CELEX: 62020CJ0221
Преюдициално запитване
Данъчни въпроси
Директива 92/83/ЕИО
Акцизи
Бира
Член 4, параграф 2
Възможност за прилагане на намалени акцизни ставки за бира, произведена в независими малки пивоварни
Третиране като една независима малка пивоварна на две или повече малки пивоварни
Задължение за транспониране

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки (
ОВ L 316, 1992 г., стр. 21
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 152).
Запитванията са отправени в рамките на производства, образувани по жалби на извършващите пивоварна дейност дружества A Oy (C‑221/20) и B Oy (C‑23/20) срещу отказа да бъдат третирани като една независима малка пивоварна за целите на признаването им на право на намалена акцизна ставка.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 92/83
Член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 92/83 гласят:
„1.   Държавите членки могат да прилагат за бира, произведена в независими малки пивоварни, намалени акцизни ставки, които се различават в зависимост от годишното производство на съответните пивоварни, при следните ограничения:
–
намалените ставки не могат да бъдат прилагани по отношение на пивоварни, произвеждащи повече от 200000 хектолитра годишно;
–
намалените ставки, които могат да падат под минималния размер, се определят на не по-малко от 50 % от стандартната национална ставка на акциза.
2.   За целите на намалените ставки понятието „независима малка пивоварна“ означава пивоварна, която е правно и икономически независима от която и да е друга пивоварна, използва помещения, физически намиращи се отделно от помещенията на която и да е друга пивоварна, и не осъществява дейността си по предоставен лиценз. В случаите обаче, когато две или повече малки пивоварни осъществяват съвместна дейност и общото им годишно производство не надхвърля 200000 hl, тези пивоварни могат да бъдат смятани за една независима малка пивоварна“.
Директива 92/84
Седмо съображение от Директива 92/84/EИО на Съвета от 19 октомври 1992 година относно сближаването на акцизните ставки на алкохола и алкохолните напитки (
ОВ L 316, 1992 г., стр. 29
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 159) гласи:
„[К]ато има предвид, че методите за облагане на бира в държавите членки се различават и е възможно да се разреши това различие да продължи да съществува, по-специално чрез установяване на минимална ставка, която се изчислява съобразно началното екстрактно съдържание и алкохолното съдържание на продукта“.
Финландското право
Член 9, първа и трета алинея от Alkoholi- ja alkoholijuomaverolaki (1471/1994) (Закон за данъка върху алкохола и алкохолните напитки (1471/1994), в редакцията му, приложима до 31 декември 2014 г., гласи:
„Ако данъчнозадълженото лице е в състояние да докаже по надежден начин, че бирата е произведена в предприятие, което е правно и икономически независимо от друго предприятие от същия сектор, като количеството бира, произведено от него за една календарна година, не надхвърля 10000000 литра, дължимият за бирата данък върху алкохолните напитки се намалява:
1)
с 50 %, доколкото количеството бира, произведено от предприятието през календарната година, не надхвърля 200000 литра,
2)
с 30 %, доколкото количеството бира, произведено от предприятието през календарната година, е над 200000 литра и не надхвърля 3000000 литра,
3)
с 20 %, доколкото количеството бира, произведено от предприятието през календарната година, е над 3000000 литра и не надхвърля 5500000 литра,
4)
с 10 %, доколкото количеството бира, произведено от предприятието през календарната година, е над 5500000 литра и не надхвърля 10000000 литра.
[…]
Ако две или повече предприятия, посочени в първа алинея, си сътрудничат помежду си за производство или на оперативно равнище, това не означава, че между тях съществува правна или икономическа зависимост. Сътрудничеството за производството или на оперативно равнище е снабдяването с суровини и материали, необходими за производството на бира, както и опаковането, предлагането на пазара и разпространението ѝ. Прилагането на настоящата алинея обаче зависи от условието общият обем бира, произведена от предприятията през календарната година, да не надвишава 10000000 литра“.
