: PHL) (v nadaljevanju skupaj: par letališč), vzbuja resne dvome o združljivosti z notranjim trgom.
Da bi stranki, udeleženi v združitvi, odpravili resne dvome, ki jih je Komisija izrazila glede navedene operacije, sta 10. in 14. julija 2013 predlagali zaveze. Komisija je ta predloga 12. in 15. julija 2013 zavrnila in zahtevala, naj se predhodne pravice (
grandfathering rights
), „kakršne“ so bile predlagane v zadevi COMP/M.6447 – IAG/bmi (v nadaljevanju: zadeva IAG/bmi), vključijo v te zaveze, da se odpravi vsakršen resen dvom zaradi koncentracije. Stranki, udeleženi v združitvi, sta 16. julija 2013 predložili tretji predlog zavez, ki je med drugim vključeval predhodne pravice.
Stranki, udeleženi v združitvi, sta po več izmenjavah stališč, ki so se zlasti nanašala na predhodne pravice, 25. julija 2013 Komisiji podali predlog končnih zavez o slotih (v nadaljevanju: končne zaveze). Besedilo klavzul od 1.9 do 1.11 končnih zavez je bilo enako besedilu klavzul od 1.9 do 1.11 predloga zavez z dne 16. julija 2013.
Stranki, udeleženi v združitvi, sta 30. julija 2013 Komisiji posredovali obrazec RM v zvezi s končnimi zavezami. Podjetja naj bi na takem obrazcu, katerega vsebina je pojasnjena v Prilogi IV k Izvedbeni uredbi, navedla podatke in dokumente, ki jih morajo podjetja predložiti hkrati s predlogom zavez v skladu s členom 6(2) Uredbe o koncentracijah.
V obravnavani zadevi sta stranki, udeleženi v združitvi, v razdelku 1, točki 1.1(i) obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami navedli:
„Zaveza o slotih v bistvu temelji na praksi Komisije v najnovejših zadevah v zvezi z združitvami letalskih prevoznikov, kot je [zadeva] IAG/bmi. Natančneje, da bi bil korektivni ukrep privlačnejši, predlagane zaveze vsebujejo določbe o predhodnih pravicah na slotih, ki sta jih [stranki, udeleženi v združitvi,] sprostili, ko je novi udeleženec opravljal storitev brez postanka na paru letališč šest zaporednih sezon.“
Stranki, udeleženi v združitvi, naj bi v razdelku 3 navedenega obrazca, naslovljenem „Odstopanje od besedil vzorcev zavez“, opredelili kakršna koli odstopanja predlaganih zavez od ustreznih besedil vzorcev zavez, ki so jih službe Komisije objavile in so bila občasno pregledana, ter pojasnili razloge za ta odstopanja. Stranki, udeleženi v združitvi, sta navedli:
„Zaveze, ki jih predlagata [stranki, udeleženi v združitvi], odstopajo od besedil vzorcev zavez, ki so jih objavile službe Komisije, v delu, v katerem je potrebno za izpolnitev posebnih zahtev strukturnega korektivnega ukrepa v posebnem okviru zračnega prevoza.
Kot je bilo navedeno med predhodnimi pogovori, predlagane zaveze temeljijo na zavezah, ki jih je Komisija sprejela v drugih zadevah koncentracije letalskih prevoznikov. Večina jih temelji zlasti na zavezah, predlaganih v [zadevi] IAG/bmi.
Da bi bilo predlagane zaveze lažje oceniti, [stranki, udeleženi v združitvi,] v nadaljevanju opredeljujeta točke, v katerih predlagane zaveze odstopajo od zavez, sprejetih v [zadevi] IAG/bmi. Te točke ne vključujejo manjših jezikovnih sprememb ali pojasnil, ki jih zahtevajo posebne okoliščine tega primera, zlasti v razdelku o opredelitvah.“
Glede določb o predhodnih pravicah v obrazcu RM v zvezi s končnimi zavezami ni bilo navedeno nobeno odstopanje od zavez, sprejetih v zadevi IAG/bmi.
Sklep o odobritvi
Komisija je s Sklepom C(2013) 5232 final z dne 5. avgusta 2013 (zadeva COMP/M.6607 – US Airways/American Airlines) (
UL 2013, C 279, str. 6
; v nadaljevanju: sklep o odobritvi), sprejetim na podlagi člena 6(1)(b) Uredbe o koncentracijah v povezavi s členom 6(2) te uredbe, ugotovila, da je združitev združljiva z notranjim trgom ob upoštevanju nekaterih pogojev in obveznosti, ki jih je treba izpolniti.
V točki 160 obrazložitve sklepa o odobritvi je vsebina končnih zavez glede predhodnih pravic povzeta tako:
„Praviloma se morajo sloti, ki jih potencialni novi udeleženec pridobi na podlagi končnih zavez, uporabljati za opravljanje redne storitve zračnega prevoza potnikov brez postanka med parom letališč [LHR‑PHL] in se ne morejo uporabiti za drug par mest, razen če je potencialni novi udeleženec to storitev že opravljal v obdobju uporabe (šest zaporednih sezon [v smislu Mednarodnega združenja letalskih prevoznikov] IATA). Po preteku obdobja uporabe bo potencialni novi udeleženec imel pravico uporabljati slote za kateri koli par mest (predhodne pravice). Vendar se za podelitev predhodnih pravic zahteva odobritev Komisije, ki ji svetuje neodvisni pooblaščenec.“
V točkah 176, od 178 do 181, 186 in od 197 do 199 obrazložitve sklepa o odobritvi je Komisija v okviru analize končnih zavez ugotovila naslednje:
„(176) V skladu s sodno prakso sodišč Evropske unije mora biti z zavezami mogoče odpraviti ugotovljene pomisleke glede konkurence in zagotoviti konkurenčne tržne strukture. V nasprotju s tistimi, ki se sprejmejo med postopkom v fazi II, namen zavez, predlaganih v fazi I, ni preprečiti resno oviranje učinkovite konkurence, temveč bolj jasno odpraviti vsakršen resen dvom o tem. Komisija ima široko diskrecijsko pravico pri ocenjevanju, ali ti korektivni ukrepi pomenijo neposreden in zadosten odgovor, ki lahko ta dvom odpravi.
[…]
(178) Po presoji Komisije končne zaveze odpravljajo vse resne dvome, opredeljene med postopkom. Posledično Komisija sklepa, da končne zaveze […] zadoščajo za odpravo resnih dvomov o združljivosti koncentracije z notranjim trgom.
(179) V zadevah v zvezi z letalskimi prevozniki so zaveze za sprostitev slotov za Komisijo sprejemljive, kadar je dovolj očitno, da bo prišlo do dejanskega vstopa novih konkurentov, kar bo odpravilo vse resne ovire za učinkovito konkurenco […].
(180) Zaveza o slotih temelji na dejstvu, da je razpoložljivost slotov na letališču [LHR] glavna ovira za vstop na progo [LHR‑PHL], v zvezi s katero so bili izraženi resni dvomi. Torej je njen namen odpraviti (ali vsaj bistveno zmanjšati) to oviro in omogočiti zadosten, pravočasen in verjeten vstop na progo [LHR‑PHL].
(181) Pomembno je tudi omeniti, da imajo sloti letališča [LHR] zelo veliko vrednost, zaradi česar je zaveza o slotih zelo privlačna za kandidate za vstop na trg. V paketu zavez je temeljna privlačnost slotov še večja zaradi možnosti pridobitve predhodnih pravic po šestih sezonah IATA.
[…]
(186) Ob upoštevanju navedenega in drugih razpoložljivih dokazov, zlasti interesa in informacij o verjetnem in pravočasnem vstopu, prejetih med posvetovanjem z udeleženci na trgu, Komisija sklepa, da je zaveza o slotih ključni element za verjeten in pravočasen vstop na progo [LHR‑PHL]. Obseg vstopa na to progo bo zadostoval za odpravo resnih dvomov, ki so bili ugotovljeni na tem trgu (v vseh možnih potniških segmentih).
[…]
(197) Na podlagi člena 6(2), drugi pododstavek, prvi stavek, Uredbe o koncentracijah se lahko v sklepu Komisije določijo pogoji in obveznosti, s katerimi se zagotovi, da udeležena podjetja izpolnijo zaveze, ki so jih v razmerju do Komisije sprejela za to, da postane koncentracija združljiva z notranjim trgom.
(198) […] Če nek pogoj ni izpolnjen, sklep Komisije ni več veljaven. Kadar udeležena podjetja ne izpolnijo obveznosti, lahko Komisija prekliče [zadevni] sklep o odobritvi v skladu s členom 8(6) Uredbe o koncentracijah […]
(199) […] [Odločitev o odobritvi] je odvisna od polnega upoštevanja zahtev, določenih v razdelkih 1, 2, 3 in 4 končnih zavez (pogoji), v drugih razdelkih končnih zavez pa so določene obveznosti za stranke.“
V točki 200 sklepa o odobritvi je bilo natančneje pojasnjeno, da so končne zaveze priložene k temu sklepu in so njegov sestavni del. Nazadnje, Komisija je v točki 201 sklepa o odobritvi sklenila, da se je odločila priglašeno koncentracijo, kakor je bila spremenjena s končnimi zavezami, razglasiti za združljivo z notranjim trgom, „če se v celoti upoštevajo pogoji in obveznosti, ki so določeni v končnih zavezah, priloženih k temu sklepu“.
Končne zaveze
Stranki, udeleženi v združitvi, sta v prvem odstavku preambule končnih zavez opozorili, da sta te zaveze sprejeli, da bi Komisija lahko združitev razglasila za združljivo z notranjim trgom.
