CELEX: 62014CJ0286
Prasība atcelt tiesību aktu
LESD 290. pants
Jēdzieni “grozīt” un “papildināt”
Regula (ES) Nr. 1316/2013
21. panta 3. punkts
Eiropas Komisijai piešķirto pilnvaru apjoms
Nepieciešamība pieņemt atsevišķu normatīvu aktu
Deleģētā regula (ES) Nr. 275/2014

Savā prasības pieteikumā Eiropas Parlaments lūdz atcelt Komisijas 2014. gada 7. janvāra Deleģēto regulu (ES) Nr. 275/2014, ar ko groza I pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 1316/2013, ar ko izveido Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu (
OV L 80, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”).
Atbilstošās tiesību normas
Regula (ES) Nr. 1316/2013
Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. decembra Regulu (ES) Nr. 1316/2013, ar ko izveido Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu, groza Regulu (ES) Nr. 913/2010 un atceļ Regulu (EK) Nr. 680/2007 un Regulu (EK) Nr. 67/2010 (
OV L 348, 129. lpp.
), atbilstoši tās 1. pantam tiek izveidots Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments (“EISI”), kurā ir paredzēti nosacījumi, metodes un procedūras, kā sniegt Savienības finansiālo palīdzību Eiropas komunikāciju tīkliem, lai atbalstītu kopīgu interešu projektus transporta, telekomunikāciju un enerģētikas nozarē un izmantotu starp minētajām nozarēm iespējamās sinerģijas. Ar to tiek noteikts arī to resursu sadalījums, kurus dara pieejamus saskaņā ar daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam.
Regulas Nr. 1316/2013 preambulas 59. apsvērumā ir paredzēts:
“[..] Ciktāl tas attiecas uz transportu, lai ņemtu vērā iespējamas izmaiņas politikas prioritātēs un tehniskajās iespējās, kā arī satiksmes plūsmās, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 290. pantu attiecībā uz grozījumu pieņemšanu I pielikuma I daļā un attiecībā uz darba programmās iekļaujamo finansējuma prioritāšu norādīšanu darbībām, kam saskaņā ar 7. panta 2. punktu ir tiesības uz atbalstu.”
Šīs regulas 17. panta 1. punktā ir noteikts:
“Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem daudzgadu un gada darba programmas katrai transporta, telekomunikāciju un enerģētikas nozarei atsevišķi. Komisija var pieņemt arī daudzgadu un gada darba programmas, kas aptver vairāk nekā vienu nozari. [..]”
Minētās regulas 21. panta 1.–3., 5. un 6. punktā attiecībā uz to, ka Komisija pieņem deleģētos aktus, ir paredzēts šādi:
“1.   Ja attiecīgā(s) dalībvalsts(‑is), kā paredzēts LESD 172. panta otrajā daļā, to apstiprina, Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar šīs regulas 25. pantu attiecībā uz grozījumiem šīs regulas I pielikuma I daļā, lai ņemtu vērā izmaiņas finansējuma prioritātēs attiecībā uz Eiropas komunikāciju tīkliem un izmaiņas saistībā ar kopīgu interešu projektiem, kas noteikti Regulā (ES) Nr. 1315/2013. [..]
2.   Komisija tiek pilnvarota saskaņā ar šīs regulas 26. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai šīs regulas I pielikuma III daļā izklāstītos galvenos noteikumus, nosacījumus un procedūras, ar ko reglamentē Savienības ieguldījumu katrā finanšu instrumentā, kurš izveidots atbilstīgi šīs regulas I pielikuma III daļā paredzētajai parāda sistēmai vai pašu kapitāla sistēmai, grozītu saskaņā ar starpposma ziņojuma rezultātiem un pilnīgi neatkarīgu novērtējumu par izmēģinājuma posmu stratēģijas “Eiropa 2020” projektu obligāciju iniciatīvā, kas izveidota ar Lēmumu Nr. 1639/2006/EK un Regulu (EK) Nr. 680/2007, un lai ņemtu vērā mainīgos tirgus apstākļus nolūkā uzlabot finanšu instrumentu izstrādi un īstenošanu saskaņā ar šo regulu.
[..]
3.   Attiecībā uz transporta nozari un saskaņā ar 3. pantā izklāstītajiem vispārējiem mērķiem un nozarei specifiskiem mērķiem, kas minēti 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā, Komisija tiek pilnvarota saskaņā ar 26. pantu pieņemt deleģētos aktus, ar ko sīki norāda tās finansējuma prioritātes EISI darbības laikā, kuras jāatspoguļo 17. pantā minētajās darba programmās attiecībā uz darbībām, kas saskaņā ar 7. panta 2. punktu ir tiesīgas saņemt atbalstu. Komisija deleģēto aktu pieņem līdz 2014. gada 22. decembrim.
