CELEX: 62015CJ0088
Appel
karteller
italienske producenter af rundt armeringstål
fastsættelse af priser samt begrænsning af og kontrol med produktionen og afsætningen
overtrædelse af artikel 65 KS
Den Europæiske Unions Rets annullation af den oprindelige beslutning
beslutning genvedtaget på grundlag af forordning (EF) nr. 1/2003
ingen udstedelse af en ny klagepunktsmeddelelse
ingen mundtlig høring efter annullationen af den oprindelige beslutning

Med sit appelskrift har Ferriere Nord SpA nedlagt påstand om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 9. december 2014, Ferriere Nord mod Kommissionen (T-90/10, ikke trykt i Sml., herefter »den appellerede dom«,
EU:T:2014:1035
), hvorved Retten frifandt Kommissionen i det søgsmål, som dette selskab havde anlagt med påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 7492 endelig af 30. september 2009 om tilsidesættelse af [EKSF-traktatens artikel 65] (COMP/37.956 – Rundt armeringsstål – genvedtagelse, herefter »beslutningen af 30. september 2009«), som ændret ved Kommissionens afgørelse K(2009) 9912 endelig af 8. december 2009 (herefter »ændringsafgørelsen«) (beslutning af 30.9.2009, som ændret ved ændringsafgørelsen, herefter »den omtvistede beslutning«).
Tvistens baggrund og den omtvistede beslutning
Der er redegjort for tvistens baggrund i den appellerede doms præmis 16-22.
»16
Fra oktober til december 2000 foretog Kommissionen i henhold til artikel 47 KS en række kontrolundersøgelser hos italienske virksomheder, der producerede rundt armeringsstål, og hos en sammenslutning af italienske stålvirksomheder [Federacciai]. Den rettede ligeledes anmodninger om oplysninger til dem i henhold til artikel 47 KS […]
Den 26. marts 2002 indledte Kommissionen den administrative procedure og formulerede klagepunkter i henhold til artikel 36 KS (herefter »klagepunktsmeddelelsen«) […] [Ferriere Nord] fremsatte skriftlige bemærkninger til klagepunktsmeddelelsen den 31. maj 2002. Der blev afholdt en mundtlig høring den 13. juni 2002 […]
Den 12. august 2002 formulerede Kommissionen en række supplerende klagepunkter (herefter »den supplerende klagepunktsmeddelelse«), som var stilet til adressaterne for klagepunktsmeddelelsen. I den supplerende klagepunktsmeddelelse, der var baseret på artikel 19, stk. 1, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i […] artikel [81 EF] og [82 EF] (EFT 1959-1962, s. 81), redegjorde Kommissionen for sin holdning med hensyn til procedurens fortsættelse efter EKSF-traktatens udløb. [Ferriere Nord] fremsatte skriftlige bemærkninger den 20. september 2002, og endnu en mundtlig høring med deltagelse af repræsentanterne for medlemsstaterne fandt sted den 30. september 2002 […]
Ved procedurens afslutning vedtog Kommissionen beslutning K(2002) 5087 endelig af 17. december 2002 om en procedure efter artikel 65 KS (sag COMP/37.956 – Rundt armeringsstål) (herefter »beslutningen af 2002«), hvorved den fastslog, at de virksomheder, som var adressater for beslutningen, havde gennemført et samlet, komplekst og vedvarende kartel på det italienske marked for rundt armeringsstål i stænger eller ruller, hvis formål eller virkning var fastsættelse af priser, og som også havde indebåret en aftale om begrænsning af eller kontrol med produktionen eller afsætningen, der var i strid med artikel 65, stk. 1, KS […] Kommissionen pålagde i denne beslutning [Ferriere Nord ] en bøde på 3,57 mio. EUR […]
Den 10. marts 2003 anlagde [Ferriere Nord] sag ved Retten til prøvelse af beslutningen af 2002. Ved dom af 25. oktober 2007, Ferriere Nord mod Kommissionen (
T-94/03
, [ikke trykt i Sml.,
EU:T:2007:320
]) annullerede Retten beslutningen af 2002. Retten bemærkede, at beslutningen af 2002 – henset bl.a. til, at den ikke indeholdt nogen henvisning til artikel 3 og artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 – alene var baseret på artikel 65, stk. 4 og 5, KS […] Da disse bestemmelser var udløbet den 23. juli 2002, kunne Kommissionen ikke længere af disse bestemmelser, som var bortfaldet, da beslutningen af 2002 blev vedtaget, udlede en kompetence til at fastslå, at der forelå en overtrædelse af artikel 65, stk. 1, KS, og til at pålægge de virksomheder, som havde deltaget i denne overtrædelse, bøder […]
