CELEX: 62018TJ0228
Javna nabava usluga
Postupak javne nabave
Okvirni ugovor o pružanju usluga
Usluge u korist trećih zemalja korisnica vanjske pomoći Unije
Odbijanje ponude ponuditelja i dodjela ugovora drugim ponuditeljima
Navodi o teškoj povredi dužnosti protiv ponuditelja
Nepostojanje konačne presude ili konačne upravne odluke kojima se utvrđuje teška povreda dužnosti
Uvjeti za upućivanje slučaja povjerenstvu iz članka 108. Financijske uredbe
Izuzetno niske ponude
Obveza obrazlaganja
Uzimanje u obzir dopisa koji je javni naručitelj uputio nakon podnošenja tužbe
Pravo na djelotvoran pravni lijek
Rok mirovanja za podnošenje pravnog sredstva protiv odluke o dodjeli
Jednako postupanje
Načelo nediskriminacije
Članci 105.a, 106., 108., 113. i 118. Financijske uredbe
Izvanugovorna odgovornost

)
Okolnosti spora
[
omissis
]
Postupak i zahtjevi stranaka
Tužitelj je pokrenuo ovaj postupak tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 5. travnja 2018. zajedno sa zasebnim aktom u kojem je podnio zahtjev za neotkrivanje određenih podataka javnosti.
Zasebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda istog dana i zavedenim pod brojem T‑228/18 R tužitelj je podnio zahtjev za privremenu pravnu zaštitu na temelju članaka 278. i 279. UFEU‑a, u kojem je u biti zatražio od predsjednika Općeg suda da suspendira primjenu pobijane odluke ili privremeno naloži Komisiji da ga zajedno s konzorcijem čiji je bio voditelj uvrsti među ponuditelje odabrane za grupu predmeta nabave br. 3.
Rješenjem od 17. svibnja 2018., Transtec/Komisija (
T‑228/18 R
, neobjavljeno,
EU:T:2018:281
), predsjednik Općeg suda odbio je zahtjev za privremenu pravnu zaštitu i odredio da će se o troškovima odlučiti naknadno. Nakon tog rješenja Komisija je pokrenula postupak za potpisivanje deset okvirnih ugovora za grupu predmeta nabave br. 3.
U međuvremenu, dopisom od 26. travnja 2018. tužitelj je na temelju članka 84. stavka 1. i članka 85. stavka 3. Poslovnika Općeg suda podnio novi tužbeni razlog kao i novi dokazni prijedlog. Istog je dana, zasebnim aktom, u skladu s člankom 66. Poslovnika, podnio zahtjev da se sadržaj određenih dokumenata priloženih tom dopisu od 26. travnja 2018. ne navede u dokumentima koji se odnose na ovaj predmet i koji su dostupni javnosti.
Dana 18. lipnja 2018. Komisija je podnijela odgovor na tužbu u kojem je također iznijela svoja očitovanja o dokaznom prijedlogu i novom tužbenom razlogu koje je tužitelj istaknuo.
Tužitelj je 4. rujna 2018. podnio repliku.
Komisija je 17. listopada 2018. podnijela odgovor na repliku.
Na temelju prijedloga suca izvjestitelja Opći sud (deveto vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka.
Na raspravi od 13. veljače 2019. stranke su saslušane prilikom svojih izlaganja i prilikom davanja odgovora na pitanja koja je postavio Opći sud.
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku;
–
naloži podnošenje određenih dokumenata na temelju mjera upravljanja postupkom;
–
naloži Komisiji plaćanje naknade štete koju je pretrpio;
–
naloži Komisiji snošenje ukupnih troškova.
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije zahtjev za poništenje,
–
odbije zahtjev za naknadu štete ako se smatra akcesornim ili ga proglasi nedopuštenim ako se smatra samostalnim;
–
naloži tužitelju snošenje troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.
Komisija također smatra da više nije potrebno odlučiti o zahtjevu za određivanje mjera upravljanja postupkom jer on ima isti predmet kao i dopis od 27. ožujka 2018., na koji je odgovoreno dopisom od 13. travnja 2018.
