CELEX: 62021CJ0571
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny
Smernica 2003/96/ES
Článok 14 ods. 1 písm. a)
Článok 21 ods. 3 druhá a tretia veta
Elektrina používaná na výrobu elektriny a elektrina používaná na udržiavanie schopnosti vyrábať elektrinu
Oslobodenie od daní
Rozsah
Povrchové bane
Elektrina používaná na prevádzku zásobníkov paliva a dopravných prostriedkov

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  článku 14  ods. 1 písm. a) a článku 21  ods. 3  smernice  Rady  2003/96/ES z 27. októbra  2003 o reštrukturalizácii  právneho  rámca  spoločenstva  pre  zdaňovanie  energetických  výrobkov a elektriny  (Ú. v. EÚ L 283,  2003,  s. 51;  Mim.  vyd.  09/001,  405).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  spoločnosťou  RWE  Power  Aktiengesellschaft  (ďalej  len  „RWE  Power“) a Hauptzollamt  Duisburg  (Hlavný  colný  úrad  Duisburg,  Nemecko)  vo  veci  odmietnutia  tohto  úradu  oslobodiť  od  dane  elektrinu,  ktorú  RWE  Power  používala v rokoch  2003 a 2004 v povrchových  baniach,  ako  aj  vo  svojich  elektrárňach v rámci  svojej  činnosti  výroby  elektrickej  energie.

Právny rámec

Právo

Únie
Odôvodnenia  2  až  5 a odôvodnenie  24  smernice  2003/96  znejú  takto:
„(2)      Neexistencia  ustanovení  spoločenstva,  ktoré  by  ukladali  minimálne  sadzby  zdanenia  na  elektrinu a energetické  výrobky  iné,  ako  sú  minerálne  oleje,  môže  negatívne  ovplyvniť  náležité  fungovanie  vnútorného  trhu;
(3)      náležité  fungovanie  vnútorného  trhu a dosiahnutie  cieľov  ostatných  politík  spoločenstva  si  vyžaduje  stanovenie  minimálnych  úrovní  zdaňovania  na  úrovni  spoločenstva  pre  väčšinu  energetických  výrobkov,  vrátane  elektriny,  zemného  plynu a uhlia;
(4)      značné  rozdiely  vo  vnútroštátnych  úrovniach  energetickej  dane  uplatňovanej  členskými  štátmi  by  sa  mohli  ukázať  ako  škodlivé  pre  náležité  fungovanie  vnútorného  trhu;
(5)      stanovenie  primeraných  minimálnych  úrovní  zdaňovania  môže  umožniť  zníženie  rozdielov  vo  vnútroštátnych  úrovniach  zdaňovania;
…
(24)      členským  štátom  by  sa  malo  dovoliť  uplatňovať  určité  iné  oslobodenia  od  daní  alebo  daňové  úľavy  tam,  kde  to  nebude  poškodzovať  náležité  fungovanie  vnútorného  trhu a nebude  to  mať  za  následok  deformácie  hospodárskej  súťaže.“
Článok 1  tejto  smernice  uvádza:
„Členské  štáty  zdaňujú  energetické  výrobky a elektrinu v súlade s touto  smernicou.“
Článok 2  uvedenej  smernice  vo  svojom  odseku  1 písm. b)  stanovuje,  že  na  účely  tejto  smernice  sa  pojem  „energetické  výrobky“  uplatňuje  najmä  na  výrobky,  na  ktoré  sa  vzťahuje  číselný  znak  KN  2702,  ktorý  zodpovedá  „hnedé[mu]  uhli[u],  tiež  aglomerované[mu],  okrem  gagátu“.
Článok 14  tej  istej  smernice  znie:
„1.      Okrem  všeobecných  ustanovení  stanovených v smernici  [Rady]  92/12/EHS  [z 25. februára  1992 o všeobecných  systémoch  pre  výrobky  podliehajúce  spotrebnej  dani a o vlastníctve,  pohybe a monitorovaní  takýchto  výrobkov  (Ú. v. ES L 76,  1992,  s. 1;  Mim.  vyd.  09/001,  s. 179),  zmenenej  smernicou  2000/47/ES z 20. júla  2000  (Ú. v. ES L 193,  2000,  s. 73;  Mim.  vyd.  02/010,  s. 186)] o používaní  zdaniteľných  výrobkov,  ktoré  sú  oslobodené  od  daní a bez  toho,  aby  boli  dotknuté  ostatné  ustanovenia  spoločenstva,  členské  štáty  oslobodzujú  od  daní  na  základe  podmienok,  ktoré  stanovia  na  účely  zabezpečenia  správneho a spravodlivého  uplatňovania  takýchto  oslobodení  od  daní a zabránenia  krátenia  daní,  daňových  únikov a zneužívania:
a)      energetické  výrobky a elektrinu  používanú  na  výrobu  elektriny a elektrinu  používanú  na  udržiavanie  schopnosti  vyrábať  elektrinu.  Členské  štáty  môžu  však z dôvodov  environmentálnej  politiky  tieto  výrobky  zdaňovať  bez  toho,  aby  museli  dodržiavať  minimálne  úrovne  zdaňovania  stanovené v tejto  smernici. V takomto  prípade  zdaňovanie  týchto  výrobkov  sa  neberie  do  úvahy  na  účely  splnenia  minimálnej  úrovne  zdaňovania  elektriny  stanovenej v článku 10;
…
c)      energetické  výrobky  dodávané  na  používanie  ako  palivo  na  účely  námornej  plavby v rámci  vôd  spoločenstva  (vrátane  rybolovu),  okrem  športového  plavidla, a elektrina  vyrábaná  na  palube  plavidla.