[..]
5.   Ja attiecībā uz piešķīrumu specifiskam transporta nozares mērķim ir jānovirzās par vairāk nekā pieciem procentiem, Komisija tiek pilnvarota saskaņā ar 26. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai grozītu indikatīvos procentu rādītājus, kas izklāstīti I pielikuma IV daļā.
6.   Komisija tiek pilnvarota saskaņā ar 26. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai grozītu I pielikuma V daļā uzskaitītās vispārējās ievirzes, kas jāņem vērā, kad tiek noteikti finansējuma piešķiršanas kritēriji, lai atspoguļotu šīs regulas darbības starpposma novērtējumu vai tās īstenošanā izdarītos secinājumus. Tas jādara tādā veidā, kas atbilst attiecīgajām nozares pamatnostādnēm.”
Regulas Nr. 1316/2013 26. pantā ir paredzēts:
“1.   Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2.   Pilnvaras pieņemt 21. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz laikposmu no 2014. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim.
3.   Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 21. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
4.   Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5.   Saskaņā ar 21. pantu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.”
Regulas Nr. 1316/2013 I pielikuma I daļas nosaukums ir “Saraksts ar iepriekš definētiem projektiem pamattīklā transporta nozarē”. Šī pielikuma III daļa attiecas uz ar EISI saistīto finanšu instrumentu noteikumiem, nosacījumiem un procedūrām. Minētā pielikuma IV daļā ir paredzēti konkrētu transporta mērķu indikatīvi procenti, savukārt tā V daļā ir ietverts to vispārējo ieviržu sarakts, kuras jāņem vērā, nosakot piešķiršanas kritērijus.
Apstrīdētā regula
Apstrīdētās regulas preambulas 1. apsvērumā ir paredzēts:
“Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktu pirmā gada laikā pēc minētās regulas stāšanās spēkā Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, ar ko sīki norāda transporta nozares finansējuma prioritātes EISI darbības laikā, kuras jāatspoguļo darba programmās attiecībā uz darbībām, kas saskaņā ar 7. panta 2. punktu ir tiesīgas saņemt atbalstu. Tāpēc jānodrošina, lai deleģētais akts, ar ko sīki norāda transporta nozares finansējuma prioritātes, tiktu pieņemts pirms darba programmu pieņemšanas.”
Saskaņā ar apstrīdētās regulas 1. pantu:
“Šīs regulas pielikumā izklāstīto tekstu pievieno kā Regulas (ES) Nr. 1316/2013 I pielikuma VI daļu.”
Šīs VI daļas nosaukums ir “Transporta nozares finansējuma prioritātes daudzgadu un gada darba programmām”.
Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
Parlamenta prasījumi Tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto regulu, un
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisija lūdz Tiesu:
—
noraidīt prasību kā nepieņemamu;
—
pakārtoti, noraidīt prasību kā nepamatotu;
—
nolemt, ka apstrīdētās regulas iedarbība ir uzskatāma par galīgu, un
—
piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 22. oktobra nolēmumu Padomei tika ļauts iestāties lietā, lai atbalstītu Parlamenta prasījumus.
Par prasību
Parlaments izvirza vienu pamatu būtībā par to, ka Komisija esot pārsniegusi tai ar Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktu piešķirtās pilnvaras, jo tā ar apstrīdētās regulas 1. pantu Regulas Nr. 1316/2013 I pielikumam ir pievienojusi VI daļu, nevis pieņēmusi atsevišķu deleģēto aktu.
Par pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija uzskata, ka prasība nav pieņemama, jo tā attiecas uz likumdošanas tehniku un Komisijas izvēlēto veidu, lai īstenotu tai piešķirtās deleģētās pilnvaras, un tādējādi tā attiecas uz nebūtisku procedūras noteikumu pārkāpumu, kurš nevar izraisīt apstrīdētās regulas atcelšanu.
Savukārt Parlaments uzskata, ka prasība ir pieņemama.
Tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka, veicot LESD 263. pantā paredzēto tiesību akta likumības pārbaudi, Tiesa un Eiropas Savienības Vispārējā tiesa var izskatīt prasības, kas celtas saistībā ar kompetences trūkumu, būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu, LESD vai citu ar tā piemērošanu saistītu tiesību normu pārkāpumu vai pilnvaru nepareizu izmantošanu (spriedumi Frucona Košice/Komisija,
C‑73/11 P
,
EU:C:2013:32
,
89.
punkts, un Portugāle/Komisija,
C‑246/11 P
,
EU:C:2013:118
,
85.
punkts).