Pravo
[
omissis
]
Meritum
Zahtjev za poništenje
[
omissis
]
–
Prvi tužbeni razlog
Tužitelj smatra da je Komisija povrijedila članak 106. stavak 2. Financijske uredbe i točku 4. uputa ponuditeljima koja upućuje na točku 2.3.3. Praktičnog vodiča kroz procedure ugovaranja u okviru vanjskog djelovanja Europske unije, čije su odredbe slične članku 106. stavku 2. Financijske uredbe, i to zato što nije isključila jednog od odabranih ponuditelja. Tužitelj smatra da je javni naručitelj dužan – u slučaju da je tijekom postupka javne nabave obaviješten o navodnoj teškoj povredi dužnosti koju ponuditelj počini – provjeriti informacije u tom pogledu te ako je taj teški propust u dovoljnoj mjeri dokazan, isključiti predmetnog ponuditelja iz postupka.
U ovom su slučaju britanska tijela optužila predmetno odabrano društvo „za djela zlouporabe i sumnjivih dodjela ugovora o javnoj nabavi”.
U potporu svojim tvrdnjama tužitelj podnosi tri dokumenta koja je već dostavio Komisiji, to jest ulomak iz bloga grupe „Media” Departmenta for International Development (DFID, Odjel za međunarodni razvoj, Ujedinjena Kraljevina) vlade Ujedinjene Kraljevine te dva ministarska odgovora na pitanja koja su postavili članovi Parlamenta Ujedinjene Kraljevine, iz kojih, prema njegovim navodima, proizlazi da DFID i Foreign and Commonwealth Office (FCO, Ured za vanjske poslove i Commonwealth, Ujedinjena Kraljevina) više nisu sklapali nove ugovore s predmetnim odabranim društvom. Na temelju elemenata u navedenim dokumentima i zbog istrage koju su britanska tijela vodila britanska tijela više nisu tom društvu dodijelila niti jedan novi ugovor u 2017.
Tužitelj tvrdi da iz dokumenata spomenutih u točki 44. ove presude proizlazi da je prilikom ispunjavanja obrasca časne izjave o kriterijima za isključenje i kriterijima za odabir, koji je uvršten u spis poziva na nadmetanje i predviđen u točki 4. uputa ponuditeljima, predmetno odabrano društvo propustilo uputiti na činjenicu da su ga britanska tijela optužila. Zbog tog propusta izjava može biti zavaravajuća, tako da je prihvativši njegovu časnu izjavu i ne isključivši iz ugovora konzorcij kojemu je to društvo pripadalo Komisija povrijedila točku 4. uputa ponuditeljima i članak 106. Financijske uredbe.
Komisija osporava tužiteljevu argumentaciju.
Kao prvo, valja podsjetiti na to da u skladu s člankom 106. stavkom 1. točkom (c) Financijske uredbe „[j]avni naručitelj isključuje gospodarski subjekt iz sudjelovanja u postupcima nabave uređenima [t]om Uredbom[,] ako je konačnom presudom ili konačnom upravnom odlukom utvrđeno da je gospodarski subjekt kriv za tešku povredu dužnosti zbog kršenja primjenjivih zakona ili drugih propisa ili etičkih normi profesije kojoj gospodarski subjekt pripada ili zbog protupravnog postupanja koje utječe na njegovu profesionalnu vjerodostojnost u slučaju da se takvim postupanjem pokazuje protuzakonita namjera ili gruba nepažnja”.
U ovom su slučaju stranke na raspravi priznale da u trenutku predmetnog postupka nabave nije u vezi s predmetnim odabranim društvom postojala nikakva konačna presuda niti ikakva konačna upravna odluka u smislu članka 106. stavka 1. točke (c) Financijske uredbe.
Kao drugo, članak 106. stavak 2. prvi podstavak Financijske uredbe određuje da „[a]ko ne postoji konačna presuda ili, ovisno o slučaju, konačna upravna odluka u slučajevima iz stavka 1. toč[ke] (c) […], javni naručitelj isključuje gospodarski subjekt na temelju preliminarne zakonske ocjene [tamo navedenog] postupanja […], uzimajući u obzir utvrđene činjenice ili druge nalaze sadržane u preporuci povjerenstva iz članka 108.”.