…
2.      Členské  štáty  môžu  obmedziť  rozsah  oslobodení  od  daní  ustanovený v odseku  1 písm. b) a c)  na  medzinárodnú  dopravu a dopravu  vo  vnútri  spoločenstva.  Okrem  toho,  ak  členský  štát  uzatvoril  dvojstrannú  dohodu s iným  členským  štátom,  môže  tiež  upustiť  od  daňových  úľav  ustanovených v odseku  1 písm. b) a c). V takýchto  prípadoch  členské  štáty  môžu  uplatňovať  úroveň  zdaňovania  nižšiu  ako  je  minimálna  úroveň  stanovená v tejto  smernici.“
Podľa  článku 21  ods. 3  tejto  smernice:
„Spotreba  energetických  výrobkov v rámci  areálu  podniku  vyrábajúceho  energetické  výrobky  sa  nepovažuje  za  zdaniteľnú  udalosť,  ktorá  je  dôvodom  na  zdaňovanie,  ak  spotreba  pozostáva z energetických  výrobkov  vyrábaných v areáli  podniku.  Členské  štáty  tiež  môžu  považovať  spotrebu  elektrickej  energie a ostatných  energetických  výrobkov,  ktoré  sa  nevyrábajú v areáli  takéhoto  podniku a spotrebu  energetických  výrobkov a elektriny v areáli  podniku  vyrábajúceho  palivá  používané  na  výrobu  elektriny  za  takú,  ktorá  nie  je  dôvodom  vzniku  zdaňovacej  udalosti.  Ak  je  spotreba  určená  na  účely,  ktoré  sa  netýkajú  výroby  energetických  výrobkov a najmä  na  pohon  vozidiel,  považuje  sa  za  zdaniteľnú  udalosť,  ktorá  je  dôvodom  na  zdaňovanie.“
Článok 21  ods. 5  tretí  pododsek  uvedenej  smernice  uvádza:
„Subjekt  vyrábajúci  elektrinu  pre  svoju  vlastnú  spotrebu  sa  považuje  za  distribútora.  Napriek  článku 14  ods. 1 písm. a)  členské  štáty  môžu  oslobodiť  od  daní  malých  výrobcov  elektriny  za  podmienky,  že  zdaňujú  energetické  výrobky  používané  na  výrobu  uvedenej  elektriny.“

Nemecká

právna

úprava
V Nemecku  je  daň z elektriny  upravená  najmä v Stromsteuergesetz  (zákon o dani z elektriny) z 24. marca 1999  (BGBl.  1999  I,  s. 378, a BGBl.  2000  I,  s. 147) v znení  zákona z 30. decembra  2002  (BGBl.  2002  I,  s. 4602) a zákona z 29. decembra  2003  (BGBl.  2003  I,  s. 3076),  uplatniteľných  na  zdaňovacie  obdobia  rokov  2003 a 2004  (ďalej  len  „StromStG“).
V § 9  ods. 1  bode 2  StromStG  sa stanovuje,  že  elektrina  odobratá  na  účely  výroby  elektriny  je  oslobodená  od  dane z elektriny.
Ustanovenie § 11  StromStG  oprávňuje  spolkové  ministerstvo  financií  prijať  vyhláškou  najmä  ustanovenia  vykonávajúce  daňové  zvýhodnenia  stanovené v § 9  StromStG.
Príslušná  vyhláška  uvedeného  ministerstva,  teda  Verordnung  zur  Durchführung  des  Stromsteuergesetzes  (vyhláška,  ktorou  sa  vykonáva  zákon o dani z elektriny) z 31. mája  2000  (BGBl.  2000  I,  s. 794), v článku 12  ods. 1  bode 1  stanovuje,  že  pojem  „elektrina  odobratá  na  účely  výroby  elektriny“ v zmysle  článku 9  ods. 1  bodu 2  StromStG  sa  vzťahuje  na  elektrinu  technicky  spotrebovanú  na  účely  výroby  elektriny v zariadeniach,  ktoré  sú  pomocné a podporné  pre  zariadenie  na  výrobu  elektriny,  najmä  spotrebovanú  na  úpravu  vôd,  dodávky  vody  na  výrobu  pary,  vetranie,  dodávky  paliva a čistenie  spalín.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
RWE  Power  prevádzkovala v baníckom  revíri v Porýní  tri  povrchové  hnedouhoľné  bane v samostatných  lokalitách, z ktorých  ťažila  hnedé  uhlie  predovšetkým  na  výrobu  elektriny  vo  svojich  elektrárňach a v rozsahu  10 % na  výrobu  brikiet a hnedouhoľného  prachu  vo  svojich  závodoch.
