CELEX: 62021CJ0511
Pritožba
Jezikovna ureditev
Javni natečaj EPSO/AD/293/14
Razpis natečaja
Omejitev izbire drugega jezika natečaja na nemščino, angleščino in francoščino
Nevpis na rezervni seznam
Ugovor nezakonitosti razpisa natečaja
Dopustnost

Evropska komisija s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 9. junija 2021, Calhau Correia de Paiva/Komisija (
T‑202/17
,
EU:T:2021:323
; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče razglasilo ničnost odločbe natečajne komisije javnega natečaja EPSO/AD/293/14 z dne 23. junija 2016, s katero je bila zavrnjena zahteva za ponovno preučitev, ki jo je Ana Calhau Correia de Paiva vložila po tem, ko je bila izključena z rezervnega seznama navedenega natečaja (v nadaljevanju: sporna odločba).
Dejansko stanje
Dejansko stanje spora je navedeno v točkah od 1 do 14 izpodbijane sodbe in ga je mogoče povzeti, kot sledi.
Evropski urad za izbor osebja (EPSO) je 23. oktobra 2014 v Uradnem listu Evropske unije objavil razpis javnega natečaja EPSO/AD/293/14 zaradi sestave rezervnih seznamov za zaposlitev upravnih uslužbencev razreda AD7 na Komisiji, in sicer na področjih konkurenčnega prava, poslovnih financ, finančne ekonomije, ekonomike podjetij in makroekonomije (
UL 2014, C 376 A, str. 1
, in popravek v
UL 2014, C 425 A, str. 1
; v nadaljevanju: sporni razpis natečaja).
V spornem razpisu natečaja so bili pod naslovom IV določeni trije pristopni testi, ki se opravljajo z računalnikom in ki so temeljili na vprašanjih izbirnega tipa, pod naslovom VI pa preizkusi, ki se opravljajo v ocenjevalnem centru in so sestavljeni iz študije primera, skupinske vaje in strukturiranega razgovora.
Poleg tega je bilo pod posebnimi pogoji za pripustitev v tem razpisu natečaja v točki III.2.3, naslovljeni „Znanje jezikov“, zahtevano, na eni strani, temeljito znanje glavnega jezika (jezik 1), ki ustreza vsaj stopnji C1 skupnega evropskega referenčnega okvira za jezike (CEFRL), enega od uradnih jezikov Evropske unije in, na drugi strani, zadovoljivo znanje drugega jezika (jezik 2), ki ustreza vsaj stopnji B2 CEFRL, in sicer nemščine, angleščine ali francoščine, pri čemer ta drugi jezik ne sme biti isti kot glavni jezik.
V točki 3 naslova VI navedenega razpisa natečaja je bilo navedeno, da se bodo preizkusi v ocenjevalnem centru izvajali v navedenem drugem jeziku.
A. Calhau Correia de Paiva, ki je portugalska državljanka, se je 25. novembra 2014 prijavila na natečaj EPSO/AD/293/14 na področju konkurenčnega prava. Kot glavni jezik je izbrala portugalščino, ki je njen materni jezik, kot drugi jezik pa francoščino.
A. Calhau Correia de Paiva je bila z dopisom z dne 19. marca 2015 obveščena, da je uspešno opravila pristopne teste, ki se opravljajo z računalnikom.
Z dopisom z dne 15. aprila 2015 je bila povabljena na preizkuse v ocenjevalnem centru.
Z dopisom z dne 16. aprila 2015 je EPSO A. Calhau Correia de Paiva povabil na preizkus s študijo primera in ji predlagal, da pri tem preizkusu uporablja tipkovnico Azerty FR, pri čemer ji je dal možnost, da namesto nje izbere tipkovnico Qwerty UK, Azerty FR/BE ali Qwertz DE. To možnost je izkoristila, tako da je zaprosila za zamenjavo tipkovnice, da bi navedeni preizkus opravljala s tipkovnico Qwerty UK.