Член 9, първа и трета алинея от Закона за данъка върху алкохола и алкохолните напитки, в редакцията му, приложима от 1 януари 2015 г., предвижда:
„Ако данъчнозадълженото лице е в състояние да докаже по надежден начин, че бирата е произведена в пивоварна, която е правно и икономически независима от други пивоварни, физически намираща се отделно от други пивоварни, не осъществява дейността си по предоставен лиценз и количеството бира произведено от нея през календарната година не надхвърля 15000000 литра, дължимият за бирата данък върху алкохолните напитки се намалява:
1)
с 50 %, доколкото количеството бира, произведено от пивоварната през календарната година, не надхвърля 500000 литра,
2)
с 30 %, доколкото количеството бира, произведено от пивоварната през календарната година, е над 500000 литра и не надхвърля 3000000 литра,
3)
с 20 %, доколкото количеството бира, произведено от пивоварната през календарната година, е над 3000000 литра и не надхвърля 5500000 литра,
4)
с 10 %, доколкото количеството бира, произведено от пивоварната през календарната година, е над 5500000 литра и не надхвърля 10000000 литра.
[…]
В случаите, когато две или повече пивоварни осъществяват производствена или оперативна съвместна дейност по смисъла на параграф 1, не се приема, че това означава, че съществува правна или икономическа зависимост между тях. За производствена или оперативна съвместна дейност се считат доставката на суровини и материали, необходими за производството на бира, както и бутилирането на бирата, маркетинга и дистрибуцията. Прилагането на този член обаче предполага общото производство на бира от пивоварните през календарната година да не надвишава 15000000 литра“.
Споровете в главните производства и преюдициалните въпроси
През 2015 г. и 2016 г. Tulli (Митническа и акцизна администрация, Финландия) извършва проверки на пивоварните дружества A и B за дължимия от тях данък върху алкохола и алкохолните напитки за периодите от 1 май 2013 г. до 31 декември 2015 г. (за A) и от 1 януари 2013 г. до 31 декември 2014 г. (за B).
A и B посочват в декларациите си за данъка върху алкохола и алкохолните напитки, че доставките им на бира се облагат с намален с 50 % данък, но според Митническата и акцизна администрация тези дружества — частично притежавани от трето лице, което същевременно е и техен управител — не могат да се ползват от това намаление, тъй като не са юридически и икономически независими пивоварни по смисъла на член 9 от Закона за данъка върху алкохола и алкохолните напитки. По отношение на общото данъчно облагане на A и B тази администрация освен това припомня, че финландският законодател съзнателно е решил да не включи в член 9 възможността две или повече малки пивоварни да бъдат третирани като една пивоварна. С оглед на това с ревизионни актове от 9 декември 2016 г. посочената администрация налага на A и B допълнителни данъчни задължения и санкции.
След като жалбите им по административен ред са отхвърлени, A и B подават жалби по съдебен ред пред Helsingin hallinto-oikeus (Административен съд Хелзинки, Финландия). С решения от 5 ноември 2018 г. този съд отхвърля жалбите им с мотива, от една страна, че A и B нямат право на намалената данъчна ставка по член 9 от Закона за данъка върху алкохола и алкохолните напитки, и от друга страна, що се отнася до общото данъчно облагане, че Република Финландия не е транспонирала, а и не е длъжна да транспонира член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83.
A и B подават отделни жалби пред запитващата юрисдикция Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд, Финландия).
Този съд счита, че досегашната съдебна практика не дава еднозначен отговор на въпроса дали държава членка, която прилага намалени акцизни ставки за бира, произведена в независими малки пивоварни по смисъла на член 4 от Директива 92/83, е длъжна да прилага и член 4, параграф 2, второ изречение от същата директива, или разполага с право на преценка в това отношение.
При тези обстоятелства Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните, формулирани по един и същ начин по дела C‑221/20 и C‑223/20, преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 4 от Директива [92/83] да се тълкува в смисъл, че държава членка, която съгласно тази разпоредба прилага намалени акцизни ставки за бира, произведена в независими малки пивоварни, трябва да прилага и разпоредбата за общото данъчно облагане на малки пивоварни, съдържаща се в член 4, параграф 2, второ изречение от Директивата, или съответната държава членка има право на преценка по отношение на прилагането на последната разпоредба?