U tom pogledu, glede povjerenstva iz članka 108. Financijske uredbe, naslovljenog „Sustav ranog otkrivanja”, nužno je podsjetiti na tekst članka 105.a te uredbe naslovljenog „Zaštita financijskih interesa Unije otkrivanjem rizika i izricanjem administrativnih sankcija”.
Članak 105.a stavak 1. prvi podstavak Financijske uredbe određuje da „[k]ako bi se zaštitili financijski interesi Unije Komisija uvodi sustav ranog otkrivanja i isključenja te upravlja njime”. Prema članku 105.a stavku 1. drugom podstavku Financijske uredbe, svrha je tog sustava olakšati „(a) rano otkrivanje rizika koji ugrožavaju financijske interese Unije” i „(b) isključenje gospodarskog subjekta koji je u nekoj od situacija za isključenje navedenih u članku 106. stavku 1.”. Članak 105.a stavak 2. drugi podstavak Financijske uredbe određuje da „[…] u situacijama iz članka 106. stavka 2., javni naručitelj slučaj upućuje povjerenstvu iz članka 108. kako bi se osigurala centralizirana ocjena tih situacija” i da „[u] takvim slučajevima javni naručitelj donosi odluku na temelju preliminarne zakonske ocjene, uzimajući u obzir preporuku povjerenstva”.
Glede upućivanja slučaja povjerenstvu iz članka 108. Financijske uredbe, iz stavka 2. točaka (b) i (c) te odredbe proizlazi da se u slučajevima pretpostavljene teške povrede dužnosti, nepravilnosti, prijevare, korupcije ili teškog kršenja ugovora, rano otkrivanje rizika koji ugrožavaju financijske interese Unije, kako je navedeno u članku 105.a stavku 1. točki (a) te uredbe, temelji na tome da Komisijin dužnosnik za ovjeravanje, europski ured koji je osnovala Komisija ili izvršna agencija, ili pak institucija, ured ili agencija Unije proslijede podatke Komisiji.
Iz svih spomenutih odredaba proizlazi da u slučaju nepostojanja konačne presude ili konačne upravne odluke u vezi s ponuditeljem javni naručitelj mora – u slučaju kada raspolaže dovoljnim indicijama za utvrđivanje predmnjeve da je navedeni ponuditelj kriv, među ostalim, za tešku povredu dužnosti – uputiti slučaj povjerenstvu iz članka 108. Financijske uredbe kako bi ono dalo preporuku koja, prema potrebi, sadržava preliminarnu zakonsku ocjenu spornih činjenica.
U tom pogledu i nasuprot onomu što je Komisija iznijela na raspravi, upućivanje slučaja povjerenstvu iz članka 108. Financijske uredbe na temelju članka 106. stavka 2. prvog podstavka te uredbe ne pretpostavlja prethodno postojanje presude ili upravne odluke. Prema članku 105.a stavku 2. Financijske uredbe u vezi s njezinim člankom 106. stavkom 2. prvim podstavkom, javni naručitelj upućuje slučaj tom povjerenstvu, ako nema takve presude ili takve odluke, i to kada utvrdi da moguća financijska nepravilnost, predviđena, među ostalim, u članku 106. stavku 1. točki (c) Financijske uredbe, može dovesti do „rizika koji ugrožavaju financijske interese Unije” u smislu članka 105.a stavka 1. drugog podstavka točke (a) navedene uredbe. To je svrha sustava ranog otkrivanja i isključenja. Javni naručitelj mora, međutim, ocijeniti, i to prije nego što slučaj uputi povjerenstvu iz članka 108. Financijske uredbe, postoji li takav rizik te, ovisno o okolnostima, može li ugroziti financijske interese Unije.
Tako u tom stadiju valja provjeriti je li Komisija, kao javni naručitelj, bila dužna, u okolnostima koje su svojstvene ovom predmetu, uputiti slučaj povjerenstvu iz članka 108. Financijske uredbe zato što je mogla smatrati da raspolaže s dovoljno indicija prema kojima je postupanje predmetnog odabranog društva moglo činiti tešku povredu dužnosti koja ugrožava financijske interese Unije, kao što to tužitelj, u biti, navodi.