Pretēji tam, ko uzskata Komisija, jautājums par Parlamenta apgalvoto Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punkta pārkāpumu attiecas uz Komisijai piešķirto pilnvaru apjomu, lai pieņemtu deleģētos aktus, pamatojoties uz šo normu, un tādējādi ir jautājums pēc būtības. Līdz ar to prasība ir pieņemama.
Par lietas būtību
Lietas dalībnieku argumenti
Parlaments norāda, ka ar LESD 290. panta 1. punktu nepārprotami tiek nošķirtas pilnvaras grozīt leģislatīvu aktu no pilnvarām papildināt šādu aktu. LESD autori, lietojot vārdu “grozīt”, esot vēlējušies aptvert gadījumus, kuros Komisijai ir pilnvaras formāli grozīt leģislatīvu aktu. Deleģētās pilnvaras “grozīt” līdz ar to attiecoties uz šādā aktā izdarītu svītrošanu, aizstāšanu un izmaiņām vai nu vienā no šī akta pantiem, vai pielikumā. Savukārt darbības vārds “papildināt” nozīmējot jaunu normu pievienošanu. Tādējādi deleģēts akts, kas “papildina” leģislatīvu aktu, ir atsevišķs akts, ar kuru šis akts formāli netiek grozīts. Šo nostāju apstiprinot Komisijas 2009. gada 9. decembra paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par LESD 290. panta īstenošanu (COM(2009) 673, galīgā redakcija), kā arī Komisijas 2011. gada 24. jūnija Pamatnostādnes Komisijas dienestiem par deleģētajiem aktiem (SEC(2011) 855) (turpmāk tekstā – “pamatnostādnes par deleģētajiem aktiem”).
Ar Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktu Komisijai esot piešķirtas pilnvaras papildināt šo regulu. Likumdevējs esot uzskatījis, ka būtu lietderīgi piešķirt Komisijai pilnvaras papildināt likumdošanas līmenī noteikto tiesisko regulējumu ar pasākumiem, kuros tiek precizētas finansējuma prioritātes. Ar vairākām citām minētās regulas normām Komisijai esot tieši piešķirtas pilnvaras grozīt šo regulu. Apstrīdētās regulas pamatojumā, kā arī Komisijas 2014. gada 7. janvāra paziņojumā “Transporta pamattīkla veidošana – pamattīkla koridori un Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments” (SWD(2013) 542
final
) arī esot norādīts, ka ar apstrīdēto regulu tiek papildināta Regula Nr. 1316/2013.
Parlaments turklāt uzskata, ka ar apstrīdēto regulu tiek pārkāpts Regulā Nr. 1316/2013 paredzētais tiesiskais regulējums, ciktāl tajā neesot precizētas finansējuma prioritātes atsevišķā aktā, kā prasīts šajā pēdējā minētajā regulā. Regulā Nr. 1316/2013 tiekot nošķirtas paša likumdevēja pieņemtās normas, deleģētie akti un īstenošanas pasākumi, kurus Komisijai ir tiesības pieņemt. Ar šīs regulas 21. panta 3. punktu Komisijai esot deleģētas pilnvaras noteikt finansējuma prioritātes, ievērojot ar šajā regulā paredzētajiem vispārīgajiem un nozares mērķiem noteiktās robežas. Turklāt šajā pantā esot paredzēts, ka šādi noteiktajām prioritātēm ir jāatspoguļojas Komisijas pieņemtajās darba programmās kā īstenošanas aktiem. No tā izrietot, ka likumdevējs nolēma ieviest “starpposmu” starp EISI finansējuma programmas būtisko elementu noteikšanu tajā pašā regulā un šīs programmas konkrētu īstenošanu, kas notiktu ar īstenošanas aktiem.
Visbeidzot, Parlaments norāda, ka ar apstrīdēto regulu tiekot ietekmēts Regulā Nr. 1316/2013 prasītais elastīgums. Tā kā apstrīdētās regulas saturs esot iekļauts Regulā Nr. 1316/2013, Komisijai neesot iespējams nākotnē to grozīt, lai ņemtu vērā attīstību, kas saistīta ar šīs regulas preambulas 59. apsvērumā minētajiem faktoriem.
Komisija norāda, ka atšķirībai starp “papildināt” un “grozīt” leģislatīvu aktu LESD 290. panta 1. punkta izpratnē neesot nozīmes šajā lietā, jo šī lieta esot nevis par LESD 290. panta 1. punkta interpretāciju, bet tikai un vienīgi par to, kā interpretēt Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktu. Šajā pēdējā minētajā tiesību normā neesot ietverti LESD 290. panta 1. punktā izmantotie jēdzieni “grozīt” vai “papildināt”, bet vienīgi atļauts Komisijai “sīki norādīt” finansējuma prioritātes. Ņemot vērā šo likumdevēja izvēli, jēdziens “sīki norādīt” esot jāinterpretē šīs regulas kontekstā, neizmantojot tādus aizspriedumainus jēdzienus kā Parlamenta norādītie.
Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktā neesot konkrēti norādīts, kādā veidā Komisijai ir sīki jānorāda finansējuma prioritātes. Tādējādi ar šo pantu netiekot izslēgta jaunas daļas pievienošana šīs regulas I pielikumam, negrozot minētās regulas būtību.
Nevarot tikt atbalstīts pretējs Parlamenta arguments, saskaņā ar kuru ar vairākām citām Regulas Nr. 1316/2013 normām Komisijai ir tieši piešķirtas pilnvaras grozīt šo regulu. Atšķirībā no šīm citām normām ar minētās regulas 21. panta 3. punktu Komisijai neesot atļauts grozīt šīs pašas regulas normas. Komisija, pieņemot apstrīdēto regulu, esot atbilstoši ievērojusi šīs robežas, jo ar apstrīdēto regulu netiekot grozītas Regulas Nr. 1316/2013 normas, bet tikai sīki norādītas finansējuma prioritātes, tās pievienojot šīs pēdējās minētās regulas I pielikumā.
Komisija, pieņemot apstrīdēto regulu, esot atbilstoši ievērojusi “starpposmu”, kuru ieviesis likumdevējs starp leģislatīvu aktu un programmas izpildi un uz kuru atsaucies Parlaments. Parlamenta bažas, ka ar šo regulu tiekot ietekmēts ar Regulu Nr. 1316/2013 prasītais elastīgums, esot nepamatotas, jo šīs pēdējās minētās regulas 21. panta 3. punktā, ļaujot Komisijai sīki norādīt finansējuma prioritātes ar deleģēto aktu, attiecīgā gadījumā esot arī atļauts Komisijai grozīt tās pieņemto deleģēto aktu.
Atbildot uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem tiesas sēdē, Komisija būtībā uzskatīja, ka Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktā paredzētās deleģētās pilnvaras “sīki norādīt” finansējuma prioritātes nav jāsaprot kā autonoma deleģēto pilnvaru trešā kategorija salīdzinājumā ar LESD 290. panta 1. punktā paredzētajām deleģēto pilnvaru kategorijām, proti, “grozīt” vai “papildināt” leģislatīvu aktu. Šajā pēdējā minētajā pantā esot paredzētas tikai divas deleģēto pilnvaru kategorijas. Tomēr, kā uzskata Komisija, šīs regulas 21. panta 3. punktā, ar kuru tai ir deleģētas pilnvaras “sīki norādīt” finansējuma prioritātes, tai esot atstāta izvēle attiecībā uz likumdošanas tehniku.
Tiesas vērtējums
Ar Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, kuros ir “sīki norādītas” finansējuma prioritātes, kuras jāatspoguļo šīs regulas 17. pantā minētajās darba programmās.
Parlaments būtībā uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi šīs pilnvaras, jo tā ar apstrīdētās regulas 1. pantu Regulas Nr. 1316/2013 I pielikumam ir pievienojusi VI daļu, nevis pieņēmusi atsevišķu deleģēto aktu.
Šajā ziņā, pirmām kārtām, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru no LESD 290. panta 1. punkta izriet, ka ar leģislatīvu aktu Komisijai var tikt deleģētas pilnvaras pieņemt vispārpiemērojamus neleģislatīvus aktus, kas papildina vai groza atsevišķus nebūtiskus leģislatīva akta elementus. Saskaņā ar šīs tiesību normas otro daļu leģislatīvajā aktā, ar kuru tiek piešķirtas šādas pilnvaras, konkrēti ir jānosaka pilnvaru deleģēšanas mērķi, saturs, apjoms un ilgums. Šī prasība nozīmē, ka deleģēto pilnvaru piešķiršana attiecas uz tādu noteikumu pieņemšanu, kuri iekļaujas ar pamata leģislatīvo aktu paredzētajā tiesiskajā regulējumā (spriedumi Komisija/Parlaments un Padome,
C‑427/12
,
EU:C:2014:170
,
38.
punkts, kā arī Komisija/Parlaments un Padome,
C‑88/14
,
EU:C:2015:499
,
29.
punkts).
Turklāt ir jāatgādina, ka LESD 290. panta 2. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka leģislatīvajos aktos tieši tiek paredzēti nosacījumi, ar kādiem notiek deleģēšana. Saskaņā ar šo pašu tiesību normu ar šiem nosacījumiem var tikt paredzēts, ka Parlaments vai Padome var nolemt atsaukt deleģēšanu vai noteikt, ka deleģētais akts var stāties spēkā tikai tad, ja Parlaments vai Padome leģislatīvajā aktā noteiktajā termiņā nav izteikuši iebildumus.