V tretjem odstavku te preambule je pojasnjeno:
„To besedilo je treba v splošnem okviru prava Evropske unije, zlasti z vidika Uredbe koncentracijah in ob upoštevanju Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih, razlagati v povezavi s sklepom [o odobritvi] v delu, v katerem te zaveze določajo pogoje in obveznosti, povezane s tem sklepom.“
V razdelku „Opredelitve“ končnih zavez so nekateri izrazi opredeljeni tako:
–
izraz „predhodne pravice“ je opredeljen s sklicevanjem na klavzulo 1.10;
–
izraz „zloraba“ je opredeljen s sklicevanjem na klavzulo 1.13;
–
izraz „obdobje uporabe“ je opredeljen s sklicevanjem na klavzulo 1.9 s pojasnilom, da bi to obdobje moralo trajati šest zaporednih sezon združenja IATA.
Klavzule od 1.9 do 1.11 končnih zavez določajo:
„1.9 Praviloma se sloti, ki jih potencialni novi udeleženec pridobi po koncu postopka sprostitve slotov, uporabljajo le za opravljanje konkurenčnega zračnega prevoza na zadevnem paru letališč. Sloti se ne morejo uporabljati za drug par mest, razen če je potencialni novi udeleženec opravljal lete brez postanka na paru letališč v skladu s ponudbo, predloženo na podlagi klavzule 1.24, v določenem številu zaporednih celih sezon IATA (v nadaljevanju: obdobje uporabe).
1.10 Šteje se, da ima potencialni novi udeleženec predhodne pravice na pridobljenih slotih, kadar je slote v obdobju uporabe ustrezno uporabljal za par letališč. V zvezi s tem ima potencialni novi udeleženec ob izteku obdobja uporabe pravico uporabiti slote, pridobljene na podlagi teh zavez, za kateri koli par mest (v nadaljevanju: predhodne pravice).
Za ohranitev predhodnih pravic je potrebna odobritev Komisije, ki ji svetuje neodvisni pooblaščenec, po koncu obdobja uporabe […].“
Klavzula 1.13 končnih zavez določa:
„V obdobju uporabe se šteje, da je prišlo do zlorabe, če se potencialni novi udeleženec, ki je pridobil slote, ki sta jih sprostili stranki, odloči, da:
[…]
(b)
bo opravljal manjše število letov od tistega, za katero se je zavezal v ponudbi v skladu s klavzulo 1.24, ali prenehal opravljati lete med parom letališč, razen če je ta odločitev združljiva z načelom ‚uporabljeni sloti ali izgubljeni sloti‘ iz člena 10(2) Uredbe o slotih (ali vsaka začasna prekinitev tega);
[…]“
Klavzula 1.24 končnih zavez se nanaša na število letov, ki se jih novi udeleženec odloči opravljati, v klavzulah 1.26 in 1.27 teh zavez pa so določena merila za ocenjevanje ponudbe novega udeleženca.
Sklep Komisije o dodelitvi slotov družbi Delta
Intervenientka, družba Delta Air Lines Inc. (v nadaljevanju: Delta), je 9. oktobra 2014 v skladu s točko 1.24 končnih zavez predložila uradno ponudbo za dodelitev slotov. Glede na njeno prijavo je nameravala opravljati po en dnevni let na povezavi med letališčema LHR in PHL (v nadaljevanju: proga LHR‑PHL) v šestih zaporednih sezonah združenja IATA od poletja 2015 naprej.
Družba Delta je bila edina letalska družba, ki je predložila ponudbo za dodelitev slotov na podlagi končnih zavez.
Komisija je s sklepom z dne 6. novembra 2014, potem ko je na podlagi klavzul 1.21 in 1.26 končnih zavez ocenila sposobnost družbe Delta in njeno ponudbo, ugotovila, da je ta družba, prvič, neodvisna od strank, udeleženih v združitvi, in z njima ni povezana ter da je izčrpala svoj portfelj slotov na letališču LHR v smislu klavzule 1.21 končnih zavez, in drugič, sposoben potencialni konkurent strank za par letališč, za katerega je na podlagi navedenih zavez zaprosila za slote, ki ima zmogljivost, sredstva in voljo dolgoročno opravljati storitve na progi LHR‑PHL kot sposobna konkurenčna sila.
Družbi American Airlines in Delta sta 17. decembra 2014 Komisiji predložili sporazum o sprostitvi slotov, ki sta ga ti družbi morali skleniti, da so se družbi Delta dodelili sloti, za katere je na podlagi končnih zavez zaprosila v zvezi s progo LHR‑PHL.
Komisija je s sklepom z dne 19. decembra 2014 v skladu s poročilom neodvisnega pooblaščenca z dne 17. decembra 2014 odobrila sporazum o sprostitvi slotov. Ta sklep je določal, da mora družba Delta uporabiti slote, ki jih je prej opravljala družbe US Airways Group za zagotavljanje letov brez postanka na progi LHR‑PHL. Poleg tega je navedeni sklep določal, da se bo štelo, da ima družba Delta, če se bodo ti sloti v obdobju uporabe ustrezno uporabljali, predhodne pravice na podlagi soglasja Komisije, ter da bo družba Delta, ko bo Komisija odobrila predhodne pravice, obdržala sproščene slote in imela pravico, da jih uporablja med katerim koli parom mest.
Družba Delta je lete na progi LHR‑PHL začela opravljati na začetku poletne sezone obdobja voznega reda letov združenja IATA 2015.
Družba American Airlines je 28. septembra 2015 neodvisnemu pooblaščencu poslala dopis, v katerem mu je sporočila, da družba Delta korektivnih slotov ni uporabljala v skladu s svojo ponudbo, zato v poletni sezoni 2015 in zimski sezoni 2015/2016 ni „ustrezno uporabljala“ teh korektivnih slotov, zaradi česar se te sezone ne smejo upoštevati za pridobitev predhodnih pravic.
Pozneje je zlasti med družbo American Airlines in Komisijo prišlo do več izmenjav stališč, v katerih je družba American Airlines trdila, da družba Delta še vedno ne izpolnjuje pogojev svoje ponudbe in torej ne more zahtevati pridobitve predhodnih pravic.
Sporni sklep
Komisija je 30. aprila 2018 sprejela sporni sklep, v katerem je ugotovila, da je družba Delta v obdobju uporabe slote ustrezno uporabljala, in na podlagi klavzule 1.10 končnih zavez odobrila dodelitev predhodnih pravic tej družbi.
Komisija je na podlagi razlage besedila, sobesedila in cilja končnih zavez v spornem sklepu ugotovila, da izraza „ustrezna uporaba“ ni mogoče razumeti v smislu „uporaba v skladu s ponudbo“, ampak ga je treba razlagati kot „neobstoj zlorabe“ slotov v smislu klavzule 1.13 končnih zavez.
Natančneje, Komisija je po tem, ko je v spornem sklepu najprej ugotovila, da izraz „ustrezna uporaba“ v končnih zavezah ni opredeljen, pojasnila, da je treba ta izraz razlagati „ob upoštevanju cilja in sobesedila [končnih] zavez“.
Komisija je glede cilja končnih zavez menila, da je njihov cilj odpraviti resne dvome o združljivosti združitve z notranjim trgom in da je cilj klavzule 1.9 teh zavez obnoviti konkurenco na progi LHR‑PHL z uvedbo konkurenčnega letalskega prevoza.
Komisija je glede sobesedila končnih zavez opozorila, da so predhodne pravice namenjene spodbujanju potencialnega novega udeleženca k opravljanju letov na progi LHR‑PHL. Potencialni novi udeleženec pa je za spodbuditev k vstopu na trg potreboval jasna in preverljiva merila, ki jih ni mogoče razlagati samovoljno.
Ker je v običajnem jeziku „zloraba“ lahko izenačena z „neustrezno“ uporabo in ker je bil izraz „zloraba“ v končnih zavezah opredeljen, izraz „ustrezna uporaba“ pa ne, je Komisija iz tega sklepala, da je treba za to, da se potencialnemu novemu udeležencu zagotovijo jasne in preverljive informacije, izraz „ustrezna uporaba“ razlagati kot „neobstoj zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 končnih zavez.
Dalje, Komisija je v spornem sklepu zavrnila tezo, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ razlagati kot „uporaba v skladu s ponudbo“.
V zvezi s tem bi glede na sporni sklep, prvič, izenačevanje „ustrezne uporabe“ in „uporabe v skladu s ponudbo“ pomenilo zahtevo, ki jo je skoraj nemogoče izpolniti.
Drugič, trditve, da so le „odpovedi iz izrednih operativnih razlogov“ združljive z „uporabo v skladu s ponudbo“, ni mogoče sprejeti. Tako merilo ne bi bilo dovolj jasno, da bi se potencialnemu novemu udeležencu lahko zagotovila pravna varnost. Tako merilo se tudi ne bi opiralo na besedilo končnih zavez.
Tretjič, če bi se izraz „ustrezna uporaba“ razlagal kot „uporaba v skladu s ponudbo“, bi bile končne zaveze precej manj privlačne za novega udeleženca.
Četrtič, ker je 80‑odstotna uporaba slotov dejansko pravilo v letalskem sektorju – glede na to, da člen 10(2) Uredbe o slotih določa načelo „uporabljeni sloti ali izgubljeni sloti“, v skladu s katerim mora letalski prevoznik, da bi lahko dodeljene slote uporabljal v naslednjem obdobju, dokazati, da je te slote uporabljal najmanj 80 % časa v obdobju voznega reda letenja, za katero so bili ti sloti dodeljeni (v nadaljevanju: pravilo 80/20) – bi bilo od novega udeleženca nerazumno pričakovati, da izpolnjuje stoodstotno stopnjo uporabe.
Petič, iz obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami naj bi bilo glede predhodnih pravic razvidno, da so bile te zaveze precej primerljive z nekaterimi „manjšimi jezikovnimi pojasnili in spremembami“, sprejetimi v zadevi IAG/bmi. Vendar v zadevnih zavezah „uporaba v skladu s ponudbo“ ni bila pogoj za pridobitev predhodnih pravic. Zato naj bi bil izraz „v skladu s ponudbo“ v končnih zavezah le „manjša jezikovna sprememba“ glede na zaveze v zadevi IAG/bmi.