A. Calhau Correia de Paiva se je preizkusov v ocenjevalnem centru udeležila 13. maja in 11. junija 2015.
A. Calhau Correia de Paiva je bila z dopisom z dne 9. novembra 2015 obveščena o odločitvi natečajne komisije, da njenega imena ne bo vpisala na rezervni seznam (v nadaljevanju: odločba o nevpisu na rezervni seznam), ker „ni [bila] med kandidati, ki so v ocenjevalnem centru dosegli najboljše skupne ocene (vsaj 68,59 točke)“, pri čemer je bil njen skupni rezultat 61,13 točke.
A. Calhau Correia de Paiva je 19. novembra 2015 zahtevala ponovno preučitev odločbe o nevpisu na rezervni seznam. Natečajna komisija je s sporno odločbo to zahtevo zavrnila.
A. Calhau Correia de Paiva je 24. avgusta 2016 zoper odločbo o nevpisu na rezervni seznam vložila pritožbo v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije. V tej pritožbi je trdila, da omejitev izbire vrste tipkovnice, ki se uporablja za izvedbo študije primera, pomeni neenako obravnavanje. Poleg tega se je sklicevala na pomanjkljivo obrazložitev glede omejitev v zvezi z vrstami tipkovnic, ki so na voljo kandidatom, in izbiro drugega jezika natečaja. Poleg tega se je pritožila zaradi trajanja postopka ponovne preučitve.
EPSO je z odločbo z dne 22. decembra 2016 navedeno pritožbo hkrati zavrgel kot nedopustno, ker je bila vložena prepozno, in zavrnil kot neutemeljeno.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
A. Calhau Correia de Paiva je s tožbo, ki jo je 31. marca 2017 vložila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, predlagala razglasitev ničnosti, med drugim, sporne odločbe, po potrebi z ugoditvijo ugovoru nezakonitosti zoper sporni razpis natečaja in v njem določeno jezikovno ureditev.
V utemeljitev tožbe je navedla pet tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev načel prepovedi diskriminacije, sorazmernosti ter enakih možnosti, ker naj bi EPSO za študijo primerov določil uporabo tipkovnic Qwerty UK, Azerty FR/BE ali Qwertz DE. Drugi, tretji in četrti tožbeni razlog se v bistvu nanašajo na nezakonitost spornega razpisa natečaja zaradi omejitve izbire drugega jezika natečaja na nemščino, angleščino in francoščino. Peti tožbeni razlog se v bistvu nanaša na neobstoj obrazložitve odločitve EPSO o potrditvi in spodbujanju določene jezikovne ureditve, na kršitev tega razpisa natečaja in na kršitev pravice do dobrega upravljanja.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo najprej preučilo ugovor nezakonitosti, naveden v okviru drugega, tretjega in četrtega tožbenega razloga zoper sporni razpis natečaja, katerega dopustnost in utemeljenost je Komisija izpodbijala.
Splošno sodišče je v zvezi z dopustnostjo tega ugovora nezakonitosti v točki 46 izpodbijane sodbe spomnilo, da je Sodišče v primeru ničnostnih tožb, vloženih zoper posamične odločbe, priznalo, da so lahko določbe splošnega akta, ki so podlaga za navedene odločbe ali imajo neposredno pravno povezavo s takimi odločbami, utemeljeno predmet ugovora nezakonitosti (sodba z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi,
C‑119/19 P in C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, točka
in navedena sodna praksa).
Splošno sodišče je v točki 47 izpodbijane sodbe zlasti v zvezi z razpisi natečajev spomnilo – pri čemer se je v zvezi s tem sklicevalo na ustaljeno sodno prakso Sodišča, natančneje na točko 17 sodbe z dne 11. avgusta 1995, Komisija/Noonan (
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
) – da lahko kandidat na natečaju v okviru postopka zaposlovanja, ki je zapleten upravni postopek, sestavljen iz več odločb, ob vložitvi pritožbe zoper poznejši akt zatrjuje nepravilnost prejšnjih aktov, ki so z njim tesno povezani. Splošno sodišče je s sklicevanjem na lastno sodno prakso v tej točki 47 izpodbijane sodbe prav tako spomnilo, da mora tak kandidat zlasti imeti možnost sklicevati se na nezakonitost razpisa natečaja, na podlagi katerega je bil zadevni akt sprejet.