U tom pogledu dokumenti koji se smatraju dopuštenima i koje je tužitelj podnio kako bi dokazao da su predmetno odabrano društvo britanska tijela optužila „zbog djela zlouporabe i sumnjivih dodjela ugovora o javnoj nabavi”, jesu oni spomenuti u točki 44. ove presude, to jest ulomak iz bloga grupe „Media” DFID‑a i dva ministarska odgovora na pitanja koja su postavili članovi Parlamenta Ujedinjene Kraljevine.
S jedne strane, u ulomku iz bloga grupe „Media” DFID‑a od 4. prosinca 2017. navodi se da je u prosincu 2016. predmetno odabrano društvo bilo predmet navoda prema kojima je ono krivotvorilo ponude pri IDC‑u i rabilo nezakonito pribavljene dokumente DFID‑a. U tom je ulomku navedeno da se od tog datuma predmetno odabrano društvo dobrovoljno povuklo iz postupaka javne nabave koje je DFID provodio. S druge strane, u ministarskim odgovorima od 13. rujna i 13. prosinca 2017. navedeno je da od ožujka 2017. DFID nije predmetnom odabranom društvu više dodijelio ugovor o javnoj nabavi i da mu tijekom 2017. FCO nije dodijelio ugovor o javnoj nabavi.
No, kao što Komisija to naglašava, u tim se dokumentima samo navodi činjenica da je predmetno odabrano društvo bilo predmet „navoda” čije podrijetlo nije određeno i koji se tiču nepravilnosti u dodjeli ugovora o javnoj nabavi u Ujedinjenoj Kraljevini, pri čemu nisu razjašnjene okolnosti u kojima su navedene nepravilnosti nastale.
Tako dokumenti koje je tužitelj podnio u prilog svojem prvom tužbenom razlogu nisu dovoljni da dokažu da je postupanje predmetnog odabranog društva moglo biti teška povreda dužnosti koja ugrožava financijske interese Unije. Proizlazi da u okolnostima koje su svojstvene ovom predmetu Komisija nije bila dužna uputiti slučaj povjerenstvu iz članka 108. Financijske uredbe, tako da joj se ne može predbaciti nikakva povreda članka 106. stavka 2. prvog podstavka te uredbe.
Kao treće, dokumenti koje je tužitelj dostavio ne dokazuju niti da je časna izjava koju je podnijelo predmetno odabrano društvo bila zavaravajuća. U tom pogledu valja istaknuti da je točka 4. uputa ponuditeljima predviđala da svaki ponuditelj treba, s jedne strane, potpisati časnu izjavu kojom potvrđuje da se ne nalazi u nekoj od situacija za isključenje spomenutih u članku 2.3.3. Praktičnog vodiča kroz procedure ugovaranja u okviru vanjskog djelovanja Europske unije te, s druge strane, podnijeti dokaze da nije obuhvaćen niti jednim kriterijem za isključenje. Međutim, iz ispitivanja popisa koji se nalazi u stavku I. točki (g) podtočki ii. obrasca časne izjave proizlazi da su kriteriji za isključenje, koje ona sadržava, bili u biti istovjetni onima koji se nalaze u članku 106. stavku 2. četvrtom podstavku Financijske uredbe. Stoga navedeni popis i točku 4. uputa ponuditeljima treba tumačiti s obzirom na članak 106. stavak 2. četvrti podstavak te uredbe.
Glede članka 106. stavka 2. Financijske uredbe treba utvrditi da stoga što njegov četvrti podstavak upućuje na njegov prvi podstavak, ta dva podstavka treba tumačiti zajedno. U tom pogledu, a kao što je to istaknuto u točki 59. ove presude, Komisija nije u ovom slučaju bila dužna na temelju članka 106. stavka 2. prvog podstavka Financijske uredbe uputiti slučaj povjerenstvu iz članka 108. te uredbe. Stoga tužitelj nije dokazao da je Komisijinim prihvaćanjem časne izjave, koju je potpisalo predmetno odabrano društvo, došlo do povrede točke 4. uputa ponuditeljima, u vezi s člankom 106. stavkom 2. Financijske uredbe.
Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, prvi tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
[
omissis
]
–
Treći tužbeni razlog
Tužitelj ističe da ga je pobijanom odlukom Komisija samo obavijestila o tome da nije imao najbolji omjer između kvalitete i cijene glede grupe predmeta nabave br. 3 te mu je u obliku tablice dostavila ocjene dodijeljene odabranim ponuditeljima. Međutim, pobijana odluka ne sadržava nikakvo objašnjenje glede sustava za izračun ocjena koje su mu dodijeljene. Stoga je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja i prekršila članak 113. stavak 2. Financijske uredbe i članak 161. stavak 1. Provedbene uredbe.
Komisija osporava tu argumentaciju.
Prema članku 41. stavku 2. točki (c) Povelje, uprava ima obvezu obrazložiti svoje odluke. Ta obveza obrazlaganja znači da, prema dobro utvrđenoj sudskoj praksi, sukladno članku 296. drugom stavku UFEU‑a, tvorac akta mora jasno i nedvosmisleno izložiti shvaćanje koje je dovelo do tog akta, tako da, s jedne strane, zainteresirane osobe mogu utvrditi razloge za donesenu odluku kako bi mogle ostvariti svoja prava kao i da, s druge strane, sud može izvršiti svoj nadzor (presude od 25. veljače 2003., Strabag Benelux/Vijeće,
T‑183/00
,
EU:T:2003:36
, t.
55.
; od 24. travnja 2013., Evropaïki Dynamiki/Komisija,
T‑32/08
, neobjavljena,
EU:T:2013:213
, t.
37.
i od 28. lipnja 2016., AF Steelcase/EUIPO,
T‑652/14
, neobjavljena,
EU:T:2016:370
, t.
43.
).
Nadalje, obvezu obrazlaganja treba ocjenjivati ovisno o okolnostima slučaja, osobito o sadržaju akta, naravi razloga na koje se u njemu poziva i o interesu koji bi adresati akta ili druge osobe na koje se akt izravno i osobno odnosi mogli imati za dobivanje objašnjenja. Nije potrebno da se u obrazloženju navedu svi činjenični i pravni elementi s obzirom na to da se pitanje ispunjava li obrazloženje zahtjeve iz članka 296. UFEU‑a mora ocijeniti ne samo u odnosu na način kako je formulirano nego i u odnosu na njegov kontekst i sva pravna pravila koja uređuju predmetno područje (presude od 29. rujna 2011., Elf Aquitaine/Komisija,
C‑521/09 P
,
EU:C:2011:620
, t.
150.
i od 11. srpnja 2013., Ziegler/Komisija,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, t.
116.
).
Glede ugovora o javnoj nabavi koje su sklopile institucije Unije, s jedne strane, članak 113. stavak 2. Financijske uredbe određuje da javni naručitelj obavješćuje sve ponuditelje čije su ponude odbijene o razlozima na temelju kojih je donesena odluka. S druge strane, na temelju članka 113. stavka 3. prvog podstavka točke (a) javni naručitelj obavješćuje svakog ponuditelja koji nije ispunio niti jedan kriterij za isključenje i ispunio je kriterije za odabir te koji to zahtijeva pisanim putem o značajkama i relativnim prednostima uspješne ponude i o nazivu ponuditelja kojem je dodijeljen ugovor. S tim u vezi članak 161. stavak 2. Provedbene uredbe određuje da „[j]avni naručitelj priopćava informacije iz članka 113. stavka 3. Financijske uredbe čim prije moguće, a u svakom slučaju u roku od 15 dana od primitka zahtjeva u pisanom obliku”.
Članak 113. stavci 2. i 3. Financijske uredbe te članak 161. stavak 2. Provedbene uredbe predviđaju stoga u pogledu neuspješnih ponuditelja obrazloženje u dvije faze. Javni naručitelj prvo obavještava sve neuspješne ponuditelje da je njihova ponuda odbijena i o razlozima tog odbijanja. Ti razlozi mogu biti sažeti, uzimajući u obzir mogućnost neuspješnog ponuditelja da zatraži detaljnije obrazloženje. Potom, na temelju istih odredbi, ako neuspješni ponuditelj koji ne ispunjava niti jedan kriterij za isključenje i ispunjava kriterije za odabir to zahtijeva pisanim putem, javni naručitelj mu čim prije moguće, a u svakom slučaju u roku od petnaest dana od primitka tog zahtjeva priopćava značajke i relativne prednosti odabrane ponude kao i naziv odabranog ponuditelja (vidjeti presudu od 26. travnja 2018., European Dynamics Luxembourg i Evropaïki Dynamiki/Komisija,
T‑752/15
, neobjavljenu,
EU:T:2018:233
, t.