V roku  2004  RWE  Power  odoberala  elektrinu v celkovej  výške  2 847 925,939  megawatt  hodiny  (Mwh)  pre  povrchové  bane,  ktorú v podstate  využívala  po  prvé  na  prevádzku  hydraulických  čerpadiel  na  znižovanie  hladiny  podzemnej  vody,  po  druhé  na  prevádzku  veľkých  mechanizmov,  ako  sú  kolesové  rýpadlá,  ktoré  odhrabávali  hnedé  uhlie a hlušinu, a zakladačov,  ktoré  zapĺňali  povrchovú  baňu  hlušinou  na  inom  mieste,  po  tretie  na  osvetlenie  povrchovej  bane a po  štvrté  na  prepravu  hnedého  uhlia  na  elektricky  poháňaných  nákladných  vlakoch  po  vlastných  koľajniciach a na  elektricky  poháňaných  pásových  dopravníkoch,  ktoré  prepravovali  tak  surové  hnedé  uhlie,  ako  aj  hlušinu.
Prevádzka  elektrární  spoločnosti  RWE  Power  bola  založená  na  nepretržitej  výrobe  elektriny.  Aby  sa  zabezpečila  táto  nepretržitá  výroba,  RWE  Power  udržiavala  zásoby  hnedého  uhlia, z ktorých  sa  hnedé  uhlie  dodávalo  podľa  potreby  do  kotlov v elektrárňach.  Hnedé  uhlie  sa  skladovalo v každej z povrchových  baní.  Následne  sa z týchto  baní  dopravovalo  do  zásobníkov  elektrární  pomocou  pásového  dopravníka  alebo  vlastnej  elektrickej  železnice  podniku.  Odtiaľ  hnedé  uhlie  prekladali  elektricky  poháňané  bagre  na  pásový  dopravník,  ktorý  ho  presunul  do  mlynov.  Napokon  sa  pomleté  hnedé  uhlie  dodávalo  do  zásobníka  kotla.
V rámci  daňovej  kontroly,  ktorú  nariadil  Hlavný  colný  úrad  Duisburg,  sa v správe z 20. mája  2009  dospelo k záveru,  že  príprava  hnedého  uhlia  sa  má  kvalifikovať  ako  „výroba  paliva“, a preto  podlieha  dani z elektriny.  Ten  istý  záver  platil  údajne  aj  pre  všetku  elektrinu  odoberanú  na  účely  ťažby a prepravy  hnedého  uhlia,  a tak  daň z elektriny  bola  splatná  aj  za  elektrinu  používanú  pre  uhoľné  bagre,  pásové  dopravníky a uhoľné  mlyny.
Keďže  námietka  podaná  spoločnosťou  RWE  Power  proti  colnému  výmeru,  ktorý  8. októbra  2009  vydal  Hlavný  colný  úrad  Duisburg v nadväznosti  na  túto  daňovú  kontrolu,  bola  zamietnutá,  RWE  Power  sa  obrátila  na  Finanzgericht  Düsseldorf  (Finančný  súd  Düsseldorf,  Nemecko),  ktorý  podal  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania.
Pred  týmto  súdom  RWE  Power  zopakovala  svoj  názor,  že  podľa  smernice  2003/96  sa  na  všetku  elektrinu  potrebnú  na  výrobu  elektriny  musí  vzťahovať  oslobodenie  od  dane.  Oslobodenie  od  dane z elektriny  by  sa  malo v zásade  vzťahovať  na  všetky  pomocné a podporné  zariadenia,  bez  ktorých  zariadenie  na  výrobu  elektriny  nemôže  fungovať.  Hnedé  uhlie  by  sa  preto  malo  považovať  za  palivo,  a tak  elektrina  použitá  na  jeho  ťažbu a prepravu v povrchových  baniach  je  tiež  oslobodená  od  dane z elektriny.
Vnútroštátny  súd  má  pochybnosti,  pokiaľ  ide o presný  rozsah  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 14  ods. 1 písm. a)  smernice 2003/96.
Za  týchto  okolností  Finanzgericht  Düsseldorf  (Finančný  súd  Düsseldorf)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  tieto  prejudiciálne  otázky:
„1.      Môže  sa  článok 14  ods. 1 písm. a)  prvá  veta  smernice  2003/96 v rozsahu, v akom  stanovuje,  že  elektrina  používaná  na  výrobu  elektriny  je  oslobodená  od  dane,  vykladať s ohľadom na článok 21  ods. 3  druhú  vetu  smernice  2003/69 v tom  zmysle,  že  toto  oslobodenie  zahŕňa  aj  činnosti,  pri  ktorých  sa  povrchovo  ťažia  energetické  výrobky a v elektrárňach  sa  upravujú  na  použitie v elektrárňach  takým  spôsobom,  ako  je  lámanie,  oddeľovanie  cudzích  telies a drobenie  až  na  veľkosť  potrebnú  podľa  druhu  kotla?