Splošno sodišče je s sklicevanjem na točki 28 in 29 svoje sodbe z dne 14. decembra 2017, PB/Komisija (
T‑609/16
,
EU:T:2017:910
), v točkah 49 in 50 izpodbijane sodbe spomnilo, da kadar se tožbeni razlog v zvezi z nepravilnostjo razpisa natečaja, ki ni bil pravočasno izpodbijan, nanaša na obrazložitev izpodbijane posamične odločbe, se tožba sprejme kot dopustna. Če pa ne obstaja tesna povezava med samo obrazložitvijo izpodbijane odločbe in tožbenim razlogom v zvezi z nepravilnostjo razpisa natečaja, ki ni bil pravočasno izpodbijan, je ta tožbeni razlog nedopusten.
Splošno sodišče je ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točkah od 19 do 21 te sodbe, prvič, v točki 54 izpodbijane sodbe navedlo, da je iz potnega lista znanj in spretnosti, izdanega A. Calhau Correia de Paiva, razvidno, da je za splošno spretnost na področju komunikacije, katere namen je oceniti sposobnost kandidata, da „se ustno in pisno jasno in natančno izraža“, dobila 5,5 točk od 10, kar spada med najnižje presoje in ocene, ki jih je dobila v zvezi z ocenitvijo njenih splošnih spretnosti. Splošno sodišče je štelo, da iz te presoje implicitno, vendar nujno izhaja ugotovitev komisije, ki se nanaša na A. Calhau Correia de Paiva v zvezi z njenim znanjem francoskega jezika oziroma vsaj z obvladovanjem spretnosti, ki je močno odvisna od njenega znanja tega jezika.
Drugič, Splošno sodišče je v točkah od 55 do 57 izpodbijane sodbe potrdilo, da obstaja tesna povezava med znanjem A. Calhau Correia de Paiva francoskega jezika, ki ga je izbrala kot drugi jezik, in preizkusi, ki jih je morala opraviti v tem jeziku. Ker je Splošno sodišče ocenilo, da se znanje francoskega jezika nujno odraža v preizkusih, katerih namen je preveriti splošne in posebne spretnosti, je štelo, da je možnost pridobitve boljših ocen na preizkusih večja, če so ti preizkusi opravljeni v maternem jeziku kandidata ali jeziku, ki ga ta prav tako dobro obvlada. Čeprav je A. Calhau Correia de Paiva v prijavi izjavila, da je njeno znanje francoščine na ravni C2 CECR in da je del svojega študija opravila v Belgiji in Franciji, pa je Splošno sodišče navedlo, da je trdila – česar Komisija ni prerekala – da bolje obvlada portugalščino, ki je njen materni jezik, kot francoščino.
Tretjič, Splošno sodišče je v točki 58 izpodbijane sodbe poudarilo, da omejitev izbire drugega jezika natečaja na nemščino, angleščino in francoščino ne vpliva le na ustno in pisno sposobnost izražanja kandidatov, ampak se z njo določi tudi vrsta tipkovnice, ki jo lahko kandidati uporabijo za izdelavo študije primera. Okoliščina, da je bila A. Calhau Correia de Paiva primorana uporabljati vrsto tipkovnice, ki je zaradi svojega maternega jezika ni bila navajena uporabljati, naj bi vplivala na izvedbo in torej verjetno na rezultat preizkusa, pri katerem se zahteva, da se z uporabo tipkovnico napiše besedilo določene dolžine v omejenem času.
Splošno sodišče je tako v točki 60 izpodbijane sodbe ugotovilo, da obstaja tesna povezava med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo, katerih zakonitost je bila izpodbijana. Zato je ugovor nezakonitosti tega razpisa natečaja razglasilo za dopusten.