Kommissionen underrettede ved skrivelse af 30. juni 2008 [Ferriere Nord] og de øvrige berørte virksomheder om, at den havde til hensigt at genvedtage en beslutning ved at ændre retsgrundlaget i forhold til det, der var blevet valgt for beslutningen af 2002. Kommissionen præciserede desuden, at den genvedtagne beslutning – i betragtning af den begrænsede rækkevidde af de domme, som havde annulleret beslutningen af 2002 – ville blive baseret på de beviser, der var blevet fremlagt i klagepunktsmeddelelsen og den supplerende klagepunktsmeddelelse. Der blev meddelt de berørte virksomheder en frist for fremsættelse af deres bemærkninger, og [Ferriere Nord] fremsatte sine bemærkninger ved telefax af den 1. august 2008 […]
Ved telefax af 24. juli og 25. september 2008 samt af 13. marts, 30. juni og 27. august 2009 anmodede Kommissionen [Ferriere Nord] om oplysninger vedrørende virksomhedens aktionærer og aktiver. [Ferriere Nord] besvarede disse anmodninger om oplysninger ved skrivelser af henholdsvis 1. august og 1. oktober 2008 samt af 18. marts, 1. juli og 8. september 2009.«
I beslutningen af 30. september 2009 fastslog Kommissionen bl.a., at Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [artikel 101 TEUF og 102 TEUF] (
EFT 2003, L 1, s. 1
) skulle fortolkes således, at den gav Kommissionen mulighed for, efter den 23. juli 2002, at fastslå konkurrencebegrænsende aftaler i de sektorer, som materielt og tidsmæssigt henhører under anvendelsesområdet for EKSF-traktaten, og at pålægge sanktioner for disse aftaler. Kommissionen anførte, at denne beslutning var blevet vedtaget i overensstemmelse med de proceduremæssige bestemmelser i EF-traktaten og i nævnte forordning, og at de materielle bestemmelser, som ikke længere var i kraft på tidspunktet for vedtagelsen af en retsakt, kunne anvendes i medfør af de principper, som regulerer den tidsmæssige overgang fra et sæt regler til et andet, med forbehold af anvendelsen af det almindelige lex mitior-princip.
I artikel 1 i beslutningen af 30. september 2009 bestemmes bl.a., at Ferriere Nord havde overtrådt artikel 65, stk. 1, KS ved fra den 1. april 1993 til den 4. juli 2000 at have deltaget i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis vedrørende rundt armeringstål i stænger eller ruller, som havde til formål og/eller virkning at fastsætte priser og begrænse og/eller kontrollere produktionen eller afsætningen på fællesmarkedet. I den samme beslutnings artikel 2 pålagde Kommissionen Ferriere Nord en bøde på 3,57 mio. EUR.
Ved skrivelser fremsendt i perioden fra den 20. til den 23. november 2009 oplyste otte af de elleve selskaber, som var adressater for beslutningen af 30. september 2009, herunder Ferriere Nord, Kommissionen om, at bilaget til denne beslutning, som meddelt dens adressater, ikke indeholdt de tabeller, der illustrerede prisvariationerne.
Den 8. december 2009 vedtog Kommissionen ændringsafgørelsen, i hvis bilag de manglende tabeller var indarbejdet, og som korrigerede de nummererede henvisninger til de nævnte tabeller i otte fodnoter. Ændringsafgørelsen blev meddelt Feriere Nord den 9. december 2009.
Sagen for Retten og den appellerede dom
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 19. februar 2010 anlagde Ferriere Nord et søgsmål med principal påstand om annullation af den omtvistede beslutning og subsidiær påstand om delvis annullation af denne beslutning og om nedsættelse af bøden.
Til støtte for søgsmålet fremsatte Ferriere Nord ti anbringender om for det første, at Kommissionen savnede kompetence, for det andet, at der ikke forudgående var blevet fremsendt en ny klagepunktsmeddelelse, for det tredje, at der ikke havde fundet en mundtlig høring sted ved høringskonsulenten, for det fjerde, at den endelige rapport først blev udarbejdet efter vedtagelsen af den omtvistede beslutning, for det femte, at der var blevet vedtaget en tekst, som ikke indeholdt nogen af de bilag, som var nævnt deri, for det sjette, at der var blevet begået retlige fejl i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder, for det syvende, at bødens størrelse ikke stod i rimeligt forhold til kartellets grovhed og varighed, for det ottende, at forhøjelsen af bøden på grund af gentagelse var ulovlig, for det niende, at det ikke var blevet anerkendt, at der forelå andre formildende omstændigheder end dem, der fremgår af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (
EFT 1996, C 207, s. 4
), og for det tiende om, at denne meddelelse ikke var blevet anvendt korrekt.
Ved den appellerede dom nedsatte Retten den bøde, som Ferriere Nord var blevet pålagt, til 3421440 EUR og frifandt i øvrigt Kommissionen.
Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 20. december 2014 anmodede Ferriere Nord Retten om at foretage en berigtigelse af den appellerede doms præmis 420, hvilken anmodning Retten forkastede ved kendelse af 13. marts 2015, Ferriere Nord mod Kommissionen (
T-90/10 REC
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2015:173
).
Parternes påstande for Domstolen
Ferriere Nord har nedlagt følgende påstande:
–
Principalt ophæves den appellerede dom, for så vidt som Retten ved denne dom forkastede den principale påstand, som dette selskab havde nedlagt i forbindelse med dets søgsmål i sag T-90/10, og som følge heraf annulleres den omtvistede beslutning.
–
Subsidiært ophæves den appellerede dom, for så vidt som Retten ved denne dom forkastede den subsidiære påstand, som dette selskab havde nedlagt i forbindelse med dets søgsmål i sag T-90/10, og som følge heraf annulleres den omtvistede beslutning delvist, og der træffes bestemmelse om en større nedsættelse af den bøde, som Ferriere Nord er blevet pålagt.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
Ferriere Nord tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Anmodningen om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del
Den mundtlige forhandling er blevet afsluttet den 8. december 2016 efter generaladvokatens fremsættelse af sit forslag til afgørelse. Ved skrivelse af 27. januar 2017, indleveret samme dag til Domstolens Justitskontor, har Kommissionen anmodet Domstolen om at anordne en genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del, og om, at de faktiske omstændigheder, som fremgår af Kommissionens anmodning og dokumenterne i bilagene til denne anmodning, tilføres sagsakterne.
Kommissionen har til støtte for denne anmodning nærmere bestemt gjort gældende, at Domstolen ikke er tilstrækkeligt oplyst med hensyn til de faktiske omstændigheder vedrørende de mundtlige høringer den 13. juni og den 30. september 2002, som generaladvokaten har baseret sit forslag til afgørelse på, idet disse omstændigheder ikke er blevet specifikt drøftet mellem parterne.
Artikel 83 i Domstolens procesreglement giver Domstolen mulighed for til enhver tid, efter at have hørt generaladvokaten, ved kendelse at bestemme, at retsforhandlingernes mundtlige del skal genåbnes, navnlig såfremt sagen bør afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne.
Det skal imidlertid bemærkes, at genstanden for appellen i princippet defineres af de anbringender og argumenter, som parterne har påberåbt sig. I den foreliggende sag har parterne haft mulighed for i tilstrækkeligt omfang at drøfte disse anbringender og disse argumenter i deres indlæg og i det fælles retsmøde den 20. oktober 2016 i sagerne C-85/15 P – C-89/15 P.
Under disse omstændigheder finder Domstolen efter at have hørt generaladvokaten, at det er ufornødent at anordne en genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del.
Appellen
Ferriere Nord har til støtte for sin appel fremsat ni anbringender om for det første en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og af beviserne, manglende konstatering af åbenbare selvmodsigelser i den omtvistede beslutning og en tilsidesættelse af bevisbyrdereglerne, for det andet en tilsidesættelse af artikel 27 i forordning nr. 1/2003, eftersom der ikke blev fremsendt en ny klagepunktsmeddelelse, en tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og af beviserne, en tilsidesættelse af retten til forsvar, en begrundelsesmangel og en tilsidesættelse af retten til at blive hørt af høringskonsulenten, for det tredje en tilsidesættelse af Kommissionens egen forretningsorden, for det fjerde varigheden af Ferriere Nords deltagelse i kartellet og retlige fejl i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder, en urigtig gengivelse af beviserne, en tilsidesættelse af det almindelige princip om bevisbyrde og det almindelige princip in dubio pro reo samt en selvmodsigende begrundelse, for det femte en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet ved fastsættelsen af grundbeløbet for den bøde, som Ferriere Nord blev pålagt, henset til grovheden og varigheden af overtrædelsen, en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og en begrundelsesmangel, for det sjette en åbenbar beregningsfejl eller en åbenbar unøjagtighed i forbindelse med den bødenedsættelse, som Ferriere Nord blev indrømmet, en ukorrekt udøvelse af den fulde prøvelsesret og en begrundelsesmangel, for det syvende ulovligheden af forhøjelsen af bødens grundbeløb grundet gentagelse på grund af tilsidesættelse af retten til forsvar, for det ottende ulovligheden af forhøjelsen af bødens grundbeløb grundet gentagelse på grund af den tid, som er forløbet, og for det niende ulovligheden af forhøjelsen af bødens grundbeløb grundet gentagelse på grund af tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
Det andet anbringende
Parternes argumenter
Med sit andet anbringende, som skal behandles først, har Ferriere Nord givet udtryk for den opfattelse, at Retten begik retlige fejl, da den nåede frem til den konklusion, at Kommissionen ikke havde pligt til at fremsende selskabet en ny klagepunktsmeddelelse inden vedtagelsen af den omtvistede beslutning.