2.      Môže  sa  článok 14  ods. 1 písm. a)  prvá  veta  smernice  2003/96 v rozsahu, v akom  stanovuje,  že  elektrina  používaná  na  udržiavanie  schopnosti  vyrábať  elektrinu  je  oslobodená  od  dane,  vykladať s ohľadom na článok 21  ods. 3  tretiu  vetu  smernice 2003/69 v tom  zmysle,  že  od  dane  má  byť  oslobodené  aj  použitie  elektriny  na  prevádzku  zásobníkov a prepravných  prostriedkov,  ktoré  sú  potrebné  na  trvalé  prevádzkovanie  elektrární?“
O prejudiciálnych  otázkach

O
prvej

otázke
Svojou  prvou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 14  ods. 1 písm. a)  prvá  veta  smernice  2003/96 v spojení s článkom 21  ods. 3  druhou  vetou  tejto  smernice  vykladať v tom  zmysle,  že  oslobodenie  od  dane  pre  „elektrinu  používanú  na  výrobu  elektriny“  stanovené v tomto  ustanovení  sa  vzťahuje  na  elektrinu,  ktorá  sa  používa  pri  ťažbe  energetického  výrobku,  ako  je  hnedé  uhlie, v povrchovej  bani a pri  premene a neskoršom  spracovaní  tohto  energetického  výrobku v elektrárňach  na  účely  výroby  elektriny.
V súlade s článkom 14  ods. 1 písm. a)  prvou  vetou  smernice  2003/96  členské  štáty  oslobodzujú  od  daní  na  základe  podmienok,  ktoré  stanovia  na  účely  zabezpečenia  správneho a spravodlivého  uplatňovania  takýchto  oslobodení  od  daní a zabránenia  krátenia  daní,  daňových  únikov a zneužívania,  energetické  výrobky a elektrinu  používanú  na  výrobu  elektriny,  ako  aj  elektrinu  používanú  na  udržiavanie  schopnosti  vyrábať  elektrinu.
Článok 21  ods. 3  prvá  veta  smernice  2003/96  stanovuje,  že  spotreba  energetických  výrobkov v rámci  areálu  podniku  vyrábajúceho  energetické  výrobky  sa  nepovažuje  za  zdaniteľnú  udalosť,  ktorá  je  dôvodom  na  zdaňovanie  daňou z energetických  výrobkov,  ak  spotreba  pozostáva z energetických  výrobkov  vyrábaných v areáli  podniku. V druhej  vete  tohto  odseku  sa  spresňuje,  že  členské  štáty  tiež  môžu  považovať  spotrebu  elektrickej  energie a ostatných  energetických  výrobkov,  ktoré  sa  nevyrábajú v areáli  takéhoto  podniku, a spotrebu  energetických  výrobkov a elektriny v areáli  podniku  vyrábajúceho  palivá  používané  na  výrobu  elektriny  za  takú,  ktorá  nie  je  dôvodom  vzniku  zdaňovacej  udalosti.
Na  úvod  treba  pripomenúť,  že  cieľom  smernice  2003/96  je,  ako  vyplýva z odôvodnení  3  až  5 a článku 1  tejto  smernice,  stanoviť  harmonizovaný  systém  zdaňovania  energetických  výrobkov a elektriny, v rámci  ktorého  je  zdanenie  pravidlom, v súlade s podmienkami  stanovenými  touto  smernicou  (rozsudok z 3. decembra  2020,  Repsol  Petróleo, C‑44/19,  EU:C:2020:982,  bod 21).
Okrem  toho  podľa  ustálenej  judikatúry  ustanovenia  týkajúce  sa  oslobodení  uvedené v smernici  2003/96  majú  byť  predmetom  autonómneho  výkladu  založeného  na  ich  znení,  ako  aj  na  štruktúre  tejto  smernice a cieľoch,  ktoré  sleduje  (rozsudok  zo  7. marca 2018,  Cristal  Union, C‑31/17,  EU:C:2018:168,  bod 21 a citovaná  judikatúra).
V prvom  rade,  pokiaľ  ide o znenie  článku 14  ods. 1 písm. a)  prvej  vety  smernice  2003/96, z výrazu  „energetické  výrobky a elektrin[a]  používan[é]  na  výrobu  elektriny“  uvedeného v tomto  ustanovení  vyplýva,  že  používanie  elektriny  je  charakterizované z dvoch  hľadísk.
Na  jednej  strane  musí k používaniu  elektriny  dôjsť v rámci  výroby  elektriny  tak,  že  sa  priamo  prispieva k technologickému  procesu  tejto  výroby  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 3. decembra  2020,  Repsol  Petróleo, C‑44/19,  EU:C:2020:982,  bod 34 a citovaná  judikatúra). Z toho  vyplýva,  ako v podstate  uviedol  generálny  advokát v bodoch 53  až  55  svojich  návrhov,  že  na  použitie  elektriny  na  premenu a spracovanie  energetického  produktu,  ako  je  hnedé  uhlie,  takým  spôsobom,  ako  je  lámanie,  oddeľovanie  cudzích  telies,  mletie a sušenie,  sa  môže  vzťahovať  oslobodenie  stanovené v článku 14  ods. 1 písm. a)  prvej  vete  smernice  2003/96,  ak  sú  tieto  činnosti  nevyhnutné a priamo  prispievajú k procesu  výroby  elektriny.  Naopak,  ako  uviedol  generálny  advokát v bode 39  svojich  návrhov,  oslobodenie  od  dane  na  základe  tohto  ustanovenia  sa  nevzťahuje  na  použitie  elektriny,  ku  ktorému  dochádza  jednoducho  pri  výrobe  elektriny,  ako  je  to  najmä v prípade  spotreby  elektriny v administratívnych  budovách  elektrárne.