LESD 290. panta 1. punktā ir paredzētas divas deleģēto pilnvaru kategorijas, proti, kategorija, ar kuru var “papildināt”, un kategorija, ar kuru var “grozīt” leģislatīvu aktu. Savukārt iespēja “sīki norādīt” atsevišķus šāda akta nebūtiskus elementus minētajā pantā nav paredzēta.
Pretēji tam, kā varētu tikt saprasti Komisijas iesniegtie rakstveida apsvērumi, Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punkts, piešķirot Komisijai pilnvaras “sīki norādīt” finansējuma prioritātes, attiecas nevis uz autonomu deleģēto pilnvaru kategoriju, attiecībā uz kuru LESD 290. panta 1. punkts nav piemērojams, bet uz deleģētajām pilnvarām šī pēdējā minētā panta izpratnē.
It īpaši no konteksta, kurā iekļaujas minētās regulas 21. panta 3. punkts, izriet, ka šajā tiesību normā paredzētais pilnvarojums attiecas uz vienu no LESD 290. pantā paredzētajām deleģēto pilnvaru kategorijām.
Šajā ziņā ir jākonstatē, pirmkārt, ka Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktā ir atsauce uz šīs regulas 26. pantu, kura mērķis savukārt ir nodrošināt LESD 290. panta 1. un 2. punktā paredzēto prasību izpildi, tā 2. punktā nosakot pilnvaru deleģēšanas ilgumu un tā 3. un 5. punktā precizējot, ka minētās regulas 21. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu Parlaments vai Padome var atcelt jebkurā laikā un ka saskaņā ar šo pēdējo minēto pantu pieņemtais deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja šīs iestādes nav izteikušas iebildumus divu mēnešu laikā no šī akta paziņošanas brīža.
Otrkārt, Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 2., 5. un 6. punktā, ar kuriem Komisijai ir piešķirtas deleģētās pilnvaras “grozīt” atsevišķus šīs regulas elementus LESD 290. panta izpratnē, ir atsauce arī uz minētās regulas 26. pantu.
Būtu pretrunīgi uzskatīt, ka, lai arī gan Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 2., 5. un 6. punktā, gan šī panta 3. punktā ir atsauce uz šīs regulas 26. pantu, ar šo 26. pantu LESD 290. pants ir piemērojams tikai attiecībā uz minētās regulas 21. panta 2., 5. un 6. punktā minētajām deleģētajām pilnvarām.
Turklāt tiesas sēdē Komisija pieļāva, ka šīs pašas regulas 21. panta 3. punktā paredzētais pilnvarojums ir jāuzskata par tādu, ar kuru tiek piešķirtas deleģētās pilnvaras LESD 290. panta 1. punkta izpratnē.
Otrām kārtām, ir jāizvērtē, vai Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktā paredzētās pilnvaras “sīki norādīt” finansējuma prioritātes ir jāsaprot kā tādas, ar kurām tiek piešķirtas deleģētās pilnvaras “grozīt” šo regulu vai deleģētās pilnvaras to “papildināt” LESD 290. panta 1. punkta izpratnē, vai arī ar šo pilnvarojumu Komisijai ir atstāta izvēle atsaukties uz vienu vai otru minēto pilnvaru kategoriju pēc savas izvēles.
Šajā ziņā no jēdzieniem “papildināt vai grozīt” izriet, ka abas LESD 290. panta 1. punktā minētās deleģēto pilnvaru kategorijas krasi atšķiras.
Pilnvaru deleģēšanas “papildināt” leģislatīvu aktu mērķis ir tikai ļaut Komisijai konkretizēt šo aktu. Tai īstenojot šīs pilnvaras, tā, ievērojot likumdevēja pieņemto leģislatīvo aktu kopumā, var tikai konkretizēt nebūtiskus attiecīgā tiesiskā regulējuma elementus, kurus likumdevējs nav noteicis.
Savukārt pilnvaru deleģēšanas “grozīt” leģislatīvu aktu mērķis ir ļaut Komisijai grozīt vai atcelt likumdevēja šajā aktā paredzētus nebūtiskus elementus. Komisijai īstenojot šīs pilnvaras, tai nav jārīkojas tā, lai tiktu ievēroti elementi, kurus tai piešķirtās pilnvaras paredz tikai “grozīt”.
Šo interpretāciju apstiprina, pirmkārt, LESD 290. panta vēsturiskais konteksts, kas var būt būtisks elements, interpretējot LESD normu (šajā ziņā skat. spriedumu Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
50.
punkts), un, otrkārt, kā ir norādījis Parlaments, Komisijas sniegtie skaidrojumi savās pamatnostādnēs par deleģētajiem aktiem, kuras, lai arī nav saistošas Tiesai, var būt lietderīgs iedvesmas avots (pēc analoģijas skat. spriedumus Itālija/Komisija,
C‑310/99
,
EU:C:2002:143
,
52.
punkts, kā arī T‑Mobile Czech Republic un Vodafone Czech Republic,
C‑508/14
,
EU:C:2015:657
,
42.
punkts).