27.
i navedenu sudsku praksu).
U tom se pogledu od Komisije ne može zahtijevati da ponuditelju čija ponuda nije prihvaćena priopći, s jedne strane, osim razloga za odbijanje potonje, detaljan sažetak načina na koji je svaka pojedinost njegove ponude uzeta u obzir u vezi s njezinom procjenom i, s druge strane, detaljnu usporednu analizu odabrane ponude i one neuspješnog ponuditelja u okviru obavještavanja o značajkama i relativnim prednostima odabrane ponude (vidjeti presudu od 4. listopada 2012., Evropaïki Dynamiki/Komisija,
C‑629/11 P
, neobjavljenu,
EU:C:2012:617
, t.
21.
i navedenu sudsku praksu). Isto tako, javni naručitelj neuspješnom ponuditelju na njegov pisani zahtjev ne mora dostaviti potpuni primjerak izvješća o procjeni (vidjeti presudu od 4. listopada 2012., Evropaïki Dynamiki/Komisija,
C‑629/11 P
, neobjavljenu,
EU:C:2012:617
, t.
22.
i navedenu sudsku praksu).
Valja naposljetku naglasiti da se, u načelu, poštovanje obveze obrazlaganja mora ocijeniti s obzirom na informacije koje tužitelj ima kada podnosi tužbu (vidjeti u tom smislu presudu od 13. prosinca 2013., European Dynamics Luxembourg i Evropaïki Dynamiki/Komisija,
T‑165/12
,
EU:T:2013:646
, t.
65.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom slučaju, u trenutku podnošenja svoje tužbe 5. travnja 2018. tužitelj je imao samo pobijanu odluku od 26. ožujka 2018. kao dokument koji potječe od javnog naručitelja i sadržava informacije o odbijanju njegove ponude i dodjeli ugovora drugim ponuditeljima kao i naziv tih ponuditelja.
Prema tome, točno je da u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 96. ove presude s obzirom na samo tu odluku valja u načelu ocijeniti je li Komisija poštovala svoju obvezu obrazlaganja.
No, isto je tako točno da je zakonodavac predvidio da se glede obrazloženja odluke javnog naručitelja o odbijanju ponude i dodjeli ugovora drugom ponuditelju takvo obrazloženje može dati u dvije faze, i to prvo sažetim prikazom razloga za odbijanje ponude, a potom, u roku od petnaest dana nakon izričitog zahtjeva neuspješnog ponuditelja, opisom značajki i relativnih prednosti odabrane ponude kao i nazivom odabranog ponuditelja (vidjeti točku 94. ove presude).
U ovom je slučaju svojim dopisom od 27. ožujka 2018. tužitelj zatražio od Komisije da mu priopći osobito značajke i relativne prednosti ponuda deset odabranih ponuditelja. Komisija je tijekom ovog postupka dopisom od 13. travnja 2018. odgovorila na tužiteljev zahtjev.
No, s jedne strane, mora se primijetiti da je tužitelj podnio ovu tužbu 5. travnja 2018., to jest prije isteka roka od petnaest dana određenog Komisiji za odgovor na dopis od 27. ožujka 2018.
S druge je strane sam tužitelj 26. travnja 2018. podnio dopis od 13. travnja 2018. u okviru ovog postupka na temelju članka 85. stavka 3. Poslovnika. U isto vrijeme kada je podnio taj dokazni prijedlog tužitelj je zauzeo stajalište o dopisu od 13. travnja 2018. podnijevši uz tužbu dodatni podnesak u kojem je iznio određene argumente istaknute u njegovoj tužbi s obzirom na navedeni dopis kao i novi tužbeni razlog na temelju članka 84. stavka 1. Poslovnika. Komisija nije osporila dopuštenost tog dodatnog podneska i tog novog tužbenog razloga. Zato se ti elementi u ovoj presudi smatraju dopuštenima.