Na  druhej  strane  oslobodenie  od  dane  predpokladá,  že  elektrina  sa  používa  na  výrobu  elektriny, a nie  na  výrobu  energetického  výrobku,  ako  je  hnedé  uhlie. Z toho  vyplýva,  ako  uviedol  generálny  advokát v bodoch 50 a 51  svojich  návrhov,  že  vzhľadom  na  to,  že  elektrina  sa  používa v rámci  všetkých  činností  týkajúcich  sa  výroby  hnedého  uhlia,  najmä  pri  jeho  ťažbe a preprave  na  účely  skladovania,  na  túto  spotrebu  sa  nevzťahuje  oslobodenie  stanovené v článku 14  ods. 1 písm. a)  prvej  vete  smernice  2003/96.
V tejto  súvislosti  je  irelevantné,  že  surovina,  ako  je  hnedé  uhlie,  sa  ťaží z bane,  aby  sa  následne  používala v rámci  integrovaného  procesu  výroby  elektriny,  ktorý  sa  uskutočňuje  na  tom  istom  výrobnom  mieste  alebo  aspoň v blízkosti  miesta  ťažby,  a tak  ťažba  hnedého  uhlia a jeho  preprava  predstavujú  čiastkové  etapy  vlastné  tomuto  konkrétnemu  spôsobu  výroby  elektriny.  Samotná  okolnosť,  že  použitá  elektrina  vedie k výrobe  elektriny  iba  prostredníctvom  energetického  výrobku,  ktorý  je  sám  osebe  predmetom  zdanenia  stanoveného  smernicou  2003/96,  totiž  preukazuje,  že  táto  elektrina  neprispieva  „priamo“ k technologickému  procesu  výroby  elektriny,  čo  je v rozpore s požiadavkou  vyplývajúcou z bodu 27  tohto  rozsudku.
V druhom  rade,  pokiaľ  ide o štruktúru  smernice  2003/96,  treba  pripomenúť,  že  cieľom  tejto  smernice  nie  je  zaviesť  všeobecné  oslobodenia  od  dane.  Vzhľadom  na  to,  že  článok 14  ods. 1  smernice 2003/96  taxatívne  stanovuje  povinné  oslobodenia  záväzné  pre  členské  štáty v rámci  zdaňovania  energetických  výrobkov a elektriny,  nemožno  jeho  ustanovenia  vykladať  extenzívne,  inak  by  bolo  zosúladené  zdaňovanie  zavedené  touto  smernicou  zbavené  akéhokoľvek  potrebného  účinku  (rozsudky  zo  7. marca 2018,  Cristal  Union, C‑31/17,  EU:C:2018:168,  body 24 a 25,  ako  aj  zo  7. novembra  2019,  Petrotel‑Lukoil, C‑68/18,  EU:C:2019:933,  bod 40).
Preto,  aj  keď  je  možné  sa  domnievať,  že  všetka  spotreba  elektriny,  bez  ohľadu  na  fázu  výroby  elektriny, v ktorej k nej  dochádza,  nie  je  bez  súvislosti s elektrinou,  ktorá  bola  nakoniec  vyrobená,  nič  to  nemení  na  tom,  že  na  účely  zachovania  potrebného  účinku  výnimočného  charakteru  oslobodenia  od  dane,  treba  prijať  záver,  že  oslobodenie  od  dane  podľa  tohto  ustanovenia  sa  vzťahuje  len  na  použitie,  ktoré  priamo  prispieva k technologickému  procesu  výroby  elektriny, s vylúčením  najmä  akejkoľvek  výroby  elektriny,  ku  ktorej  dochádza v skoršej  fáze  na  účely  výroby  energetického  medziproduktu,  ktorý  samotný  sa  používa  na  výrobu  elektriny v neskoršej  fáze.
V tomto  kontexte  treba  pripomenúť,  že  Súdny  dvor  rozhodol,  že  vzhľadom  na  oslobodenie  od  dane  stanovené v článku 14  ods. 1 písm. c)  smernice  2003/96,  podľa  ktorého  sú  od  dane  oslobodené  energetické  výrobky  dodávané  na  používanie  ako  palivo  na  účely  námornej  plavby v rámci  vôd  spoločenstva  (vrátane  rybolovu),  okrem  športového  plavidla, a elektrina  vyrábaná  na  palube  plavidla,  uplatnenie  tohto  oslobodenia  vyžaduje,  aby  činnosti  námornej  plavby  slúžili  priamo  na  poskytnutie  služieb  za  odplatu, a nie  na  hocijaký  účel  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 13. júla  2017,  Vakarų  Baltijos  laivų  statykla, C‑151/16,  EU:C:2017:537,  body 29 a 30).
Tento  výklad  potvrdzujú  ustanovenia  článku 21  ods. 3  druhá  veta  smernice  2003/96,  podľa  ktorých  najmä  členské  štáty  môžu  odchylne  považovať  spotrebu  elektriny,  ktorá  nebola  vyrobená v areáli  podniku  vyrábajúceho  energetické  výrobky,  ako  aj  spotrebu  elektriny v priestoroch  podniku  vyrábajúceho  palivá  určené  na  výrobu  elektriny,  za  nezdaniteľnú  udalosť.