2)
Има ли член 4, параграф 2, второ изречение от Директива [92/83] директен ефект?“.
Производството пред Съда
С акт от 14 юли 2020 г. председателят на Съда решава да съедини дела C‑221/20 и C‑223/20 за целите на писмената и устната фаза на производството и на съдебното решение.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83 трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба е задължителна за държава членка, която прилага намалени акцизни ставки за бирата, произведена от независими малки пивоварни, в съответствие с член 4, параграф 1 и параграф 2, първо изречение от тази директива.
Най-напред следва да се отбележи, без формално да се оспорва допустимостта на настоящите преюдициални запитвания, че в становищата си жалбоподателите в главното производство по същество твърдят, противно на констатациите в посочените в точка 8 от настоящото решение ревизионни актове от 9 декември 2016 г., че от подготвителните работи за приемането на законовите разпоредби, цитирани в точки 5 и 6 от настоящото решение, не следва, че член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83 не е транспониран във финландското право. Европейската комисия пък иска в писменото си становище да се установи дали, като се има предвид текстът им, тези разпоредби могат да представляват транспониране на посочения член 4, параграф 2, второ изречение.
Трябва обаче да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика Съдът не следва да се произнася по тълкуването на национални разпоредби, тъй като това тълкуване попада в изключителната компетентност на националните юрисдикции (вж. в този смисъл решение от 5 юни 2018 г., Grupo Norte Facility,
C‑574/16
,
EU:C:2018:390
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът следователно не е компетентен да се произнесе по въпроса дали разпоредбите на член 9, трета алинея от Закона за данъка върху алкохола и алкохолните напитки, в редакцията им, приложима преди 1 януари 2015 г., и в редакцията им, приложима от тази дата, представляват транспониране на член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83.
Съдът обаче трябва да отговори на поставения от запитващата юрисдикция въпрос, като се основе на схващането ѝ, че член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83 не е транспониран във финландското право.
В това отношение трябва най-напред да се припомни, че при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се вземат предвид не само текстът на въпросната разпоредба, но и нейният контекст и общият разум на правната уредба, от която тя е част, както и целите на тази правна уредба (решение от 30 януари 2020 г., Tim,
C‑395/18
,
EU:C:2020:58
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съгласно член 4, параграф 1 от Директива 92/83 държавите членки могат да прилагат намалени акцизни ставки за бира, произведена от независими малки пивоварни, произвеждащи не повече от 200000 хектолитра годишно, при условие че тези намалени ставки се определят на не по-малко от 50 % от стандартната национална ставка на акциза.
Що се отнася до член 4, параграф 2 от тази директива, в първото си изречение той уточнява, че независима малка пивоварна e пивоварна, която е правно и икономически независима от която и да е друга пивоварна, използва помещения, физически намиращи се отделно от помещенията на която и да е друга пивоварна, и не осъществява дейността си по предоставен лиценз, а във второто си изречение добавя, че „[в] случаите обаче, когато две или повече малки пивоварни осъществяват съвместна дейност и общото им годишно производство не надхвърля 200000 hl, тези пивоварни могат да бъдат смятани за една независима малка пивоварна“.
От текста на член 4, параграф 2 от Директива 92/83, и по-специално от наречието „обаче“, което се съдържа във второто изречение от този параграф и смекчава определението в първото му изречение, следва, че две или повече малки пивоварни, които осъществяват съвместна дейност, могат — въпреки предвиденото в първото изречение — да бъдат третирани като една независима малка пивоварна по смисъла на тази разпоредба без значение дали са правно или икономически обвързани, ако в действителност не образуват икономическа група, чието производство надхвърля предвиденото в член 4 от тази директива ограничение. Всъщност с критерия за независимост се цели да се гарантира, че с намалената акцизна ставка се ползват действително пивоварните, които срещат затруднения поради размера си, а не принадлежащите към определена група пивоварни (решение от 2 април 2009 г., Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това в практиката си Съдът припомня, че Директива 92/83 цели да се избегне с такова намаление на акциза да се ползват пивоварни, чиито размер и производствен капацитет биха могли да доведат до нарушения на вътрешния пазар (решение от 2 април 2009 г., Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
, т.