Šestič, v nasprotju s sistematiko zadevnih določb bi bilo, če bi se izraz „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez razlagal glede na klavzulo 1.9 navedenih zavez, saj je zadnjenavedena namenjena opredelitvi cilja zaveze, in sicer opravljati konkurenčen letalski prevoz na progi, v klavzuli 1.10 pa so opredeljene predhodne pravice.
Nazadnje, Komisija je v spornem sklepu preučila, ali je družba Delta slote zlorabila v smislu klavzule 1.13 končnih zavez, da bi ugotovila, ali ji je bilo treba podeliti predhodne pravice. Komisija je v zvezi s tem štela, da je bila uporaba slotov kljub njihovi premajhni izkoriščenosti v skladu s pravilom 80/20. Ker je Komisija ugotovila, da družba Delta ni zlorabila slotov v smislu klavzule 1.13 končnih zavez, je na podlagi tega sklenila, da je družba Delta v skladu s pisnim priporočilom neodvisnega pooblaščenca v obdobju uporabe slote uporabljala ustrezno, in v skladu s klavzulo 1.10 teh končnih zavez odobrila dodelitev predhodnih pravic navedeni družbi.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba American Airlines je 10. julija 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa, pri čemer je navedla dva razloga. Prvi tožbeni razlog se je nanašal na to, da je Komisija pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ napačno uporabila pravo. Z drugim tožbenim razlogom je družba American Airlines trdila, da Komisija ni upoštevala vseh upoštevnih elementov za dodelitev predhodnih pravic družbi Delta.
Splošno sodišče je tožbo družbe American Airlines z izpodbijano sodbo v celoti zavrnilo in tej družbi naložilo, da poleg svojih stroškov krije tudi stroške Komisije.
Splošno sodišče je glede prvega tožbenega razloga, na prvem mestu, v zvezi z jezikovno razlago izraza „ustrezna uporaba“ v točkah 103 in 104 izpodbijane sodbe menilo, da je izenačitev izraza „ustrezna uporaba“ z izrazom „neobstoj zlorabe“ združljiva z besedilom zadevnih določb. Vendar je Splošno sodišče v točkah 105 in 106 izpodbijane sodbe ugotovilo, da razlaga, ki jo je predlagala družba American Airlines, v skladu s katero „ustrezna uporaba“ pomeni „uporabo v skladu s ponudbo“, pri čemer je Komisiji dopustila določeno polje proste presoje v zvezi s tem, prav tako združljiva z jezikovno razlago izraza „ustrezna uporaba“. Splošno sodišče je torej na podlagi tega v točki 107 izpodbijane sodbe sklenilo, da razlaga zadnjenavedenega izraza zgolj na podlagi besedila končnih zavez ni bila prepričljiva.
Splošno sodišče je v točkah od 109 do 125 izpodbijane sodbe pojasnilo načela, ki bi jih bilo treba uporabiti pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ in izraza „v skladu s ponudbo“ v smislu končnih zavez. Splošno sodišče je najprej ugotovilo, da bi bilo treba upoštevati ne le izraze iz končnih zavez, ampak tudi njihovo sobesedilo in cilje, ki jim sledijo predpisi, v katere so umeščeni. Nato je spomnilo, da je treba upoštevati tudi posebna pravila razlage, ki so pojasnjena v končnih zavezah in ki napotujejo na sklep o odobritvi, na splošni okvir prava Unije, zlasti Uredbo o koncentracijah in na Sporočilo Komisije o korektivnih ukrepih. Splošno sodišče je poleg tega menilo, da je treba končne zaveze razlagati tudi ob upoštevanju obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami, saj so v takem obrazcu podatki in dokumenti, ki so potrebni, da lahko Komisija oceni, ali so zaveze, ki sta jih predložili stranki, udeleženi v združitvi, take, da koncentracija zaradi njih postane združljiva z notranjim trgom. Splošno sodišče je na koncu menilo, da je Uredba o slotih del „splošnega okvira prava Unije“, zato jo je treba upoštevati pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“.
Na drugem mestu, Splošno sodišče je v zvezi s sistematično razlago izraza „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez v točkah od 201 do 249 izpodbijane sodbe menilo, da je ta izraz mogoče razumeti tako, da ustreza neobstoju „zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 navedenih zavez.
Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 209 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so bile določbe o „zlorabi“ – glede na to, da sta morali stranki, udeleženi v združitvi, vključiti predhodne pravice, „kakršne“ so bile predlagane v zadevi IAG/bmi v skladu s strukturo teh zavez – upoštevne za dodelitev predhodnih pravic. Splošno sodišče je poleg tega v točki 220 izpodbijane sodbe menilo, da se vstavek „v skladu s ponudbo“, ki ga je družba American Airlines razumela kot „dejansko“ opredelitev predhodnih pravic, jezikovno pomembno razlikuje od strukturiranja ustreznih določb zavez iz zadeve IAG/bmi. Splošno sodišče je na podlagi tega v točkah 232 in 233 izpodbijane sodbe sklenilo, da iz preizkusa upoštevnosti napotkov iz obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami izhaja, da je vstavek „v skladu s ponudbo“ le „manjša jezikovna sprememba“ in da zato pristopa družbe American Airlines, v skladu s katerim je ta izraz vsebinski pogoj za dodelitev predhodnih pravic, ni mogoče sprejeti.
Na tretjem mestu, Splošno sodišče je v zvezi z razlago izraza „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez ob upoštevanju sobesedila te določbe in ciljev, ki se uresničujejo s predpisi, v katere je umeščena, v točkah od 250 do 292 izpodbijane sodbe potrdilo razlago, ki jo je podala Komisija v spornem sklepu, v skladu s katero je izraz „ustrezna uporaba“ izenačen z „neobstojem zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 končnih zavez.
Splošno sodišče je v točkah od 253 do 278 izpodbijane sodbe najprej menilo, da se z dodelitvijo predhodnih pravic uresničuje cilj, da postanejo sloti privlačnejši s tem, da se novega udeleženca spodbudi k prevzemu teh slotov, da bi bila tako dejanska uresničitev zavez dovolj verjetna. Splošno sodišče je tako zavrnilo trditev družbe American Airlines o „največjem konkurenčnem pritisku“, ker zanjo ne v sklepu o odobritvi ne v določbah končnih zavez ni podlage in ker ni združljiva z naravo predhodnih pravic.
Splošno sodišče je nato v točkah 279 in 280 izpodbijane sodbe menilo, da Uredba o slotih določa splošen okvir za to, da se izraz „ustrezna uporaba“ razlaga kot „neobstoj zlorabe“. Menilo je, da je družba Delta poleg tega slote med obdobjem uporabe uporabljala v skladu z zahtevami iz člena 10(2) in (3) te uredbe.
Splošno sodišče je v točki 293 izpodbijane sodbe sklenilo, da je Komisija izraz „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez pravilno razlagala tako, da pomeni „neobstoj zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 navedenih zavez.
Splošno sodišče je v zvezi z drugim tožbenim razlogom v točki 303 izpodbijane sodbe menilo, da je treba navedeni tožbeni razlog – glede na to, da presoja različnih elementov, navedenih v podporo temu razlogu, ni bila upoštevna za presojo obstoja „zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 končnih zavez – zavrniti.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
Družba American Airlines je 26. februarja 2021 v sodnem tajništvu Sodišča zoper izpodbijano sodbo vložila pritožbo.
V pritožbi družba American Airlines Sodišču predlaga, naj:
–
zadrži izvršitev izpodbijane sodbe in jo razveljavi;
–
sporni sklep razglasi za ničen;
–
podredno, zadevo po potrebi vrne Splošnemu sodišču, da jo v skladu s sodbo Sodišča ponovno preuči, in
–
Evropski komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.
Komisija Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in družbi American Airlines naloži plačilo stroškov.
Družba Delta Sodišču predlaga, naj pritožbo v celoti zavrne in družbi American Airlines naloži plačilo stroškov tega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.
Pritožba
Družba American Airlines v utemeljitev pritožbe navaja en sam razlog, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je razsodilo, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez razlagati kot „neobstoj zlorabe“. Poleg tega naj bi Splošno sodišče zmotno potrdilo sklep o dodelitvi predhodnih pravic družbi Delta, čeprav naj ta ne bi uporabljala dodeljenih slotov.
Ta pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele. V prvem delu družba American Airlines trdi, da Splošno sodišče pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ ni upoštevalo ciljev, ki jim sledijo Uredba o koncentracijah, Sporočilo Komisije o korektivnih ukrepih in zaveze v ožjem smislu, ki so bile dogovorjene med strankama, udeleženima v združitvi. V drugem delu družba American Airlines trdi, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da je razsodilo, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ razlagati kot „neobstoj zlorabe“. V tretjem delu družba American Airlines trdi, da je Splošno sodišče storilo napako pri razlagi obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami in klavzule 1.9 teh zavez, zlasti v zvezi s pravnimi posledicami, ki jih je treba izpeljati iz izraza „v skladu s ponudbo“.
Prvi del edinega pritožbenega razloga
Trditve strank
Družba American Airlines s prvim delom edinega pritožbenega razloga v bistvu izpodbija teleološko in sistematično razlago, ki jo je Splošno sodišče v točkah od 250 do 292 izpodbijane sodbe podalo za izraz „ustrezna uporaba“ v smislu klavzule 1.10 končnih zavez. Družba American Airlines v zvezi s tem trdi, da Splošno sodišče pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ ni upoštevalo, prvič, ciljev Uredbe o koncentracijah in korektivnih ukrepov, ki so bili sprejeti na podlagi te uredbe, drugič, posebnih ciljev končnih zavez, in tretjič, celotnega korektivnega okvira, uvedenega z zavezami.