Ako  totiž  uviedol  generálny  advokát v bode 59  svojich  návrhov,  toto  fakultatívne  oslobodenie  by  bolo  zbavené  potrebného  účinku,  ak  by  sa  na  elektrinu  používanú v rámci  výroby  energetického  výrobku,  ktorý  samotný  sa  používa  na  výrobu  elektriny,  vzťahovalo  už  povinné  oslobodenie  od  dane  stanovené v článku 14  ods. 1 písm. a)  prvej  vete  tejto  smernice, a to  len z dôvodu  blízkosti  dvoch  miest  výroby. V prejednávanej  veci  však  Spolková  republika  Nemecko  podľa  údajov  uvedených v návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  nevyužila  možnosť  stanovenú v druhej  vete  odseku  3  tohto  článku 21.
V treťom  rade,  pokiaľ  ide o účel  sledovaný  smernicou  2003/96,  treba  najskôr  uviesť,  že  táto  smernica  tým,  že  stanovuje  harmonizovaný  režim  zdaňovania  energetických  výrobkov a elektriny,  má  za  cieľ,  ako  vyplýva z jej  odôvodnení  2  až  5 a 24,  podporovať  náležité  fungovanie  vnútorného  trhu v odvetví  energetiky  tým,  že  vylúči  narušenie  hospodárskej  súťaže  (rozsudok  zo  7. marca 2018,  Cristal  Union, C‑31/17,  EU:C:2018:168,  bod 29).
Na  tieto  účely,  pokiaľ  ide o výrobu  elektriny,  normotvorca  Európskej  únie  rozhodol,  ako  vyplýva  najmä  zo  strany  5  dôvodovej  správy  návrhu  smernice  Rady o reštrukturalizácii  právneho  rámca  Spoločenstva  pre  zdaňovanie  energetických  výrobkov  (Ú. v. ES C 139,  1997,  s. 14),  uložiť  členským  štátom  podľa  článku 1  smernice  2003/96  povinnosť  zdaniť  vyrobenú  elektrinu,  pričom  energetické  výrobky  používané  na  jej  výrobu  musia  byť  oslobodené  od  dane, a to s cieľom  predísť  dvojitému  zdaneniu  elektriny  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  7. marca 2018,  Cristal  Union, C‑31/17,  EU:C:2018:168,  bod 30).
Ak  by  elektrina  používaná  na  výrobu  elektriny  výrobným  zariadením, o aké  ide  vo  veci  samej,  nebola  oslobodená  od  dane  podľa  článku 14  ods. 1 písm. a)  prvej  vety  smernice  2003/96,  viedlo  by  to k nebezpečenstvu  dvojitého  zdanenia,  keďže  takto  vyrobená  elektrina  by  bola  zdanená  aj  podľa  článku 1  tejto  smernice.
Smernica  2003/96  nevylučuje  každé  nebezpečenstvo  dvojitého  zdanenia,  keďže  členský  štát  podľa  článku 14  ods. 1 písm. a)  druhej  vety  tejto  smernice  môže  zdaniť  energetické  výrobky  používané  na  výrobu  elektriny z dôvodov,  ktoré  sa  týkajú  ochrany  životného  prostredia  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  4. júna  2015,  Kernkraftwerke  Lippe‑Ems, C‑5/14,  EU:C:2015:354,  bod 51).
Ako  však  správne  uviedli  žalovaná  vo  veci  samej a Európska  komisia,  ak  by  elektrina  používaná  na  ťažbu a prepravu  hnedého  uhlia  nepodliehala  zdaneniu, s výnimkou  prípadov  uvedených v článku 21  ods. 3  druhej  vete  smernice  2003/96,  došlo  by k rozdielnemu  zaobchádzaniu  medzi  podnikmi,  ktoré  rovnako  ako  RWE  Power  prevádzkujú  elektrárne a ťažia  hnedé  uhlie  na  výrobu  elektriny  na  jednej  strane, a podnikmi,  ktoré  získavajú  hnedé  uhlie  od  tretích  strán  na  výrobu  elektriny  na  strane  druhej, z dôvodu  rozdielneho  daňového  zaťaženia,  čo  by  mohlo  viesť k narušeniu  hospodárskej  súťaže  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. júna  2018,  Turbogás, C‑90/17,  EU:C:2018:498,  bod 42).
RWE  Power  tvrdí,  že z dôvodu  neexistencie  vnútroštátneho a medzinárodného  trhu s dodávkami  hnedého  uhlia  sa  elektráreň  na  hnedé  uhlie  môže  prevádzkovať  len  vtedy,  ak  sa  nachádza v blízkosti  povrchovej  bane.  Keďže  sa  totiž  dodávky  hnedého  uhlia  neuskutočňujú  na  veľké  vzdialenosti,  každá  ekonomicky  efektívna  prevádzka  si  vyžaduje  prevádzkový  model  založený  na  integrovanom  koncepte  procesu,  ktorý  zahŕňa  súčasne  ťažbu a prepravu  hnedého  uhlia  ako  suroviny  na  vykurovanie  kotlov a z toho  vyplývajúcu  výrobu  elektrickej  energie.
Tieto  úvahy,  aj  keby  sa  preukázali,  však  nespochybňujú  analýzu  uvedenú v bode 39  tohto  rozsudku,  keďže  oslobodenie  elektriny  používanej  na  výrobu  hnedého  uhlia  od  dane  by v každom  prípade  tým,  že  by  uprednostňovalo  integrované  podniky,  ako  je  RWE  Power,  viedlo k narušeniu  hospodárskej  súťaže  na  trhu s elektrinou.