Splošno sodišče je glede vsebine štelo, da niti utemeljitve iz spornega razpisa natečaja niti dokazi, ki jih je Komisija predložila v podporo tem utemeljitvam, niso bili taki, da bi podprli omejitev izbire drugega jezika natečaja na nemščino, angleščino in francoščino. Splošno sodišče je tako ugodilo navedenemu ugovoru nezakonitosti, razglasilo, da se ta razpis natečaja v obravnavani zadevi ne uporablja, ter ugodilo drugemu, tretjemu in četrtemu tožbenemu razlogu. Zato je sporno odločbo razglasilo za nično.
Predlogi strank pred Sodiščem
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
zavrne drugi, tretji in četrti tožbeni razlog, ki jih je navedla A. Calhau Correia de Paiva;
–
zadevo vrne Splošnemu sodišču, da bo odločilo o prvem in petem tožbenem razlogu navedene tožbe, in
–
pridrži odločitev o stroških.
A. Calhau Correia de Paiva Sodišču predlaga, naj:
–
primarno, pritožbo razglasi za nedopustno;
–
podredno, če bi Sodišče menilo, da je pritožba dopustna, to pravno sredstvo zavrne kot neutemeljeno, in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.
Pritožba
Trditve strank
Komisija v utemeljitev svoje pritožbe navaja samo en pritožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava in izkrivljanje dokazov ter je razdeljen na tri dele.
Komisija s prvim delom tega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točki 54 izpodbijane sodbe napačno opredelilo dejansko stanje s tem, da je na podlagi ugotovitve komisije glede znanja francoščine, ki ga ima A. Calhau Correia de Paiva, sklepalo, da obstaja tesna povezava med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo.
Po mnenju te institucije ocena, ki jo je A. Calhau Correia de Paiva dobila za splošno spretnost na področju komunikacije, v obravnavani zadevi ni odločilna. Tudi če bi za to spretnost dobila oceno 10/10, kar je 4,5 dodatne točke, naj še vedno ne bi imela dovolj točk, saj naj bi potrebovala 7,46 dodatne točke, da bi bila vpisana na rezervni seznam. Zato naj sklep komisije glede kandidatkinega znanja francoščine ne bi zadostoval za ugotovitev tesne povezave, ki se zahteva s sodno prakso.
Po mnenju Komisije je tako predpostavka, da je tesna povezava dokazana z oceno, ki jo je A. Calhau Correia de Paiva dobila za splošno spretnost na področju komunikacije, napačna. Zato ta institucija trdi, da je v vseh presojah glede dopustnosti ugovora nezakonitosti v točkah od 55 do 58 izpodbijane sodbe prišlo do te napačne uporabe prava v delu, v katerem te presoje temeljijo na tej predpostavki.
Komisija z drugim delom edinega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno opredelilo dejstva in izkrivilo dokaze, ko je v točkah od 55 do 57 izpodbijane sodbe na podlagi merila, ki temelji na predpostavki, da je kandidatu težje opraviti teste v drugem jeziku kot v njegovem maternem jeziku, ugotovilo obstoj tesne povezave med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja. Splošno sodišče naj bi namreč primerjalo raven portugalščine A. Calhau Correia de Paiva z njeno ravnjo francoščine. Ta institucija navaja, da A. Calhau Correia de Paiva ne izpodbija dejstva, da preizkusov v ocenjevalnem centru ni mogla opravljati v portugalščini, ampak dejstvo, da je bila izbira drugega jezika omejena na nemščino, angleščino in francoščino. Posledično naj na podlagi dejstev, ki jih je ugotovilo Splošno sodišče, ne bi bilo mogoče ugotoviti take tesne povezave.