Družba American Airlines na prvem mestu trdi, da je treba za ugotovitev, ali je šlo za „ustrezno uporabo“ korektivnih slotov, presoditi, ali je bila dejanska uporaba slotov v skladu s ciljem zavez, kot je določen v uvodni izjavi 30 Uredbe o koncentracijah in točki 9 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepov, ki je problem konkurence „popolnoma odpravi[ti]“. Meni, da je razlaga iz izpodbijane sodbe, ker ti elementi v njej niso bili predmet posebne analize, očitno napačna.
Družba American Airlines na drugem mestu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“, ker ni upoštevalo posebnega cilja končnih zavez in se je osredotočilo na cilj predhodnih pravic. Družba American Airlines v zvezi s tem Splošnemu sodišču očita, da se v točki 30 izpodbijane sodbe ni sklicevalo na bistvene elemente ugotovitev Komisije glede navedenih zavez, ki so navedeni zlasti v točkah 176, od 178 do 181, 186 in od 197 do 199 obrazložitve spornega sklepa.
Dalje, družba American Airlines Splošnemu sodišču očita, da pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ ni uporabilo merila učinkovitosti korektivnega ukrepa, čeprav družba Delta ni uporabila 470 korektivnih slotov. Kot naj bi namreč izhajalo iz sodne prakse, navedene v točki 120 izpodbijane sodbe, morajo biti korektivni ukrepi neposreden in zadosten odgovor, ki jasno razblini vse resne dvome o zadevni koncentraciji.
Družba American Airlines poleg tega trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 250 do 278 izpodbijane sodbe upoštevalo samo cilj predhodnih pravic, ki je izboljšati resnično privlačnost slotov, ne da bi presodilo cilj končnih zavez, ki je z zagotovitvijo zadostnosti vstopa konkurentov na progo LHR‑PHL nadomestiti izgubo konkurence, nastalo zaradi opustitve dnevne storitve ene od strank, udeleženih v združitvi. V zvezi s tem trdi, da je vprašanje, ali je z dejansko uporabo slotov ta cilj izpolnjen, bistven element vsake odločitve na področju predhodnih pravic.
Nazadnje, družba American Airlines trdi, da je Splošno sodišče v točkah 266 in 267 izpodbijane sodbe cilj in namen predhodnih pravic zamešalo s pogojem „ustrezne uporabe“, ki velja za upravičenost do teh pravic. Meni, da je bil cilj dela končnih zavez o slotih obnoviti dnevno storitev ene od strank, udeleženih v združitvi, da bi se popolnoma odpravil problem konkurence, in da je zato konkretna uporaba teh slotov za doseganje tega cilja ne le popolnoma v skladu z opredelitvijo „ustrezne uporabe“ in sklepom o dodelitvi oziroma nedodelitvi predhodnih pravic, ampak pomeni bistven vidik te analize.
Družba American Airlines na tretjem mestu Splošnemu sodišču očita, da pri sistematični razlagi izraza „ustrezna uporaba“ ni upoštevalo vseh upoštevnih določb končnih zavez, ki naj bi bile potrebne za pravilno pravno razlago tega izraza. V zvezi s tem napotuje zlasti na klavzule 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 in 1.27 navedenih zavez. Te določbe, upoštevane skupaj, naj bi tvorile skladen sistem, ki naj bi omogočal doseganje glavnega cilja, ki mu sledi uvedeni korektivni ukrep, in sicer „popolnoma odpraviti“ problem konkurence Natančneje, izpodbija analizo, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah od 245 do 248 izpodbijane sodbe v zvezi s temi določbami, ki naj po njenem mnenju v izpodbijani sodbi ne bi bile celovito predstavljene.
Družba American Airlines poleg tega trdi, da naj bi to, da upoštevni notranji okvir končnih zavez ni bil celovito upoštevan, pomembno vplivalo na zahtevano uporabo slotov. V zvezi s tem trdi, da mora Komisija – če nov udeleženec, tako kot v obravnavanem primeru, ne izpolnjuje pogojev iz svoje ponudbe, na podlagi katere so mu bili sloti dodeljeni – da bi ugotovila, ali novi udeleženec korektivne slote „ustrezno uporablja“, preučiti razloge, iz katerih novi udeleženec odstopa od svoje ponudbe, in odločiti, če so ta odstopanja upravičena, pri čemer mora upoštevati cilj in vsebino zavez, pa tudi upoštevne elemente analize in ekonomske presoje. Če bi Komisija zavzela ta pristop, bi se družba Delta morala potruditi, da ne bi neupravičeno odstopala od podrobnih pravil iz svoje ponudbe in spoštovala načelo
pacta sunt servanda
, kar naj bi prispevalo k rešitvi problema konkurence, nastalega zaradi združitve. Trdi, da so ti preudarki podkrepljeni s točko 54 poročila neodvisnega pooblaščenca z dne 13. aprila 2018, ki je bil naslovljen na Komisijo v zvezi z dodelitvijo predhodnih pravic družbi Delta.
Nazadnje družba American Airlines trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 279 do 292 izpodbijane sodbe storilo očitno napako pri razlagi s tem, da je presodilo, da je treba „sistematično razlago“ končnih zavez opraviti ob upoštevanju Uredbe o slotih.
Komisija izpodbija te trditve družbe American Airlines in trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi celovito preučilo tako cilje Uredbe o koncentracijah in korektivnih ukrepov, sprejetih na podlagi te uredbe, kot tudi končne zaveze.
Družba Delta pa uveljavlja nedopustnost tega dela, ker naj bi družba American Airlines samo ponavljala trditve, ki jih je navedla že na prvi stopnji, ne da bi natančno analizirala izpodbijano sodbo.
Presoja Sodišča
V zvezi z dopustnostjo prvega dela edinega pritožbenega razloga, ki ga prereka družba Delta, je treba spomniti, da zlasti iz člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane dele obrazložitve odločbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, s katerimi se ta predlog posebej utemeljuje. Sodišče je v zvezi s tem večkrat razsodilo, da pritožba ni dopustna, če se samo ponovijo razlogi in trditve, ki so že bili predstavljeni pred Splošnim sodiščem, vključno s tistimi, ki so temeljili na dejstvih, ki jih je to izrecno zavrnilo, ne da bi bila podana utemeljitev, s katero bi se natančneje opredelila domnevna napačna uporaba prava v sodbi tega sodišča. Taka pritožba namreč dejansko pomeni predlog za ponovni preizkus tožbe, ki je bila vložena pri Splošnem sodišču, za kar pa Sodišče ni pristojno (sodba z dne 20. januarja 2022, Romunija/Komisija,
C‑899/19 P
,
EU:C:2022:41
, točka
).
V obravnavanem primeru, kot izhaja iz točk od 64 do 72 te sodbe, se trditve v utemeljitev prvega dela edinega pritožbenega razloga družbe American Airlines izrecno nanašajo na napačno uporabo prava, ki naj bi jo storilo Splošno sodišče pri teleološki in sistematični razlagi izraza „ustrezna uporaba“, in je zvezi s tem v njih jasno in natančno napoteno na točke izpodbijane sodbe, ki se izpodbijajo, in sicer točke od 245 do 278 izpodbijane sodbe, ter na pravne trditve, s katerimi se ta del posebej utemeljuje.
Zato je treba ugovor nedopustnosti, ki ga je v zvezi s tem delom podala družba Delta, ker naj bi družba American Airlines zgolj ponovila trditve, ki jih je že podala pred Splošnim sodiščem, zavrniti.
Glede utemeljenosti je treba ugotoviti, da iz uvodne izjave 30 Uredbe o koncentracijah ter točk 5 in 9 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih izhaja, da kadar koncentracija povzroči problem konkurence, ker lahko bistveno ovira učinkovito konkurenco, lahko stranke, udeležene v združitvi, predlagajo korektivne ukrepe, ki se sprejmejo na podlagi Uredbe o konkurenci in ki se imenujejo „zaveze“, da bi se problem, ki ga je ugotovila Komisija, rešil. Poleg tega je v uvodni izjavi 30 Uredbe o koncentracijah pojasnjeno, da se lahko zaveze sprejmejo v predhodni preiskavi (faza I), če je problem konkurence jasno razviden in se lahko zlahka odpravi.
Tako se z zavezami, prvič, uresničuje cilj, da se popolnoma odpravi problem konkurence, ki ga je ugotovila Komisija, tako da zadevna koncentracija bistveno ne ovira učinkovite konkurence. Drugič in natančneje, z zavezami, sprejetimi med predhodno preiskavo, kot je to v primeru končnih zavez, se uresničuje cilj odprave resnih dvomov glede vprašanja, ali bi lahko koncentracija bistveno ovirala učinkovito konkurenco na notranjem trgu ali na njegovem delu.
Na prvem mestu je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ustrezno preučilo cilje Uredbe o koncentracijah in korektivnih ukrepov, sprejetih na podlagi te uredbe.
V zvezi s tem je Splošno sodišče glede razlage določb končnih zavez v točki 110 izpodbijane sodbe najprej ugotovilo, da ni bilo treba upoštevati le njihovega besedila, ampak tudi njihovo sobesedilo in cilje, ki se uresničujejo s predpisi, v katere so umeščene. Splošno sodišče je v točkah 111 in 112 izpodbijane sodbe pojasnilo, da je bilo treba upoštevati tudi posebna pravila razlage iz tretjega odstavka preambule končnih zavez, v skladu s katerimi je treba te zaveze razlagati ob upoštevanju sklepa o odobritvi v okviru splošnega prava Unije, in, natančneje, ob upoštevanju Uredbe o koncentracijah ter napotila na Sporočilo Komisije o korektivnih ukrepih.