Na  prvú  otázku  teda  treba  odpovedať  tak,  že  článok 14  ods. 1 písm. a)  prvá  veta  smernice  2003/96 v spojení s článkom 21  ods. 3  druhou  vetou  tejto  smernice  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  oslobodenie  od  dane  pre  „elektrinu  používanú  na  výrobu  elektriny“  stanovené v tomto  ustanovení  sa  nevzťahuje  na  elektrinu,  ktorá  sa  používa  pri  ťažbe  energetického  výrobku,  ako  je  hnedé  uhlie, v povrchovej  bani,  keďže  táto  elektrina  sa  nepoužíva v rámci  technologického  procesu  výroby  elektriny,  ale  pri  výrobe  energetického  produktu.  Naproti  tomu  sa  toto  oslobodenie  môže  vzťahovať  na  premenu a neskoršie  spracovanie  tohto  energetického  výrobku v elektrárňach  na  účely  výroby  elektriny,  pokiaľ  sú  tieto  činnosti  nevyhnutné a priamo  prispievajú k technologickému  procesu  tejto  výroby.

O
druhej

otázke
Svojou  druhou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 14  ods. 1 písm. a)  prvá  veta  smernice  2003/96 v spojení s článkom 21  ods. 3  treťou  vetou  tejto  smernice  vykladať v tom  zmysle,  že  oslobodenie  od  dane  pre  „elektrinu  používanú  na  udržiavanie  schopnosti  vyrábať  elektrinu“  stanovené v tomto  ustanovení  sa  vzťahuje  na  elektrinu  určenú  na  prevádzku  zariadení  na  skladovanie  energetického  produktu,  ako  je  hnedé  uhlie, a dopravných  prostriedkov  umožňujúcich  prepravu  tohto  produktu z povrchových  baní  do  elektrární.
V tejto  súvislosti  treba  na  úvod  uviesť,  že  oslobodenie  od  dane  pre  elektrinu  používanú  na  udržiavanie  schopnosti  vyrábať  elektrinu  sa  nachádza v článku 14  ods. 1 písm. a)  prvej  vete  smernice  2003/96  rovnako  ako  oslobodenie  od  dane  pre  energetické  výrobky a elektrinu  používanú  na  výrobu  elektriny.
Za  týchto  podmienok  je  potrebné  prijať  záver,  že  toto  ustanovenie  upravuje  dva  prípady,  ktorých  pôsobnosť  nemožno  zamieňať,  pretože v opačnom  prípade  by  bol  jeden  alebo  druhý z týchto  prípadov  zbavený  akéhokoľvek  potrebného  účinku.
Okrem  toho  ako  uviedol  generálny  advokát v bode 67  svojich  návrhov,  tento  výklad  podporuje  genéza  smernice  2003/96. V pôvodnom  návrhu  Komisie  bolo  uvedené  len  oslobodenie  od  dane,  ktoré v podstate  zodpovedá  prvému  prípadu  [pozri  článok 13  ods. 1 písm. b)  návrhu  Komisie  (Ú. v. ES  C  139,  1997,  s. 14)].  Druhý  prípad  Rada  Európskej  únie  doplnila  až v neskoršej  fáze  legislatívneho  procesu. Z toho  treba  vyvodiť  záver,  že  normotvorca  Únie  chcel  týmto  doplnením  vytvoriť  dodatočný  prípad  oslobodenia  od  dane,  ktorý  sa  týka  situácie  odlišnej  od  tej,  na  ktorú  sa  vzťahuje  prvý  prípad.
Z toho  vyplýva,  že  oslobodenie  od  dane  stanovené v druhom  prípade  sa  netýka  činností  súvisiacich s výrobou  elektriny,  ale  používania  elektriny  na  vstupe  alebo  výstupe  tejto  výroby,  ak  toto  používanie  slúži  na  udržiavanie  schopnosti  výroby  elektriny.
Podobne a analogicky,  ako  bolo  rozhodnuté v bodoch 26  až  42 tohto  rozsudku v súvislosti s prvým  prípadom,  treba  vychádzať z toho,  že  pokiaľ  ide o oslobodenie  od  dane  pre  elektrinu  používanú  na  udržiavanie  schopnosti  vyrábať  elektrinu,  toto  oslobodenie  sa  má  tiež  vykladať  reštriktívne,  a tak  jeho  uplatnenie  si  vyžaduje,  aby  sa  elektrina  používala  priamo  na  udržiavanie  schopnosti  technologického  procesu  výroby  elektriny.
V prejednávanej  veci z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  prevádzka  elektrární  spoločnosti  RWE  Power  bola  založená  na  nepretržitej  výrobe  elektriny.  Na  zabezpečenie  takejto  nepretržitej  výroby  elektriny  RWE  Power  prevádzkovala  zásobníky  troch  rôznych  veľkostí a funkcií, z ktorých  sa  hnedé  uhlie  postupne  dodávalo  do  kotlov v elektrárňach.  Presnejšie,  hnedé  uhlie  sa  najprv  skladovalo v každej z povrchových  baní v zásobníku s kapacitou  zodpovedajúcou  šesťdňovej  prevádzke  elektrárne, a následne  sa  prepravovalo  do  zásobníkov  elektrární,  ktoré  mali  kapacitu  zodpovedajúcu  jednodňovej  až  dvojdňovej  prevádzke  elektrárne.