U tim okolnostima, činjenicu je li Komisija poštovala svoju obvezu obrazlaganja treba ispitati s obzirom na pobijanu odluku od 26. ožujka 2018., kako je dopunjena dopisom od 13. travnja 2018.
U tom pogledu, prije svega, Komisija je u pobijanoj odluci obavijestila tužitelja da njegova ponuda u vezi s grupom predmeta nabave br. 3 nije bila uvrštena među deset najboljih s obzirom na njezin omjer između kvalitete i cijene. Usto, pobijana odluka obuhvaćala je usporednu tablicu u kojoj su se nalazile ocjene dodijeljene tužitelju, ocjene dodijeljene prvom odabranom ponuditelju i ocjene dodijeljene zadnjem odabranom ponuditelju. Ta je tablica sadržavala, među ostalim, ocjene dodijeljene za šest stavki koje se nalaze u rubrici „Opća organizacija i metodologija”, ukupnu tehničku ocjenu, ponderirane tehničke i financijske ocjene kao i ukupnu ocjenu.
Već je na temelju takvih informacija tužitelj mogao zaključiti da je njegova ponuda bila uvrštena na jedanaesto mjesto glede financijske ocjene, ali da to nije bio slučaj glede tehničke ocjene. Tužitelj je iz toga mogao zaključiti da je iznos njegove ponude, koji je viši u odnosu na ponude drugih ponuditelja, igrao odlučujuću ulogu u njegovu odbijanju. Štoviše, priopćavanjem ocjena za svaku od stavki tehničkog ocjenjivanja tužitelj je mogao, čak i apstraktno, shvatiti koje je elemente njegove ponude javni naručitelj ocijenio kao najslabije.
Potom, svojim dopisom od 13. travnja 2018. Komisija je tužitelju dostavila, kao prvo, tablicu koja sadržava ocjene koje je dobio on sam i svaki od deset odabranih ponuditelja u vezi sa šest stavki za tehničko ocjenjivanje. Nakon čitanja te tablice tužitelj je mogao primijetiti da je na tehničkoj razini njegova ponuda bila rangirana kao jedanaesta glede prve stavke „Organizacija i metodologija”, što je bila najvažnija stavka jer je bila ponderirana s 35 bodova od 100, te kao osma glede druge stavke „Upravljački tim: predloženi profili”, koja je bila druga najvažnija stavka jer je bila ponderirana s 25 bodova od 100.
Kao drugo, ta tablica koja se odnosi na tehničko ocjenjivanje ponuda bila je dopunjena rubrikom s primjedbama, u kojoj je ukratko bilo navedeno stajalište komisije za evaluaciju o svakoj ponudi.
Glede konkretnije tužiteljeve ponude, primjedba komisije za evaluaciju bila je sljedeća:
„Dobra opća metodologija upravljanja – članovi tima i članovi konzorcija s iskustvom u [okvirnim ugovorima] – teorijsko predstavljanje metodologije kontrole kvalitete – integracija lokalnih stručnjaka – nazočnost u svim zemljama i svim regijama[, ali] nedostatne informacije da se zajamči dostupnost stručnjaka – nedostatak sektorske stručnosti u upravljačkom timu – uloga, dopunjavanje i dodana vrijednost članova konzorcija koji nisu jasno određeni.”
Tako se na temelju primjedbe komisije za evaluaciju protumačene u vezi s pojedinostima ocjena dodijeljenih tužitelju i onih koje je dobio svaki od odabranih ponuditelja za svaku od stavki tehničkog ocjenjivanja mogu shvatiti razlozi zbog koji je Komisija smatrala da je tužiteljeva ponuda manje zadovoljavajuća od odabranih. Naime, u svojem dodatnom podnesku od 26. travnja 2018. tužitelj sam navodi da mu se za primjedbe „nedostatne informacije da se zajamči dostupnost stručnjaka” i „nedostatak sektorske stručnosti u upravljačkom timu”„čini da odgovaraju” stavkama „Organizacija i metodologija” i „Upravljački tim: predloženi profili”.