Splošno sodišče je nato v točkah 117 in 120 izpodbijane sodbe spomnilo, da morajo biti zaveze, da jih Komisija sprejme, take, da lahko zaradi njih priglašena koncentracija postane združljiva z notranjim trgom. Ukrepi, ki izhajajo iz teh zavez, bodo morali biti dovolj učinkoviti in trajni, da v sorazmerno bližnji prihodnosti ne bo možnosti za nastanek oziroma krepitev prevladujočega položaja ali oviranja učinkovite konkurence, ki naj bi ju te zaveze preprečevale. Splošno sodišče je glede zavez, ki se sprejmejo v predhodni fazi, pojasnilo, da morajo te zaveze glede na svoj obseg in vsebino Komisiji omogočiti, da sprejme sklep o odobritvi, ne da bi začela fazo poglobljene preiskave, ker je na podlagi navedenih zavez lahko štela, da so bile te neposreden in zadosten odgovor, ki jasno odpravi vse resne dvome.
Poleg tega je Splošno sodišče v okviru teleološke razlage izraza „ustrezna uporaba“ v točki 255 izpodbijane sodbe spomnilo, da sta stranki, udeleženi v združitvi, zaveze sprejeli, da bi lahko Komisija ugotovila, da se z njimi odpravljajo resni dvomi in da bi torej združitev razglasila za združljivo z notranjim trgom.
Iz tega sledi, da družba American Airlines ne more trditi, da Splošno sodišče pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez ni upoštevalo ciljev Uredbe o koncentracijah in korektivnih ukrepov, ki so bili sprejeti na podlagi te uredbe. Okoliščina, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni izrecno omenilo uvodne izjave 30 Uredbe o koncentracijah in točke 9 Sporočila o korektivnih ukrepih, namreč ne pomeni, da ni upoštevalo ciljev zavez, ki izhajajo iz veljavnih predpisov. Te trditve je treba torej zavrniti.
Družba American Airlines na drugem mestu trdi, da je Splošno sodišče pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo posebnega cilja končnih zavez, ki je popolnoma odpraviti problem konkurence, nastal zaradi združitve.
V zvezi s tem zadošča ugotoviti, da družba American Airlines izhaja iz napačnega stališča, da je poseben cilj končnih zavez, ki je bil določen, da bi bila zadevna koncentracija lahko združljiva z notranjim trgom, ta, da se popolnoma obnovi dnevna storitev, ki jo je prej uporabljala ena od strank, udeleženih v združitvi.
Kot izhaja iz točke 79 te sodbe, je cilj zavez, ki sta jih sprejeli stranki, udeleženi v združitvi, in kot je določen v Uredbi o koncentracijah, namreč odpraviti resne dvome, ki jih je Komisija izrazila v zvezi z združljivostjo zadevne koncentracije z notranjim trgom.
Poleg tega se z dodelitvijo predhodnih pravic v okviru teh zavez, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 76 sklepnih predlogov, ni uresničeval posebni cilj, ampak se je prispevalo k splošnemu cilju teh zavez, da se odpravi problem konkurence na progi LHR‑PHL, s tem, da postane ponudba zadevnih slotov privlačnejša za letalske družbe, ki bi se jih spodbudilo k vstopu na to progo s konkurenčnim letalskim prevozom.
V tem okviru je treba ugotoviti, prvič, da narava predhodnih pravic, kot je ugotovilo Splošno sodišče v točkah 266 in 267 izpodbijane sodbe, ni združljiva s trditvijo pritožnice, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ razlagati tako, da se zagotovi „največji konkurenčni pritisk“. Dodelitev predhodnih pravic namreč za novega udeleženca pomeni možnost, da slote po obdobju uporabe, ki traja šest sezon združenja IATA, uporablja na kateri koli progi. V teh okoliščinah se z vključitvijo predhodnih pravic v končne zaveze ne more uresničevati cilj ustvarjanja največjega konkurenčnega pritiska na progi LHR‑PHL.
Drugič, ugotoviti je treba, da v končnih zavezah ni natančno določeno posebno število letov, ki jih je moral novi udeleženec opravljati. V klavzuli 1.1 končnih zavez je navedeno le največje število sproščenih korektivnih slotov, ni pa opredeljeno število letov, ki jih mora opravljati morebitni novi udeleženec. Dalje je v klavzuli 1.13(b) končnih zavez o „zlorabi“ navedeno le število letov, ki jih je treba opravljati, da se opravljanje manjšega števila letov od tistega, katerega uporabo je ponudil potencialni novi udeleženec, ne šteje za „zlorabo“. V tej klavzuli je poleg tega pojasnjeno, da mora biti uporaba slotov v skladu s pravilom 80/20.
Poleg tega cilj teh zavez, kot je generalni pravobranilec v bistvu ugotovil v točkah 71 in 72 sklepnih predlogov, ni obnoviti dnevne storitve, ki jo je prej zagotavljala ena od strank, udeleženih v združitvi, ampak konkurenčni pritisk, ki sta jo ti izvajali pred koncentracijo. Obnovitev dnevne storitve družbe prav tako ni pogoj za podelitev predhodnih pravic potencialnemu novemu udeležencu oziroma udeležencem. S prenosom slotov na novega udeleženca, določenim v končnih zavezah, se namreč želi temu novemu udeležencu omogočiti uporaba pod istimi pogoji, kot sta jih imeli stranki, udeleženi v združitvi, pred združitvijo.
Poleg tega zahteva po popolni uporabi slotov ni v skladu s posebnim ciljem končnih zavez, ki je – kot izhaja iz točke 87 te sodbe – omogočiti zadosten, pravočasen in verjeten vstop na to progo.
Tretjič, kot izhaja iz točke 180 obrazložitve sklepa o odobritvi, je bila glavna ovira za vstop na to progo, v zvezi s katero so obstajali resni dvomi, razpoložljivost slotov, in je zato v tem sklepu navedeno, da je bil cilj končnih zavez odpraviti ali zmanjšati to oviro za vstop na LHR, da bi se omogočil zadosten, pravočasen in verjeten vstop na navedeno progo.
Zato je treba zavrniti trditev družbe American Airlines, da je cilj končnih zavez zagotoviti, da se problem konkurence zaradi opustitve storitve dnevnih letov ene od strank, udeleženih v združitvi, „popolnoma odpravi“ z obnovitvijo te storitve dnevnih letov.
Poleg tega družba American Airlines Splošnemu sodišču ne more očitati, da je upoštevalo le cilj predhodnih pravic, ki je okrepiti privlačnost korektivnih slotov, pri tem pa prezrlo širši cilj končnih zavez, ki je zagotoviti učinkovito odpravo pomislekov glede konkurence, nastalih zaradi priglašene koncentracije.
V zvezi s tem namreč zadošča ugotoviti, kot izhaja iz točke 88 te sodbe, da se z dodelitvijo predhodnih pravic ni uresničeval poseben cilj, temveč je bil njen namen prispevati k uresničevanju splošnega cilja končnih zavez, ki je popolnoma odpraviti problem konkurence na progi LHR‑PHL.
Zato Splošno sodišče ni storilo napake, ko je v točkah od 257 do 261 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so bile predhodne pravice v končne zaveze vključene za spodbuditev novega udeleženca k prevzemu slotov, da bi se tako z zadostno verjetnostjo zagotovila dejanska uporaba zavez na progi LHR‑PHL, in s tem za uresničitev splošnega cilja navedenih zavez, in sicer odpravo problema konkurence, ki ga je ugotovila Komisija. Splošno sodišče ni nikakor napačno uporabilo prava, ker je pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez posebej upoštevalo cilj dodelitve predhodnih pravic.
Nazadnje, ker je bilo v točkah od 87 do 96 te sodbe ugotovljeno, da poseben cilj končnih zavez ni bil zagotoviti največje uporabe slotov, da bi se zagotovil „največji konkurenčni pritisk“, trditve družbe American Airlines, da Splošno sodišče v točki 30 izpodbijane sodbe ni upoštevalo bistvenih elementov končnih zavez, ki izhajajo iz sklepa o odobritvi, ni mogoče sprejeti.
Družba American Airlines na tretjem mestu trdi, da je Splošno sodišče podalo napačno sistematično razlago izraza „ustrezna uporaba“, ker je posamično preučilo le klavzulo 1.13 končnih zavez, ne da bi upoštevalo celoten korektivni okvir teh zavez, zlasti klavzule 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 in 1.27 teh zavez.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da iz teh klavzul izrecno izhaja, da se te nanašajo na podrobna pravila o izvajanju končnih zavez, s katerimi se ne določa, ali je novi udeleženec slote, ki so mu bili dodeljeni, ustrezno uporabljal za dodelitev predhodnih pravic. V klavzulah o najvišjem številu sproščenih slotov (klavzula 1.1), številu letov, ki se jih novi udeleženec odloči opravljati (klavzula 1.24), merilih za oceno ponudbe novega udeleženca (klavzuli 1.26 in 1.27) in dejstvu, da mora dodelitev predhodnih pravic po koncu obdobja uporabe odobriti Komisija na podlagi poročila neodvisnega pooblaščenca (klavzula 1.11), namreč niso določena merila, ki bi bila upoštevna za ugotovitev, ali je bila uporaba ponudbe „ustrezna“. Kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 248 izpodbijane sodbe, torej klavzule o ponudbi novega udeleženca in oceni te ponudbe niso upoštevne za dodelitev predhodnih pravic, ampak za dodelitev korektivnih slotov.
Poleg tega, kot je bilo že navedeno v točki 90 te sodbe, je edina določba končnih zavez, ki se dejansko nanaša na uporabo slotov, klavzula 1.13(b) teh zavez, ki določa število letov, ki se morajo uporabljati, da se nižje število letov, kot je tisto, ki ga je predlagal morebitni novi udeleženec, ne šteje za „zlorabo“. Ta uporaba mora biti v skladu s pravilom 80/20. Iz te klavzule torej izhaja, da morebitni novi udeleženec ni bil zavezan k uporabi vseh korektivnih slotov, za katerih uporabo je zaprosil, kot trdi družba American Airlines.