Na  základe  tohto  opisu  skutkového  stavu  sa  zdá, s výhradou  overenia,  ktorého  vykonanie  prináleží  vnútroštátnemu  súdu,  že  iba  činnosti  skladovania a prepravy  hnedého  uhlia,  ktoré  sa  uskutočňujú v elektrárni,  možno  považovať  za  také,  ktoré  sú  nevyhnutné a priamo  prispievajú k udržiavaniu  schopnosti  technologického  procesu  výroby  elektriny v tom  zmysle,  že  tieto  činnosti  sú  potrebné  na  zabezpečenie  udržiavania  schopnosti  nepretržitej  výroby  elektriny,  a tak  takéto  činnosti  môžu  byť  oslobodené  od  dane  podľa  článku 14  ods. 1 písm. a)  prvej  vety  smernice 2003/96.
Naproti  tomu  sa  zdá,  že  skladovanie  hnedého  uhlia v povrchových  baniach  súvisí  viac s procesom  ťažby  hnedého  uhlia  ako s technologickým  procesom  výroby  elektriny,  čo  musí  overiť  tento  súd. V tomto  rozsahu  sa  toto  oslobodenie  nevzťahuje  na  elektrinu  používanú  na  skladovanie  hnedého  uhlia v týchto  baniach.
V tejto  súvislosti  treba  ešte  spresniť,  že v prejednávanom  prípade  je  irelevantný  článok 21  ods. 3  tretia  veta  smernice  2003/96,  na  ktorý  poukazuje  vnútroštátny  súd,  podľa  ktorého  sa  spotreba  elektriny  na  účely,  ktoré  sa  netýkajú  výroby  energetických  výrobkov,  ako  je  najmä  pohon  vozidiel,  považuje  za  zdaniteľnú  udalosť.  Pokiaľ  totiž  ide o využívanie  elektrickej  energie  uvedené v článku 21  ods. 3  druhej  vete,  táto  tretia  veta  sa  týka  voliteľného  režimu,  ktorý,  ako  bolo  uvedené v bode 34  tohto  rozsudku,  Spolková  republika  Nemecko  neuplatnila.  Okrem  toho  jediným  cieľom  uvedenej  tretej  vety  je  obmedziť  pôsobnosť  oslobodení  uvedených v prvej a druhej  vete  tejto  smernice.
Vzhľadom  na  predchádzajúce  úvahy  treba  na  druhú  otázku  odpovedať  tak,  že  článok 14  ods. 1 písm. a)  prvá  veta  smernice  2003/96  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  oslobodenie  od  dane  pre  „elektrinu  používanú  na  udržiavanie  schopnosti  vyrábať  elektrinu“  stanovené v tomto  ustanovení  sa  môže  vzťahovať  na  elektrinu  určenú  na  prevádzku  zariadení  na  skladovanie  energetického  produktu,  ako  je  hnedé  uhlie, a dopravných  prostriedkov  umožňujúcich  prepravu  tohto  produktu,  ak  sa  tieto  činnosti  uskutočňujú v elektrárňach,  pokiaľ  sú  nevyhnutné a priamo  prispievajú k udržiavaniu  schopnosti  technologického  procesu  výroby  elektriny v tom  zmysle,  že  takéto  činnosti  sú  potrebné  na  zabezpečenie  udržiavania  schopnosti  nepretržitej  výroby  elektriny.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (piata  komora)  rozhodol  takto:
1.

Článok 14 ods. 1 písm. a) prvá veta smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny v spojení s článkom 21 ods. 3 druhou vetou tejto smernice
sa má vykladať v tom zmysle, že:
oslobodenie od dane pre „elektrinu používanú na výrobu elektriny“ stanovené v tomto ustanovení sa nevzťahuje na elektrinu, ktorá sa používa pri ťažbe energetického výrobku, ako je hnedé uhlie, v povrchovej bani, keďže táto elektrina sa nepoužíva v rámci technologického procesu výroby elektriny, ale pri výrobe energetického produktu. Naproti tomu sa toto oslobodenie môže vzťahovať na premenu a neskoršie spracovanie tohto energetického výrobku v elektrárňach na účely výroby elektriny, pokiaľ sú tieto činnosti nevyhnutné a priamo prispievajú k technologickému procesu tejto výroby.
2.

Článok 14 ods. 1 písm. a) prvá veta smernice 2003/96
sa má vykladať v tom zmysle, že:
oslobodenie od dane pre „elektrinu používanú na udržiavanie schopnosti vyrábať elektrinu“ stanovené v tomto ustanovení sa môže vzťahovať na elektrinu určenú na prevádzku zariadení na skladovanie energetického produktu, ako je hnedé uhlie, a dopravných prostriedkov umožňujúcich prepravu tohto produktu, ak sa tieto činnosti uskutočňujú v elektrárňach, pokiaľ sú nevyhnutné a priamo prispievajú k udržiavaniu schopnosti technologického procesu výroby elektriny v tom zmysle, že takéto činnosti sú potrebné na zabezpečenie udržiavania schopnosti nepretržitej výroby elektriny.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.