Poleg tega Komisija trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 55 do 57 izpodbijane sodbe izkrivilo dokaze s tem, da je zanemarilo dejstvo, da sta bila v obravnavani zadevi poleg maternega jezika A. Calhau Correia de Paiva druga jezika, ki ju ta najbolj obvlada, angleščina in francoščina. Tako omejitev izbire drugega jezika ni taka, da bi jo postavila v slabši položaj, glede na to, da sta bila dva od razpoložljivih jezikov tista, za katera je trdila, da ju najbolje obvlada, in sicer na ravni C2. Zato naj ne bi bilo mogoče šteti, da je ta omejitev negativno vplivala na uspešnost A. Calhau Correia de Paiva ali da je tesno povezana z obrazložitvijo sporne odločbe.
Komisija s tretjim delom edinega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točki 58 izpodbijane sodbe napačno opredelilo dejstva s tem, da je tesno povezavo, ki se zahteva s sodno prakso, utemeljilo z dejstvom, da je A. Calhau Correia de Paiva pisni preizkus opravljala z drugačno vrsto tipkovnice, kot je Qwerty PT, na katero je navajena.
Komisija po eni strani trdi, da izbira vrste tipkovnice ni povezana z obrazložitvijo sporne odločbe. Po drugi strani, tudi če je res, da je za študijo primera omejeno izbiro vrst tipkovnic predlagal EPSO, naj bi šlo za vprašanje, ki je ločeno od vprašanja jezikovne ureditve natečaja, saj v spornem razpisu natečaja poleg tega vrste tipkovnic, ki so na voljo kandidatom pri tem preizkusu, niso nikjer omenjene. Poleg tega naj bi dejstvo, da se je A. Calhau Correia de Paiva odločila za tipkovnico vrste Qwerty EN, čeprav se je odločila, da bo študijo primera opravljala v francoščini, dokazovalo, da sta ti vprašanji ločeni.
A. Calhau Correia de Paiva meni, da se z edinim pritožbenim razlogom dejansko izpodbijajo dejstva, ki jih je ugotovilo Splošno sodišče. Zato Sodišču primarno predlaga, naj pritožbeni razlog v celoti oziroma vsakega od njegovih treh delov zavrže kot nedopusten.
Podredno A. Calhau Correia de Paiva prereka utemeljenost trditev Komisije.
Presoja Sodišča
Dopustnost
V zvezi z ugovorom nedopustnosti, ki ga je A. Calhau Correia de Paiva vložila iz razloga, ker naj bi se z edinim pritožbenim razlogom izpodbijala dejstva, ki jih je ugotovilo Splošno sodišče, je treba spomniti, da iz člena 256 PDEU in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije izhaja, da je Splošno sodišče edino pristojno za, na eni strani, ugotavljanje dejstev, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, in, na drugi strani, za presojo teh dejstev. Ta presoja, razen pri izkrivljanju dokazov, predloženih Splošnemu sodišču, torej ni pravno vprašanje, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča. Potem ko Splošno sodišče ugotovi ali presodi dejansko stanje, je Sodišče pristojno, da na podlagi člena 256 PDEU opravi nadzor nad pravno kvalifikacijo teh dejstev in pravnimi posledicami, ki jih je iz nje izpeljalo Splošno sodišče (sodba z dne 4. februarja 2020, Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA,
C‑515/17 P in C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
, točka
).
V nasprotju s tem, kar trdi A. Calhau Correia de Paiva, pa se z edinim pritožbenim razlogom ne izpodbijajo dejanske ugotovitve Splošnega sodišča, ampak pravna opredelitev dejstev in posledice, ki jih je iz tega izpeljalo glede obstoja tesne povezave med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo.
Iz tega sledi, da je treba ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila A. Calhau Correia de Paiva, zavrniti.
Utemeljenost
Komisija s tremi deli svojega edinega pritožbenega razloga, ki jih je treba obravnavati skupaj, izpodbija razloge, iz katerih je Splošno sodišče ugovor nezakonitosti spornega razpisa natečaja razglasilo za dopusten. Natančneje, ta institucija v bistvu trdi, da na podlagi nobenega od elementov, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točkah od 54 do 58 izpodbijane sodbe, ni mogoče dokazati obstoja tesne povezave med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo, ki se za ta natečaj uporablja, in da je zato Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je ta ugovor nezakonitosti dopusten, napačno uporabilo pravo.