Z nobeno klavzulo končnih zavez, ki jih je navedla družba American Airlines, se nikakor ne zahteva niti, da se morebitni novi udeleženec zaveže k uporabi vseh korektivnih slotov, za katerih uporabo je zaprosil, niti da utemelji kakršno koli odstopanje od svoje ponudbe. Zato je treba zavrniti tudi trditev družbe American Airlines, da bi celovitejša razlaga določb končnih zavez vplivala na zahtevano raven uporabe slotov.
Nazadnje, ker klavzula 1.13(b) končnih zavez določa, da mora biti uporaba dodeljenih slotov, da se ugotovi, ali jih je novi udeleženec „zlorabil“, v skladu z načelom „uporabljeni ali izgubljeni sloti“ iz člena 10(2) Uredbe o slotih, Splošno sodišče tudi ni storilo napake, ko je ugotovilo, da je treba pri sistematični razlagi končnih zavez upoštevati Uredbo o slotih.
Še več, sistematična razlaga izraza „ustrezna uporaba“ ob upoštevanju Uredbe o slotih je utemeljena, ker je v tretjem odstavku preambule končnih zavez pojasnjeno, da je treba te končne zaveze med drugim razlagati „v splošnem okviru prava Unije“. Tako je Splošno sodišče v točkah 124 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da je treba upoštevati Uredbo o slotih, ker je ta sestavni del „splošnega okvira prava Unije“.
Glede trditev družbe American Airlines v zvezi z napakami, ki naj bi jih Splošno sodišče storilo v točkah od 279 do 292 izpodbijane sodbe, je treba ugotoviti, da te trditve spadajo bolj med trditve, navedene v podporo drugemu delu edinega pritožbenega razloga, zato bodo obravnavane v nadaljevanju.
Na podlagi zgoraj navedenega je treba prvi del edinega pritožbenega razloga zavrniti.
Drugi del edinega pritožbenega razloga
Trditve strank
Družba American Airlines z drugim delom edinega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ razlagati kot „neobstoj zlorabe“.
Družba American Airlines v zvezi s tem na prvem mestu navaja, da uporaba merila o „neobstoju zlorabe“ za razlago izraza „ustrezna uporaba“ vodi do ravni uporabe slotov, ki ni združljiva s cilji končnih zavez, ki jima sledita stranki, udeleženi v združitvi.
Natančneje, družba American Airlines izpodbija presojo Splošnega sodišča iz točke 291 izpodbijane sodbe, v skladu s katero to, da je stopnja uporabe slotov družbe Delta nihala med 76,4 % in 81 %, ne pomeni, da je bil ogrožen cilj končnih zavez. Pritožnica namreč trdi, da vsakič, ko korektivni slot ni bil uporabljen, cilj „popolnoma odpraviti“ problem konkurence ni bil dosežen in je nastala „bistvena ovira za učinkovito konkurenco“. Ker naj družba Delta ne bi zagotovila 470 storitev (skupno tja in nazaj) na progi LHR‑PHL, naj posebni cilj, določen s končnimi zavezami, ne bi bil dosežen, ker naj teh slotov na koncu ne bi zagotovil noben letalski prevoznik. To pa naj bi bil pomemben indic, da izraz „neobstoj zlorabe“ ni enak izrazu „ustrezna uporaba“.
Pritožnica meni, da Komisija, čeprav ima široko diskrecijsko pravico za preučitev, ali zaveze pomenijo odgovor, ki je zadosten in s katerim je mogoče odpraviti vse resne dvome, ne more spremeniti teh zavezujočih zavez s tako razlago izraza „ustrezna uporaba“, ki ni združljiva s cilji in pogoji navedenih zavez.
Družba American Airlines na drugem mestu trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi storilo dodatne napake, ko je razsodilo, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ razumeti kot „neobstoj zlorabe“.
Prvič, pritožnica trdi, da se je Splošno sodišče v točkah 95, 103, 104 in 207 izpodbijane sodbe napačno oprlo na običajni pomen izraza „zloraba“, da je odločilo, da je ta združljiv z izrazom „ustrezna uporaba“. Družba American Airlines v zvezi s tem trdi, da bi Splošno sodišče moralo priznati, da običajni pomen izraza „zloraba“ zajema vsak položaj, v katerem obljube, dane za pridobitev pravne ugodnosti, zlasti predhodnih pravic, brez zadostne utemeljitve niso bile izpolnjene, za kar naj bi šlo v obravnavanem primeru.
Drugič, družba American Airlines trdi, da se je Splošno sodišče v točkah 209 in 210 izpodbijane sodbe napačno oprlo na to, da so določbe o „zlorabi“ vsebovane v razdelku v zvezi s „podelitvijo predhodnih pravic na slotih“ zavez iz zadeve IAG/bmi, in je napačno razsodilo, da ta izraz pomeni „neustrezno uporabo“. Pritožnica v zvezi s tem trdi, da v končnih zavezah v tej zadevi ni navedenega naslova. Poleg tega se je po njenem mnenju ta razdelek zavez iz zadeve IAG/bmi, ki naj bi se nanašal na „predhodne pravice“, v resnici navezoval na druge vidike, ki niso upoštevni za razlago izraza „ustrezna uporaba“.
Tretjič, družba American Airlines trdi, da Splošno sodišče ni podalo razumljive in celovite analize preudarka, da klavzula 1.13 končnih zavez, ki se nanaša na pojem „zloraba“, določa merilo za določitev pomena „ustrezne uporabe“. Meni, da so razlogi, iz katerih je Splošno sodišče menilo, da ta določba določa merilo za določitev obsega izraza „ustrezna uporaba“, navedeni v različnih delih izpodbijane sodbe, kar naj bi kazalo na pomanjkljivost te analize.
Četrtič, družba American Airlines trdi, da je Splošno sodišče v točki 279 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da Uredba o slotih določa „okvir“ za razlago izraza „ustrezna uporaba“ kot „neobstoj zlorabe“. Najprej trdi, da ta preudarek ni združljiv z besedilom tretjega odstavka preambule končnih zavez, ker v tej določbi ta uredba ni omenjena med besedili, v skladu s katerimi je treba razlagati te zaveze, v drugih delih navedenih zavez pa je navedena. Nato navaja, da se cilj Uredbe o slotih ne ujema s cilji korektivnih ukrepov iz Uredbe o koncentracijah in konkretnih korektivnih ukrepov, sprejetih v obravnavani zadevi. Nazadnje trdi, da Splošno sodišče v točki 281 izpodbijane sodbe ni razložilo, niti zakaj niti kako bi v tej uredbi morali biti določeni pogoji za „ustrezno uporabo“.
Komisija ob podpori družbe Delta izpodbija trditve družbe American Airlines.
Presoja Sodišča
Družba American Airlines na prvem mestu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je za razlago izraza „ustrezna uporaba“ uporabilo merilo o „neobstoju zlorabe“. Zaradi te razlage naj bi se določila raven slotov, ki ni v skladu s cilji končnih zavez. V zvezi s tem je bilo v točkah od 89 do 94 te sodbe že ugotovljeno, prvič, da je cilj korektivnih ukrepov, določenih v obravnavani zadevi, olajšati vstop konkurentom na progo LHR‑PHL, ne pa popolnoma obnoviti dnevno storitev letov, ki jo je prej opravljala ena od strank, udeleženih v združitvi. Drugič, v končnih zavezah ni določeno konkretno število letov, ki bi jih morebitni novi udeleženec moral uporabljati, da bi se zagotovila učinkovita konkurenca.
Ugotoviti je namreč treba, da je zato obveznost uporabe slotov, ki so bili dodeljeni za dodelitev predhodnih pravic, ki jo zatrjuje družba American Airlines, in zaradi katere bi lahko bila ogrožena njihova učinkovitost, bolj v nasprotju z določbami in cilji končnih zavez.
Prvič, obveznost popolne uporabe slotov, dodeljenih novemu udeležencu, navedena v točki 89 te sodbe, bi bila namreč v nasprotju s sektorskimi pravili, ki se uporabljajo na področju slotov, določenimi v klavzuli 1.13 končnih zavez in v skladu s katerimi je treba spoštovati pravilo 80/20. Če bi se novemu udeležencu naložila višja stopnja uporabe od tega pravila, bi torej pomenilo, da bi za družbo Delta veljali strožji pogoji uporabe od tistih, ki so veljali za stranki, udeleženi v združitvi, pred združitvijo, in ki bi po njej veljali za družbo American Airlines.
Drugič, ta obveznost najvišje uporabe slotov, dodeljenih novemu udeležencu, bi bila v nasprotju z veljavnimi pravili in ciljem končnih zavez, ki je na progi LHR‑PHL zagotoviti učinkovito konkurenco. Namreč, ker bi bila novemu udeležencu naložena višja stopnja uporabe od tiste, ki velja za konkurenčni stranki, udeleženi v združitvi, za kateri velja pravilo 80/20, družba Delta ne bi opravljala svoje dejavnosti pod enakopravnimi pogoji kot njena glavna konkurentka, družba American Airlines.
Tretjič, naložitev take obveznosti uporabe slotov novemu udeležencu bi bila, kot izhaja iz točke 92 te sodbe, v nasprotju s posebnim ciljem končnih zavez, ki je olajšati vstop novim udeležencem na progo LHR‑PHL s tem, da se s priznanjem predhodnih pravic naredi privlačnejša. Naložitev višje stopnje uporabe od pravila 80/20 bi namreč lahko imela odvračalen učinek, zaradi katerega bi del končnih zavez v zvezi s sloti postal manj učinkovit ali celo brez učinka. V teh okoliščinah z zavezami strank, udeleženih v združitvi, ne bi bilo mogoče odpraviti vseh resnih dvomov glede združljivosti koncentracije z notranjim trgom v smislu točke 179 obrazložitve sklepa o odobritvi.