Attiecībā uz LESD 290. panta vēsturisko kontekstu ir jānorāda, ka tajā būtībā ir pārņemts Līguma par Konstitūciju Eiropai projekta I‑36. pants (
OV 2004, C 310, 1. lpp.
). No šīs pēdējās minētās tiesību normas sagatavošanas dokumentiem, konkrētāk, no 2002. gada 29. novembra Eiropas konventa IX darba grupas “Vienkāršošana” gala ziņojuma (CONV 424/02) 9. lappuses izriet, ka deleģētie akti tajā tikuši definēti kā akti, kas “papildin[a] vai groz[a] dažus nebūtiskus leģislatīvu aktu elementus”.
Attiecībā uz pamatnostādnēm par deleģētajiem aktiem Komisija to 40. punktā paskaidro, ka, ja likumdevējs piešķir Komisijai pilnvaras “papildināt” leģislatīvu aktu, tas ir atturējies leģislēt izsmeļoši un ir vienīgi noteicis būtiskus elementus, atstājot uzdevumu tos konkretizēt Komisijai. Savukārt atbilstoši šo pamatnostādņu 34. punktam Komisija, īstenojot pilnvaras “grozīt” leģislatīvu aktu, veic aktā formālus grozījumus, pievienojot tajā jaunus nebūtiskus elementus vai aizvietojot vai atceļot šādus elementus.
Iepriekšējos punktos konstatētās atšķirības starp abām LESD 290. panta 1. punktā minētajām deleģēto pilnvaru kategorijām nepieļauj, ka Komisijai varētu tikt atzītas pilnvaras pašai noteikt piešķirto deleģēto pilnvaru raksturu. Šajos apstākļos un nolūkā nodrošināt likumdošanas procesa pārskatāmību ar šo tiesību normu likumdevējam ir uzlikts pienākums noteikt to deleģēto pilnvaru raksturu, kuras tas plāno piešķirt Komisijai.
Attiecībā uz Komisijai Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktā piešķirtajām deleģētajām pilnvarām ir jākonstatē, ka šī tiesību norma, ar kuru Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, kuros “sīki norāda” finansējuma prioritātes, atļauj Komisijai “papildināt” šo regulu LESD 290. panta izpratnē.
Minētās regulas I pielikuma I, III, IV un V daļā likumdevējs pats ir noteicis sarakstu ar iepriekš definētiem projektiem pamattīklā transporta nozarē, ar EISI saistīto finanšu instrumentu noteikumus, nosacījumus un procedūras, indikatīvus konkrēta transporta mērķa procentus un to vispārējo ieviržu saraktu, kuras jāņem vērā, nosakot piešķiršanas kritērijus, vienlaikus šīs pašas regulas 21. panta 1., 2., 5. un 6. punktā tieši pilnvarojot Komisiju “grozīt” šos elementus.
Atšķirībā no minētajiem elementiem finansējuma prioritātes, kurām ir jābūt atspoguļotām Regulas Nr. 1316/2013 17. pantā minētajās darba programmās, pats likumdevējs šajā regulā nav noteicis. Likumdevējs, atstājot šo jautājumu nenoregulētu šajā regulā, ir uzdevis Komisijai “sīki norādīt” šīs prioritātes deleģētā aktā, kurš saskaņā ar šīs pašas regulas 21. panta 3. punktu bija jāpieņem vēlākais 2014. gada 22. decembrī.
Tādējādi, pilnvarojot Komisiju “sīki norādīt” finansējuma prioritātes, kurām ir jāatspoguļojas Regulas Nr. 1316/2013 17. pantā minētajās darba programmās, ar šīs regulas 21. panta 3. punktu tai ir atļauts nevis grozīt elementus, kurus likumdevējs jau ir noteicis šajā regulā, bet konkretizēt minēto regulu, paredzot sīki izstrādātus noteikumus, kurus likumdevējs nav paredzējis, vienlaikus ievērojot ar šo pašu regulu pieņemtos noteikumus kopumā.
Šo interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 1316/2013 preambulas 59. apsvērums, kurā nepārprotami ir paredzēta atšķirība starp pilnvarām “grozīt” un pilnvarām “sīki norādīt” dažus šīs regulas elementus, nosakot, ka Komisijai ir pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz grozījumu pieņemšanu šīs regulas I pielikuma I daļā un attiecībā uz darba programmās iekļaujamo finansējuma prioritāšu norādīšanu darbībām, kam saskaņā ar minētās regulas 7. panta 2. punktu ir tiesības uz atbalstu.