Na podlagi člena 277 PDEU lahko vsaka stranka v sporu, v katerem gre za pravni akt, ki se splošno uporablja in ga je sprejela institucija, organ, urad ali agencija Evropske unije, pred Sodiščem Evropske unije uveljavlja, da se ta akt iz razlogov, navedenih v drugem odstavku člena 263 PDEU, ne uporablja.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je ta določba izraz splošnega načela, v skladu s katerim ima vsaka stranka pravico, da za dosego razglasitve ničnosti odločbe, ki je nanjo naslovljena, posredno izpodbija veljavnost splošnih aktov, ki so podlaga take odločbe (sodba z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi,
C‑119/19 P in C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, točka
in navedena sodna praksa).
Ker cilj člena 277 PDEU ni omogočiti stranki, da s katerim koli pravnim sredstvom izpodbija uporabo katerega koli splošnega akta, se mora akt, katerega nezakonitost se uveljavlja, neposredno ali posredno uporabljati za zadevo, ki je predmet tožbe (sodba z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi,
C‑119/19 P in C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, točka
in navedena sodna praksa).
Tako je Sodišče v okviru ničnostnih tožb, vloženih zoper posamične odločbe, priznalo – kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 19 te sodbe – da se lahko zoper določbe splošnega akta, ki so podlaga za navedene odločbe ali so s takimi odločbami neposredno pravno povezane, utemeljeno uveljavlja ugovor nezakonitosti.
Vendar je Sodišče razsodilo, da ugovor nezakonitosti zoper splošni akt, za katerega izpodbijana posamična odločba ni izvedbeni ukrep, ni dopusten (sodba z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi,
C‑119/19 P in C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, točka
in navedena sodna praksa).
Natančneje, v zvezi z dopustnostjo ugovora nezakonitosti, vloženega zoper razpis natečaja, iz sodne prakse Sodišča izhaja, prvič, da dejstvo, da razpis natečaja ni bil izpodbijan v roku, tožeči stranki ne preprečuje, da se sklicuje na nepravilnosti, do katerih je prišlo med natečajem, in to celo če je izvor teh nepravilnosti mogoče najti v besedilu razpisa natečaja (sodba z dne 8. marca 1988, Sergio in drugi/Komisija,
64/86, od 71/86 do 73/86 in 78/86
,
EU:C:1988:119
, točka
).
Drugič, v okviru postopka zaposlovanja lahko tožeča stranka ob vložitvi pritožbe zoper poznejše akte zatrjuje nepravilnost prejšnjih aktov, ki so z njimi tesno povezani. V takem postopku namreč ni mogoče zahtevati, da zadevne osebe vložijo toliko tožb, kolikor je v tem postopku aktov, ki bi lahko vplivali nanje (sodbe z dne 31. marca 1965, Ley/Komisija,
12/64 in 29/64
,
EU:C:1965:28
, str. 143, 158; z dne 7. aprila 1965, Alfieri/Parlament,
35/64
,
EU:C:1965:40
, str. 337, 344, in z dne 11. avgusta 1995, Komisija/Noonan,
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
, točka
). Ta sodna praksa temelji na upoštevanju posebne narave postopka zaposlovanja, ki je zapleten upravni postopek, sestavljen iz vrste zelo tesno povezanih odločb (sodba z dne 11. avgusta 1995, Komisija/Noonan,
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
, točka
).
Tako je tožbeni razlog, ki se nanaša na nepravilnost razpisa natečaja, dopusten v delu, v katerem se nanaša na obrazložitev izpodbijane odločbe (sodba z dne 6. julija 1988, Simonella/Komisija,
164/87
,
EU:C:1988:371
, točka
). Merilo tesne povezave, ki izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 49 te sodbe, torej predpostavlja, da so bile določbe razpisa natečaja, katerega nezakonitost se zatrjuje, uporabljene v podporo posamični odločbi, ki je predmet ničnostne tožbe.