Četrtič, z razlago, ki jo predlaga družba American Airlines, se ne bi škodovalo le novemu udeležencu, ampak tudi tretjim subjektom, ki bi prevzeli dejavnosti strank, udeleženih v združitvi, ki so, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točkah od 125 do 275 izpodbijane sodbe, v večji meri določene s končnimi zavezami. Ker so pogoji teh aktivnosti določeni z zavezami, bi te zaveze namreč vplivale na njihove poslovne odločitve in pri njih vzbudile legitimna pričakovanja.
Petič, družba American Airlines ne more veljavno trditi, da vsakič, ko korektivni slot ni bil uporabljen, cilj „popolnoma odpraviti“ problem konkurence ni dosežen in nastane „bistvena ovira za učinkovito konkurenco“. Kot je Splošno sodišče spomnilo v točki 250 izpodbijane sodbe, je pomembno to, da so merila dodelitve predhodnih pravic jasna in preverljiva ter da se z njimi zagotavlja pravna varnost novemu udeležencu. Ob upoštevanju tega se zgolj z razlago, v skladu s katero se „ustrezna uporaba“ razume kot neobstoj „zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 končnih zavez, zagotovi potrebna pravna varnost s tem, da se za uporabo slotov določi natančno in jasno pravilo, to je pravilo 80/20.
Iz navedenega izhaja, da se v okoliščinah, v katerih konkurent, ki ni ena od strank, udeleženih v združitvi, slote uporablja v skladu s pogoji, določenimi v klavzuli 1.13 končnih zavez, ki se nanaša na „zlorabo“, ob upoštevanju teh zavez zagotavlja učinkovita konkurenca v smislu veljavnih predpisov.
V zvezi s trditvijo družbe American Airlines, da je Splošno sodišče v točki 291 izpodbijane sodbe storilo napako, ker je menilo, da se s tem, da je stopnja uporabe slotov družbe Delta nihala med 76,4 % in 81 %, ni ogrozil cilj končnih zavez, zadošča ugotoviti, da družba American Airlines s to trditvijo izpodbija presojo dejstev iz točk od 285 do 291 izpodbijane sodbe v zvezi z metodologijo, ki jo je uporabila Komisija in ki jo je Splošno sodišče uporabilo za izračun stopnje uporabe družbe Delta, ne da bi pri tem kakor koli zatrjevala izkrivljanje dejstev ali dokazov. Taka trditev, kot izhaja iz točke 294 izpodbijane sodbe, nikakor ni upoštevna, saj družba American Airlines ne izpodbuja ugotovitve iz spornega sklepa, da uporaba slotov družbe Delta ne pomeni „zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 končnih zavez.
Družba American Airlines na drugem mesti trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi storilo druge napake, ko je presodilo, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ razumeti kot „neobstoj zlorabe“.
V zvezi s tem je treba, prvič, zavrniti trditve, da se je Splošno sodišče napačno oprlo na običajen pomen pojma „zloraba“, da bi ugotovilo, da je ta združljiv z izrazom „ustrezna uporaba“. Splošno sodišče je v točki 107 izpodbijane sodbe menilo, da zgolj jezikovna razlaga zadevnih določb ne zadošča za razlago izraza „ustrezna uporaba“. Splošno sodišče je nato v točki 249 izpodbijane sodbe sklenilo, da se lahko izraz „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez v skladu s sistematično razlago razume kot ustreznica neobstoja „zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 navedenih zavez.
Drugič, zavrniti je treba trditev družbe American Airlines, da se je Splošno sodišče v točkah 209 in 210 izpodbijane sodbe napačno oprlo na to, da so v zadevi IAG/bmi določbe o „zlorabi“ vsebovane v razdelku v zvezi z „dodelitvijo predhodnih pravic na slotih“.
Kot namreč izhaja iz točke 9 te sodbe, so bile zaveze iz zadeve IAG/bmi vzorčna podlaga za končne zaveze. Zato to, da v zadnjenavedenih ni naslova „Dodelitev predhodnih pravic na slotih“, ni upoštevno, saj bi morali stranki, udeleženi v združitvi – če bi se želeli oddaljiti od te vzorčne podlage – to v končnih zavezah v skladu z razdelkom 3 obrazca RM, ki je povzet v točki 13 te sodbe, navesti. To, da so v razdelku „Dodelitev predhodnih pravic na slotih“ zavez iz zadeve IAG/bmi tudi nekatere določbe, ki se ne nanašajo na podelitev teh pravic, prav tako ne omaja ugotovitve iz točke 209 izpodbijane sodbe, da so te zaveze veljavna podlaga za razlago končnih zavez.
Tretjič, tudi trditve družbe American Airlines, da to, da se je merilo za opredelitev izraza „ustrezna uporaba“ določilo v različnih delih izpodbijane sodbe, kaže na pomanjkljivosti v tej analizi, ni mogoče sprejeti. S to trditvijo namreč ni mogoče dokazati, da je Splošno sodišče storilo napako pri presoji, da je pojem „zloraba“ upošteven za določitev obsega izraza „ustrezna uporaba“.
Četrtič, iz razlogov, navedenih v točki 103 in 104 te sodbe, je treba zavrniti trditev, da je Splošno sodišče v točki 279 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da Uredba o slotih določa „okvir“ za razlago izraza „ustrezna uporaba“ kot „neobstoj zlorabe“.
Namreč, ker so določbe iz člena 10(2) in (3) Uredbe o slotih referenčni pravni okvir na ravni prava Unije, ki je med drugim določen v klavzuli 1.13 končnih zavez, je Splošno sodišče v točki 283 izpodbijane sodbe pravilno upoštevalo stopnjo uporabe, določeno v tej uredbi, in ocenilo, da je družba Delta lahko verjela, da je svoje dejavnosti opravljala v skladu z navedenim pravnim okvirom.
Kot je generalni pravobranilec ugotovil v točki 105 sklepnih predlogov, dejstvo, da Uredba o slotih sledi drugačnim ciljem kot Uredba o koncentracijah, ne izključuje njenega upoštevanja v okviru nadzora koncentracij. Uporaba pravila 80/20 namreč ni zgolj utemeljena s preudarki, povezanimi z zračnim prometom, ampak je, kot izhaja iz točke 120 te sodbe, tudi nujna, da se družbi Delta in njeni glavni konkurentki na progi LHR‑PHL, to je družbi American Airlines, zagotovijo enakovredni konkurenčni pogoji.
Iz tega sledi, da družba American Airlines ni dokazala, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je ugotovilo, da je treba izraz „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez razumeti kot neobstoj „zlorabe“ slotov v smislu klavzule 1.13 končnih zavez.
Na podlagi zgornjih ugotovitev je treba drugi del edinega pritožbenega razloga zavrniti.
Tretji del edinega pritožbenega razloga
Trditve strank
Družba American Airlines s tretjim delom edinega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da je Splošno sodišče storilo napako pri razlagi klavzule 1.9 končnih zavez, zlasti v zvezi s pravnimi posledicami, ki jih je treba izpeljati iz v njej navedenega izraza „v skladu s ponudbo“. Pritožnica meni, da se je v izpodbijani sodbi napačno prvenstveno poudarjala vsebina obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami.
Družba American Airlines na prvem mestu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni ugotovilo, da je obrazec RM pripravljalni dokument, s katerim ni mogoče spremeniti obsega končnih zavez. Analiza, ki jo je opravilo Splošno sodišče v izpodbijani sodbi, naj ne bi bila v skladu s sodno prakso Unije, v skladu s katero se „pripravljalni dokumenti“ ne morejo šteti za metode razlage, s katerimi se lahko spremenita vsebina ali namen neke določbe prava Unije. Ta pripravljalna narava naj bi jasno izhajala iz določb Izvedbene uredbe in Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih.
Družba American Airlines poleg tega trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko se je oprlo na pripravljalni dokument, da bi podalo razlago zadevne določbe in ugotovilo, da izraz „v skladu s ponudbo“ pomeni „manjšo jezikovno spremembo“, ki pri analizi izraza „ustrezna uporaba“ ni pomembna.
Družba American Airlines na drugem mestu trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo obrazec RM v zvezi s končnimi zavezami, ker izraz „v skladu s ponudbo“ iz klavzule 1.13 končnih zavez izhaja iz upoštevnega vzorca za zaveze glede letaliških slotov Komisije in bi torej moral imeti pravne učinke.
Družba American Airlines na tretjem mestu trdi, da je razlaga klavzule 1.9 končnih zavez, ki jo je podalo Splošno sodišče, napačna. V zvezi s tem trdi, da če se izraz „v skladu s ponudbo“ in klavzula 1.9 v povezavi s klavzulo 1.10 razlagata pravilno, je treba ponudbo novega udeleženca obravnavati kot izhodišče za analizo „ustrezne uporabe“ in sklepa o dodelitvi oziroma nedodelitvi predhodnih pravic. Meni, da bi bila taka razlaga v skladu z načelom
pacta sunt servanda
ter združljiva s cilji in celovitim korektivnim okvirom končnih zavez.
Komisija ob podpori družbe Delta izpodbija trditve pritožnice. Komisija poleg tega trdi, da je treba trditev o pripravljalni naravi obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami zavrniti kot nedopustno, saj ta trditev ni bila podana na prvi stopnji.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu je treba spomniti, da iz člena 256 PDEU in člena 58 Statuta Sodišča Evropske unije izhaja, da se lahko pritožba vloži zgolj glede pravnih vprašanj, saj morajo pritožbeni razlogi temeljiti na trditvah, ki se nanašajo na postopek pred Splošnim sodiščem. Pristojnost Sodišča v okviru pritožbe je torej omejena na presojo pravne rešitve, podane glede razlogov in trditev, o katerih se je razpravljalo na prvi stopnji (sodba z dne 21. decembra 2021, Algebris (UK) in Anchorage Capital Group/CRU,
C‑934/19 P
,
EU:C:2021:1042
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar lahko pritožnik vloži pritožbo, v kateri pred Sodiščem navaja razloge, ki izhajajo iz same izpodbijane sodbe in s katerimi izpodbija njeno utemeljenost s pravnega vidika (glej v tem smislu sodbo z dne 25. januarja 2022, Komisija/European Food in drugi,
C‑638/19 P
,
EU:C:2022:5042
, točka
).