U tom pogledu valja utvrditi da niti jedan od odabranih ponuditelja nije bio predmet istih prigovora poput onih koje je komisija za evaluaciju iznijela glede tužiteljeve ponude.
Kao prvo te kao što to tužitelj ističe, iz primjedbi koje odražavaju stajalište komisije za evaluaciju proizlazi, doduše, da je ona mogla određenim ponuditeljima predbaciti „nedostatne pojedinosti o mjerama za otklanjanje štete u slučaju nedostupnosti stručnjaka” ili pak „nedostatak informacija o internoj stručnosti”. Međutim, ti se prigovori ne odnose na nedostatnost informacija o dostupnosti stručnjaka
stricto sensu
. Kao drugo i glede prigovora „nedostatak sektorske stručnosti u upravljačkom timu” iznesenog u odnosu na tužiteljevu ponudu, potonji sam ističe u tužbi da „u vezi s tim pitanjem o stručnosti upravljačkog tima nije iznesena nikakva primjedba za druge ponuditelje”.
Tako nasuprot onomu na što tužitelj upućuje, okolnost da su i drugi ponuditelji također bili predmet primjedbi kojima se izražavaju negativni aspekti u njihovim ponudama ne može učiniti nedosljednim obrazloženje sadržano u dopisu od 13. travnja 2018.
Tužitelj je stoga bio u mogućnosti da nakon čitanja pobijane odluke i dopisa od 13. travnja 2018. shvati razloge na kojima je počivalo rangiranje ponuda na tehničkoj razini. U tom smislu, a kao što je to navedeno u točki 95. ove presude, od javnog se naručitelja ne može zahtijevati da ponuditelju čija ponuda nije prihvaćena dostavi, s jedne strane, osim razloga za odbijanje potonje, detaljan sažetak načina na koji je svaka pojedinost njegove ponude uzeta u obzir u vezi s njezinom procjenom i, s druge strane, detaljnu usporednu analizu odabrane i njegove ponude u okviru obavještavanja o značajkama i relativnim prednostima odabrane ponude.
Naposljetku, glede financijske procjene ponuda, dopis od 13. travnja 2018. sadržavao je tablicu u kojoj je bila navedena ukupna financijska ocjena, ukupna tehnička ocjena i konačna ocjena tužitelja i svakog od deset odabranih ponuditelja. Prema toj tablici odabrani ponuditelj rangiran kao prvi glede financijske procjene svoje ponude nije dobio ukupno 100, nego 99,36 bodova.
U tom pogledu i kao što je to Komisija naglasila u svojem odgovoru na tužbu, primjenom točke 15.3. uputa podnositeljima ukupni financijski rezultat izračunan je zbrajanjem četiriju ponderiranih ocjena koje se odnose na svaku kategoriju stručnjaka spomenutih u točki 6. ove presude. Te četiri ponderirane ocjene utvrđene su dijeljenjem najnižih cijena cijenama razmatrane ponude i množenjem tog omjera sa 100. Tako se primjenom te formule ponuditelju koji je podnio ukupno najjeftiniju ponudu, a da nije podnio najjeftiniju ponudu za svaku od kategorija stručnjaka, nije mogla dodijeliti ukupna ocjena 100 od 100 bodova.
Tužitelj je, dakle, bio u mogućnosti pretpostaviti da je to ovdje bio slučaj u kojem je, kao što je to Komisija navela, odabrani ponuditelj rangiran kao prvi glede financijske ocjene ponudio najnižu cijenu za kategorije stručnjaka I. i III. kao i za upravnog pomoćnika, ali je ponudio drugu najnižu cijenu glede kategorije stručnjaka II. Stoga, a s obzirom na to da ponuda tog odabranog ponuditelja nije bila najjeftinija za svaku od tih četiriju kategorija, on nije mogao dobiti ukupnu financijsku ocjenu 100 od 100 bodova.
Budući da niti jedan od argumenata koje je tužitelj iznio u prilog svojem trećem tužbenom razlogu nije osnovan, taj razlog treba odbiti.
[
omissis
]

Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (deveto vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Tužba se odbija.

2.
Društvu Transtec nalaže se snošenje troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 16. svibnja 2019.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski
(
)	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.