To merilo je tako v bistvu podobno merilu „neposredne pravne povezave“ v smislu sodne prakse, navedene v točki 46 te sodbe, ki predpostavlja tudi, da taka posamična odločba pomeni ukrep za izvedbo splošnega akta, katerega nezakonitost se zatrjuje (glej v tem smislu sodbi z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
, točka
, in z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi,
C‑119/19 P in C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, točka
).
Za to je treba upoštevati vsebinsko, ne pa zgolj formalno obrazložitev izpodbijane posamične odločbe.
Obstoj take tesne povezave je poleg tega treba izključiti, kadar izpodbijane določbe razpisa natečaja nimajo nikakršne zveze z razlogi, na katerih temelji izpodbijana posamična odločba.
V obravnavani zadevi je natečaj EPSO/AD/293/14, tako kot natečaj, ki je bil obravnavan v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 11. avgusta 1995, Komisija/Noonan (
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
), javni natečaj za oblikovanje rezervnega seznama za zaposlitev uradnikov v Komisiji. Zato je ta natečaj zapleten upravni postopek v smislu sodne prakse, navedene v točki 49 te sodbe, tako da je treba – kot je to storilo Splošno sodišče – preučiti obstoj tesne povezave, v smislu iste sodne prakse, med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo.
Glede obrazložitve sporne odločbe iz točke 53 izpodbijane sodbe – ki je Komisija ne izpodbija – izhaja, da ime A. Calhau Correia de Paiva ni bilo vpisano na rezervni seznam, ker ni bila med kandidati, ki so za preizkuse v ocenjevalnem centru dosegli najvišje število točk.
Kot izhaja iz točke 4 te sodbe, so biti ti preizkusi sestavljeni iz študije primera, skupinske vaje in strukturiranega razgovora. Iz spisa, predloženega Sodišču, prav tako izhaja, da se je s temi preizkusi med drugim preverjala splošna spretnost na področju komunikacije, ki jo je Splošno sodišče navedlo v točki 54 izpodbijane sodbe, in sicer tako ustno, pri strukturiranem razgovoru, kot pisno, pri študiji primera.
Po mnenju Komisije je Splošno sodišče v navedeni točki 54 napačno opredelilo dejstva, ko je ugotovilo, da obstaja tesna povezava med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo, ker naj točke, ki jih je A. Calhau Correia de Paiva dobila za splošno spretnost na področju komunikacije, v obravnavani zadevi ne bi bile odločilne.
Vendar ta trditev Komisije – kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točkah 71 in 72 sklepnih predlogov – temelji na predpostavki, da ime A. Calhau Correia de Paiva ni bilo vpisano na rezervni seznam zaradi točk, ki jih je dobila za druge spretnosti, kot je splošna spretnost na področju komunikacije. Ker pa Splošno sodišče ni opredelilo takih odločilnih spretnosti za ta nevpis na rezervni seznam, Sodišče v okviru pritožbe ni pristojno za tako presojo dejstev, razen če bi šlo za izkrivljanje, na kar pa se Komisija v utemeljitev te trditve ni sklicevala (glej v tem smislu sodbo z dne 11. junija 2020, Komisija/Di Bernardo,
C‑114/19 P
,
EU:C:2020:457
, točka
).
V zvezi s pravno opredelitvijo dejstev, ki jih je ugotovilo Splošno sodišče, ter pravnimi posledicami, ki jih je iz tega izpeljalo in katerih nadzor je v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 39 te sodbe, v pristojnosti Sodišča, je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 54 izpodbijane sodbe iz točk, ki jih je A. Calhau Correia de Paiva dobila za splošno spretnost na področju komunikacije, sklepalo, da je natečajna komisija ugotovila – čeprav implicitno – da ima kandidatka znanje francoščine ali da vsaj obvlada spretnost, ki je močno odvisna od znanja tega jezika. Ker je presoja te splošne spretnosti na področju komunikacije v okviru preizkusov v ocenjevalnem centru predvidena z določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo, je treba šteti, da so te določbe vplivale na obrazložitev sporne odločbe.