Komisija trdi, da trditve družbe American Airlines v utemeljitev tega dela niso dopustne, ker niso bile podane pred Splošnim sodiščem.
Vendar zadošča ugotoviti, da družba American Airlines v tem delu edinega pritožbenega razloga izpodbija ugotovitev iz izpodbijane sodbe, da iz podatkov, razvidnih iz obrazca RM, izhaja, da izraz „v skladu s ponudbo“ ni pomemben za razlago izraza „ustrezna uporaba“ iz klavzule 1.10 končnih zavez. Zato je trditev družbe American Airlines dopustna.
Vendar ta trditev vsebinsko ni utemeljena.
Namreč, na prvem mestu, v zvezi s trditvijo družbe American Airlines, da je razlaga Splošnega sodišča napačna, ker je svojo analizo oprlo na pripravljalni dokument, v skladu s sodno prakso Sodišča pa pripravljalni dokumenti ne morejo biti pripomočki za razlago, je treba najprej ugotoviti, da je bil obrazec RM, kot je pravilno ugotovilo Splošno sodišče v točkah 122 in 123 izpodbijane sodbe, sprejet na podlagi Uredbe o koncentracijah in da je Splošno sodišče obrazec RM v zvezi s končnimi zavezami – glede na to, da je v tretjem odstavku preambule končnih zavez navedeno, da je treba končne zaveze razlagati v skladu s to uredbo – lahko upoštevalo v svoji analizi.
Dalje, člen 20(1a) Izvedbene uredbe, ki je v tretjem odstavku preambule končnih zavez prav tako navedena za njihovo razlago, določa, da morajo podjetja v obrazcu RM natančno določiti podatke in dokumente, ki jih morajo predložiti pri predlogu zavez. Poleg tega je v Prilogi IV k tej uredbi pojasnjeno, da so podatki iz obrazca RM potrebni, da lahko Komisija preuči, ali lahko koncentracija po izpolnitvi zavez postane združljiva z notranjim trgom, ker te preprečijo bistveno oviranje učinkovite konkurence.
Poleg tega točka 7 Sporočila Komisija o korektivnih ukrepih prav tako napotuje na obrazec RM in natančneje določa, da morata stranki, udeleženi v koncentraciji, ki edini razpolagata z vsemi upoštevnimi podatki, zlasti v zvezi z izvedljivostjo predlaganih zavez ter rentabilnostjo in konkurenčnostjo premoženja, predlaganega za odsvojitev, predložiti vse potrebne podatke, na podlagi katerih lahko Komisija presodi o predlaganih korektivnih ukrepih.
Iz navedenih določb torej izhaja, da obrazec RM ni povsem pripravljalni dokument, kot trdi družba American Airlines, ampak dokument, s katerim se dopolnjujejo zaveze in v katerem so upoštevni podatki za dokaz, da lahko koncentracija zaradi korektivnih ukrepov postane združljiva z notranjim trgom. Cilj tega dokumenta je torej Komisiji olajšati preizkus navedenih zavez, ki ga opravi, da – odvisno od primera – odobri zadevno koncentracijo. Tako je Splošno sodišče v točki 133 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da je ta dokument za Komisijo zelo pomemben, da lahko presodi o vsebini, cilju, vzdržnosti in učinkovitosti predlaganih zavez.
Nazadnje je treba ugotoviti, kot izhaja iz točk od 250 do 292 izpodbijane sodbe, da analiza obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami ni eden od elementov, ki jih je Splošno sodišče upoštevalo pri razlagi zadevne določbe. Splošno sodišče je namreč v točki 292 izpodbijane sodbe razsodilo, da je mogoče izraz „ustrezna uporaba“ razlagati kot neobstoj „zlorabe“ v smislu klavzule 1.13 končnih zavez v skladu s ciljem in sobesedilom zadevnih določb, ne pa le ob upoštevanju obrazca RM, kot trdi družba American Airlines. Zato Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je s tako razlago spremenilo vsebino ali cilj neke določbe prava Unije v smislu sodne prakse, ki jo je navedla družba American Airlines.
Glede na zgoraj navedene ugotovitve je Splošno sodišče v točki 123 izpodbijane sodbe – ne da bi napačno uporabilo pravo – razsodilo, da je treba določbe končnih zavez razlagati ob upoštevanju obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami.
Na drugem mestu, v zvezi s trditvijo družbe American Airlines, da je Splošno sodišče pri razlagi klavzule 1.9 končnih zavez storilo napako, ker ni upoštevalo izraza „v skladu s ponudbo“, kot je določen v tej določbi, je treba ugotoviti, da je prav tako ni mogoče sprejeti.
Komisija je namreč izrecno zahtevala, kot je razvidno iz točke 9 te sodbe, naj se v zaveze, ki sta jih predlagali stranki, udeleženi v združitvi, vključijo predhodne pravice, „kakršne“ so bile predložene v zadevi IAG/bmi, da bi bilo koncentracijo mogoče razglasiti za združljivo z notranjim trgom. V tem okviru je bilo v razdelku 3 obrazca RM, ki sta ga stranki, udeleženi v združitvi, predložili Komisiji, izrecno navedeno, da končne zaveze temeljijo na zavezah iz zadeve IAG/bmi in da bodo točke, v katerih stranki odstopata od teh zavez, navedene v obrazcu RM v zvezi s končnimi zavezami. Poleg tega sta stranki, udeleženi v združitvi, pojasnili, da te točke ne vključujejo „manjših jezikovnih sprememb“ ali pojasnil, ki jih zahtevajo posebne okoliščine. Glede določb o predhodnih pravicah v obrazcu RM v zvezi s končnimi zavezami ni bilo navedeno nobeno odstopanje od zavez, sprejetih v zadevi IAG/bmi, kot je razvidno iz točke 14 te sodbe.
Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je v točki 139 izpodbijane sodbe razsodilo, da je treba izraz „v skladu s ponudbo“ šteti za „manjšo jezikovno spremembo“ končnih zavez, saj ta izraz ni bil vključen v zaveze iz zadeve IAG/bmi in ta sprememba ni bila navedena na obrazcu RM v zvezi s končnimi zavezami. Poleg tega je Splošno sodišče, kot je razvidno iz razdelka 3 obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami, v točkah 143 in 144 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da je morala družba American Airlines v tem obrazcu navesti vsako bistveno spremembo glede na besedilo zavez iz zadeve IAG/bmi, ki so bile v obravnavani zadevi uporabljene kot vzorčna podlaga.
Poleg tega je treba v zvezi s trditvijo družbe American Airlines glede uporabe drugih vzorčnih podlag, kot so zaveze iz zadeve IAG/bmi, pri pripravi končnih zavez ugotoviti, da je v obrazcu RM v zvezi s temi zavezami napoteno le na vzorčno podlago v obliki zavez iz zadeve IAG/bmi. Primeri zavez, na katere se sklicuje pritožnica, zlasti zavez iz zadeve COMP/AT.39595 – A++, se ne nanašajo na predhodne pravice, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 165 izpodbijane sodbe. Zato je treba trditev družbe American Airlines, da bi bilo treba izraz „v skladu s ponudbo“ upoštevati pri razlagi izraza „ustrezna uporaba“, ker je bil prvonavedeni izraz uporabljen v drugih vzorcih zavez, zavrniti.
Družba American Airlines na tretjem mestu trdi, da se pravilna razlaga izraza „ustrezna uporaba“ lahko razume le kot ustreznica izraza „v skladu s ponudbo“ iz klavzule 1.9 končnih zavez v povezavi s klavzulo 1.10 teh zavez, če se ponudba novega udeleženca obravnava kot izhodišče za analizo „ustrezne uporabe“ in sklepa o dodelitvi oziroma nedodelitvi predhodnih pravic. Taka razlaga naj bi bila v skladu z načelom
pacta sunt servanda
ter združljiva s cilji in celovitim korektivnim okvirom končnih zavez.
To trditev je treba iz razlogov, podanih v točkah 101 in 102 te sodbe, zavrniti.
Poleg tega je treba spomniti, da – kot trdi družba Delta – okoliščina, da je bil izraz „v skladu s ponudbo“ vsebovan že v prvotnem predlogu zavez, ki sta jih predložili stranki, udeleženi v združitvi, ne da bi ta predlog določal predhodne pravice, kaže, da je imela ta klavzula drugačen cilj od tega, da se opredelijo pogoji za podelitev predhodnih pravic.
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče pravilno razsodilo, da je izraz „v skladu s ponudbo“ iz klavzule 1.19 končnih zavez – ob upoštevanju obrazca RM v zvezi s končnimi zavezami – pomenil „manjšo jezikovno spremembo“.
Na podlagi navedenega je treba tretji del edinega pritožbenega razloga in pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker družba American Airlines s svojim edinim pritožbenim razlogom ni uspela in je družba Delta predlagala, naj se ji naloži plačilo stroškov, se družbi American Airlines naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki so nastali Komisiji in družbi Delta.
Poleg tega je treba ugotoviti, da je družba Delta predlagala, da se družbi American Airlines naloži plačilo stroškov, ki so družbi Delta nastali v tem postopku in v postopku pred Splošnim sodiščem.
V zvezi s tem je treba pojasniti, da družba Delta na prvi stopnji ni podala predloga o stroških, zato ji je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi naložilo plačilo svojih stroškov v skladu s členom 134(1) in členom 138(3) Poslovnika Splošnega sodišča.
V teh okoliščinah je treba predlog družbe Delta, naj se družbi American Airlines naloži plačilo stroškov, ki so družbi Delta nastali v postopku pred Splošnim sodiščem, zavrniti.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Družbi American Airlines Inc. se naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki so v tem postopku nastali Evropski komisiji in družbi Delta Air Lines Inc.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.