). Прилагането на намалени акцизни ставки за бира, произведена от две или повече малки пивоварни, чието общо производство не надхвърля предвиденото в член 4 от тази директива ограничение, все пак по никакъв начин не противоречи на посочената цел.
При това положение от изложените съображения не може да се направи извод, че член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83 трябва задължително да бъде въведен от държава членка, която прилага намалени акцизни ставки за бира, произведена от независими малки пивоварни по смисъла на член 4, параграф 2, първо изречение от тази директива.
Всъщност от текста на член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83, и по-конкретно от използвания в него израз „могат да бъдат смятани“ следва, че законодателят на Съюза е предвидил възможност, а не задължение за държава членка да третира като една независима малка пивоварна две или повече малки пивоварни, които осъществяват съвместна дейност и общото им годишно производство не надхвърля 200000 хектолитра, въпреки че тази държава членка е въвела възможността по член 4, параграф 1 от тази директива за прилагане на намалени акцизни ставки за бирата, произведена от независими малки пивоварни, които не произвеждат повече от 200000 хектолитра годишно.
Това буквално тълкуване на член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83 се потвърждава и от вътрешната логика на целия член 4. Всъщност, докато член 4, параграф 1 предвижда възможност държавите членки да прилагат намалени акцизни ставки за бирата, произведена от независими малки пивоварни по смисъла на член 4, параграф 2, първо изречение, то член 4, параграф 2, второ изречение смекчава член 4, параграф 1, като допуска държавите членки да третират като една независима пивоварна две или повече малки пивоварни, които осъществяват съвместна дейност, ако общото им годишно производство не надхвърля 200000 хектолитра, и то независимо от обстоятелството, че същите не попадат в дефинираното в член 4, параграф 2, първо изречение понятие „независима малка пивоварна“.
В това отношение в практиката си Съдът вече е приел, че предвиждайки прилагането на намалена акцизна ставка за бира, произведена от малки независими пивоварни при определени условия, член 4 от Директива 92/83 съставлява дерогиране на нормалната акцизна ставка за бира и следователно условията за прилагането на тази намалена акцизна ставка трябва да се тълкуват стриктно (решение от 4 юни 2015 г., Brasserie Bouquet,
C‑285/14
,
EU:C:2015:353
, т.
).
Това изискване налага приложното поле на член 4 от посочената директива да не обхваща задължително положения, които попадат в него само ако държавите членки са упражнили предоставената им с този член възможност.
Тълкуването в точка 25 от настоящото решение съответства и на контекста, в който се вписва член 4 от Директива 92/83. В това отношение Съдът е приел, че е оправдано да се вземе предвид Директива 92/84, установяваща минималната ставка за акциза върху бирата, чиято структура е определена в първата от тези директиви (вж. в този смисъл решение от 17 май 2018 г., Kompania Piwowarska,
C‑30/17
,
EU:C:2018:325
, т.
). Съгласно обаче седмо съображение от Директива 92/84 методите за облагане на бира в държавите членки се различават и е възможно да се разреши това различие да продължи да съществува.
С оглед на изложените съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83 трябва да се тълкува в смисъл, че държава членка, която се ползва от възможността, предвидена в член 4, параграф 1 от тази директива, за прилагане на намалени акцизни ставки за бирата, произведена от независими малки пивоварни, все пак не е длъжна да третира като една независима пивоварна две или повече малки пивоварни, които осъществяват съвместна дейност и чието общо годишно производство не надхвърля 200000 хектолитра.
По втория въпрос
С оглед отговора на първия въпрос не е необходимо да се отговаря на втория преюдициален въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:

Член 4, параграф 2, второ изречение от Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки трябва да се тълкува в смисъл, че държава членка, която се ползва от възможността, предвидена в член 4, параграф 1 от тази директива, за прилагане на намалени акцизни ставки за бирата, произведена от независими малки пивоварни, все пак не е длъжна да третира като една независима пивоварна две или повече малки пивоварни, които осъществяват съвместна дейност и чието общо годишно производство не надхвърля 200000 хектолитра.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: фински.