Splošno sodišče torej ni napačno uporabilo prava, ker je v točkah 60 in 61 izpodbijane sodbe štelo, da obstaja tesna povezava med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo, pri čemer se je oprlo na presojo iz točke 54 izpodbijane sodbe.
Prav tako je Splošno sodišče lahko, ne da bi napačno uporabilo pravo, ugotovilo obstoj take tesne povezave na podlagi ugotovitev iz točke 58 izpodbijane sodbe.
Čeprav v tem razpisu natečaja nikakor niso omenjene vrste tipkovnic, ki so na voljo, je namreč treba ugotoviti, da je bila z omejitvijo izbire drugega jezika natečaja določena prav tako omejena izbira navedenih tipkovnic, ki so ključno orodje, ki kandidatom omogoča, da se izrazijo v pisni obliki. Tako je lahko – kot je pravilno navedlo Splošno sodišče – ta omejena izbira, ki pomeni, da A. Calhau Correia de Paiva ni mogla uporabljati vrste tipkovnice, ki je je bila navajena, vplivala na rezultat, ki ga je ta dosegla na preizkusu s študijo primera, pri katerem se zahteva, da se besedilo določene dolžine sestavi v omejenem času, in torej na vse splošne spretnosti, ki so bile testirane na navedenem preizkusu.
Ob tem je bilo – kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točkah 82 in 83 sklepnih predlogov – v presoji Splošnega sodišča iz točk 56 in 57 izpodbijane sodbe pravo napačno uporabljeno. Ker namreč A. Calhau Correia de Paiva z ugovorom nezakonitosti izpodbija omejitev izbire drugega jezika natečaja na nemščino, angleščino in francoščino, primerjava med njeno ravnjo francoščine in ravnjo portugalščine, ki je njen materni jezik, ki ga je izbrala kot glavni jezik natečaja, ni upoštevna za ugotovitev obstoja tesne povezave med obrazložitvijo sporne odločbe in določbami spornega razpisa natečaja v zvezi z jezikovno ureditvijo.
Vendar je treba opozoriti na to, da če se izkaže, da je bilo v obrazložitvi odločbe Splošnega sodišča kršeno pravo Unije, izrek te odločbe pa je utemeljen z drugimi pravnimi razlogi, taka kršitev ne more povzročiti razveljavitve te odločbe in je treba obrazložitev nadomestiti (sodba z dne 6. novembra 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori in Komisija/Ferracci,
od C‑622/16 P do C‑624/16 P
,
EU:C:2018:873
, točka
in navedena sodna praksa).
Ker je v obravnavani zadevi ugotovitev, do katere je Splošno sodišče prišlo v točkah 60 in 61 izpodbijane sodbe, utemeljena na podlagi presoje iz točk 54 in 58 navedene sodbe, kot sta odraženi v točkah 22 in 24 te sodbe, je treba ugotoviti, da napačna uporaba prava, ugotovljena v točki 63 te sodbe, ne vpliva na izrek izpodbijane sodbe. Ta presoja je namreč zadostovala za ugotovitev, da je bila A. Calhau Correia de Paiva upravičena vložiti ugovor nezakonitosti spornega razpisa natečaja.
Glede na vse navedeno je treba edini pritožbeni razlog in s tem sámo pritožbo zavrniti kot neutemeljena.
Stroški
Na podlagi člena 184(2) Poslovnika Sodišča to odloči o stroških, če pritožba ni utemeljena. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se na podlagi člena 184(1) tega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker je v obravnavani zadevi A. Calhau Correia de Paiva predlagala, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki so v okviru te pritožbe nastali A. Calhau Correia de Paiva.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Evropski komisiji se naloži, da poleg svojih stroškov nosi stroške, ki so v okviru te pritožbe nastali A. Calhau Correia de Paiva.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.