Trešām kārtām, ir jāizvērtē, vai Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punktā paredzēto pilnvaru īstenošana prasa pieņemt atsevišķu aktu salīdzinājumā ar šo regulu.
Šajā ziņā ir jākonstatē, pirmkārt, ka normatīvās skaidrības un likumdošanas procesa pārskatāmības iemeslu dēļ Komisija, īstenojot pilnvaras “papildināt” leģislatīvu aktu, nevar pašā šī akta tekstā pievienot elementu. Ar šādu pievienošanu, ņemot vērā, ka pašā leģislatīvā akta tekstā ir iekļauts elements, kurš radies, Komisijai īstenojot deleģētās pilnvaras, kuras tai neļauj grozīt vai atcelt šo aktu, varētu tikt radīts sajukums attiecībā uz šī elementa juridisko pamatu.
Otrkārt, ir jāatgādina, ka LESD 290. pantā paredzētās iespējas deleģēt pilnvaras mērķis ir ļaut likumdevējam koncentrēties uz tiesību akta būtiskajiem elementiem, kā arī uz nebūtiskiem elementiem, attiecībā uz kuriem tas uzskata, ka ir lietderīgi leģislēt, vienlaikus uzticot Komisijai uzdevumu “papildināt” dažus pieņemtā leģislatīvā akta nebūtiskus elementus vai vēl “grozīt” šādus elementus tai piešķirto deleģēto pilnvaru ietvaros.
Elements, kuru Komisija ir pieņēmusi, īstenojot pilnvaras “papildināt” leģislatīvu aktu, bet kurš ir šī akta neatņemama sastāvdaļa, līdz ar to nevar tikt aizstāts vai atcelts, īstenojot šīs pilnvaras, kuru rezultātā tas ticis pieņemts, jo šāda iejaukšanās prasa pilnvaras “grozīt” minēto aktu. Līdz ar to, ja būtu nepieciešams aizstāt vai atcelt pievienoto elementu, būtu jāiejaucas likumdevējam, vai nu pašam pieņemot leģislatīvu aktu, vai arī piešķirot Komisijai deleģētās pilnvaras “grozīt” attiecīgo aktu. Tādējādi elementa iekļaušana pašā šī akta tekstā, īstenojot pilnvaras “papildināt” leģislatīvu aktu, būtu pretrunā šādu pilnvaru efektīvai piemērošanai.
Savukārt, ja Komisija “papildina” leģislatīvu aktu, pieņemot atsevišķu aktu, tā, ciktāl vajadzīgs, var grozīt šo pēdējo minēto aktu un tai nav jāgroza pats leģislatīvais akts.
No tā izriet, ka, īstenojot deleģētās pilnvaras “papildināt” leģislatīvu aktu LESD 290. panta izpratnē, Komisijai ir jāpieņem atsevišķs akts.
Šo secinājumu turklāt apstiprina Pamatnostādņu par deleģētajiem aktiem 34. un 40. punkts, saskaņā ar kuriem akts, kurš “papildina” leģislatīvu aktu, ir no leģislatīva akta atsevišķs akts un to formāli negroza.
Kā izriet no šī sprieduma 47. punkta, pilnvarojot Komisiju pieņemt deleģētos aktus, kurās “sīki norāda” finansējuma prioritātes, kurām ir jāatspoguļojas Regulas Nr. 1316/2013 17. pantā minētajās darba programmās, ar šīs regulas 21. panta 3. punktu Komisijai ir atļauts “papildināt” minēto regulu LESD 290. panta izpratnē. Tādējādi Komisijai, īstenojot minētajā 21. panta 3. punktā paredzētās pilnvaras, bija jāpieņem atsevišķs akts salīdzinājumā ar šo pašu regulu. Ar apstrīdētās regulas 1. pantu Regulas Nr. 1316/2013 I pielikumam pievienojot VI daļu, Komisija nav izpildījusi šo pienākumu, tādējādi neievērojot atšķirību starp abām deleģēto pilnvaru kategorijām, kuras paredzētas LESD 290. panta 1. punktā.
Šī neievērošana turklāt izriet no tā, ka apstrīdētās regulas nosaukumā Komisija apraksta šo regulu kā tādu, ar kuru “groza” Regulas Nr. 1316/2013 I pielikumu, lai arī šīs regulas 21. panta 3. punktā paredzētās pilnvaras “sīki norādīt” finansējuma prioritātes ir jāuzskata par tādām, ar kurām tiek piešķirtas deleģētās pilnvaras “papildināt” leģislatīvu aktu LESD 290. panta 1. punkta izpratnē.
Tādējādi Komisija ir pārkāpusi minētās regulas 21. panta 3. punktu. Šādas LESD 290. pantā paredzēto pilnvarojuma noteikumu neievērošanas rezultātā ir jāatceļ apstrīdētā regula.
Ceturtām kārtām, attiecībā uz šī sprieduma 18. punktā minēto jautājumu un ciktāl Komisija apstrīd, ka šī pārkāpuma dēļ ir jāatceļ apstrīdētā regula, ir jāatgādina, ka ar apstrīdētās regulas 1. pantu, ciktāl ar to Regulai Nr. 1316/2013 kā šīs pēdējās minētās regulas I pielikuma VI daļa ir pievienots saraksts ar finansējuma prioritātēm, kuras ir iekļautas apstrīdētās regulas pielikumā, Komisija turpmāk nevar grozīt šo sarakstu, jo Regulas Nr. 1316/2013 21. panta 3. punkts neļauj Komisijai “grozīt” šo pēdējo minēto regulu.
Šajos apstākļos pienākuma pieņemt atsevišķu aktu neizpildes rezultātā ir jāatceļ apstrīdētā regula, it īpaši tādēļ, ka no Regulas Nr. 1316/2013 preambulas 59. apsvēruma izriet, ka pilnvaras sīki norādīt finansējuma prioritātes tikušas piešķirtas Komisijai, “lai ņemtu vērā iespējamas izmaiņas politikas prioritātēs un tehniskajās iespējās, kā arī satiksmes plūsmās”.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāapmierina vienīgais Parlamenta izvirzītais pamats un līdz ar to ir jāatceļ apstrīdētā regula.
Par lūgumu atstāt spēkā apstrīdētās regulas sekas
Komisija lūdz Tiesu, ja tā atceltu apstrīdēto regulu, atstāt spēkā tās sekas līdz brīdim, kad tiks pieņemts jauns akts. Parlaments uzskata, ka šāda atstāšana spēkā būtu lietderīga.
Jāatgādina, ka atbilstoši LESD 264. panta otrajai daļai Tiesa, ja tā uzskata par vajadzīgu, var noteikt, kuras no atceltā tiesību akta sekām jāuzskata par galīgām.
Šai ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka šāda tiesību akta sekas var tikt atstātas spēkā tiesiskās noteiktības dēļ, it īpaši, ja tā atcelšanas tūlītējā ietekme ietver nopietnu nelabvēlīgu ietekmi un ja šāda tiesību akta likumība ir apstrīdēta nevis tā mērķa vai satura dēļ, bet tā autora kompetences neesamības dēļ vai tāpēc, ka ir noticis būtisku procedūras noteikumu pārkāpums (spriedums Parlaments un Komisija/Padome,
C‑103/12 un C‑165/12
,
EU:C:2014:2400
,
90.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā apstrīdētā regula ir juridiskais pamats Regulas Nr. 1316/2013 17. pantā minētajām darba programmām, uz kurām savukārt tiek balstīti uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus EISI finansēto kopīgo interešu projektu atlasei.
Kā ir norādījusi Komisija, ar vienkāršu apstrīdētās regulas atcelšanu tiktu apdraudētas gan gadu un daudzgadu darba programmas, kuras balstītas uz šo regulu, gan uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus to kopīgo interešu projektu atlasei, kuri uzsākti, pamatojoties uz šīm programmām, un kuri savukārt automātiski nebūtu spēkā. Šāda spēkā neesamība apdraudētu EISI īstenošanu un radītu ievērojamus zaudējumus visām iesaistītajām personām.
Šādos apstākļos pastāv būtiski tiesiskās noteiktības apsvērumi, kas attaisno to, lai Tiesa apmierinātu lietas dalībnieku lūgumu atstāt spēkā apstrīdētās regulas sekas.
Tādējādi šīs regulas sekas ir jāatstāj spēkā līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kurš nevar pārsniegt sešus mēnešus no šī sprieduma pasludināšanas brīža, stāsies spēkā jauns akts, ar kuru paredzēts aizstāt minēto regulu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Parlaments ir prasījis piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, Komisijai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Saskaņā ar Reglamenta 140. panta 1. punktu Padome savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

1)
atcelt Komisijas 2014. gada 7. janvāra Deleģēto regulu (ES) Nr. 275/2014, ar ko groza I pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 1316/2013, ar ko izveido Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu;

2)
atstāt spēkā Deleģētās regulas Nr. 275/2014 sekas līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kurš nevar pārsniegt sešus mēnešus no šī sprieduma pasludināšanas brīža, stāsies spēkā jauns akts, ar kuru paredzēts aizstāt minēto regulu;

3)
Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

4)
Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.