Ferriere Nord har for det første opfordret Domstolen til at undersøge, om der er grundlag for konstateringen i den appellerede doms præmis 121 om, at princippet tempus regit actum udelukkende skal fortolkes således, at en proceduremæssig foranstaltning skal vedtages på grundlag af en regel, der er i kraft på tidspunktet for vedtagelsen heraf. Ifølge Ferriere Nord er denne fortolkning ikke korrekt, for så vidt som klagepunktsmeddelelsen vedtaget på grundlag af artikel 36 KS ikke kan danne grundlag for den omtvistede beslutning vedtaget på grundlag af forordning nr. 1/2003.
Ifølge Ferriere Nord var vedtagelsen af en ny klagepunktsmeddelelse påkrævet som følge af dom af 25. oktober 2007, Ferriere Nord mod Kommissionen (
T-94/03
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2007:320
), og ville have udgjort en korrekt anvendelse af dom af 15. oktober 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen (
C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P – C-252/99 P og C-254/99 P
,
EU:C:2002:582
), hvor Domstolen i præmis 73 fastslog, at annullationen af en EU-retsakt ikke nødvendigvis berører de forberedende retsakter, idet den procedure, som tilsigter at erstatte den annullerede retsakt, i princippet kan genoptages netop på det punkt, hvor ulovligheden indtrådte. Med anvendelsen af udtrykkene »ikke nødvendigvis« og »i princippet« har Domstolen således ikke udelukket, at proceduren, henset til de særlige omstændigheder i den konkrete sag, kan genoptages på et tidligere tidspunkt end det tidspunkt, hvor den ulovlighed, som resulterede i annullationen af en retsakt, indtrådte.
Ferriere Nord har for det andet påberåbt sig en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og af beviserne samt en tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, idet flere forhold i de skrivelser, som Kommissionen havde tilsendt selskabet, har givet anledning til en berettiget forventning om, at der ville blive vedtaget en ny klagepunktsmeddelelse.
Ferriere Nord har for det tredje gjort gældende, at i modsætning til, hvad Retten anførte i den appellerede dom, skulle der vedtages en ny klagepunktsmeddelelse, for så vidt som denne ikke ville have været identisk med klagepunktsmeddelelsen. Selskabet har i denne forbindelse bl.a. henvist til forskellen mellem de respektive oplysninger om det italienske marked og fællesmarkedet i konklusionerne i beslutningen af 2002 og i den omtvistede beslutning.
Ferriere Nord har endvidere påberåbt sig en tilsidesættelse af artikel 27 i forordning nr. 1/2003 og af artikel 11 og 12 i Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til [artikel 101 TEUF og 102 TEUF] (
EUT 2004, L 123, s. 18
), for så vidt som Retten i den appellerede doms præmis 148 fastslog, at Kommissionen i mangel af nye klagepunkter ikke havde pligt til at organisere en ny mundtlig høring for høringskonsulenten.
Det er Kommissionens opfattelse, at de anbringender, som Ferriere Nord for det første har fremsat, skal afvises, fordi de ikke indebærer en klar anfægtelse af den appellerede dom, men alene indeholder en opfordring til Domstolen om at afklare spørgsmålet, om en afgørelse vedtaget i medfør af forordning nr. 1/2003 kan være baseret på en klagepunktsmeddelelse vedtaget på grundlag af EKSF-traktaten.
Med hensyn til realiteten har Kommissionen anført, at Retten som svar på argumentet om, at der skal være overensstemmelse mellem retsgrundlaget for den forberedende retsakt og den endelige retsakt, ikke i den appellerede doms præmis 118-122 med urette anvendte princippet tempus regit actum for snævert, men drog den nødvendige konklusion heraf, nemlig at den fejl, som beslutningen af 2002 var behæftet med, var indtrådt på tidspunktet for vedtagelsen heraf, idet annullationen af denne beslutning ikke havde påvirket gyldigheden af de forberedende foranstaltninger, således at Kommissionen ikke havde pligt til at fremsende Ferriere Nord en ny klagepunktsmeddelelse.
Ifølge Kommissionen skal de argumenter, som Ferriere Nord for det andet har påberåbt sig, ligeledes afvises. For det første udgør tilsidesættelsen af den berettigede forventning et nyt anbringende. For det andet søger Ferriere Nord, alt imens selskabet formelt påberåber sig en urigtig gengivelse, reelt at opnå en fornyet bedømmelse af de faktiske omstændigheder.
Kommissionen har under alle omstændigheder fastholdt, at det fremgår af de oplysninger i Kommissionens skrivelser, som Ferriere Nord har henvist til, læst i deres kontekst, at de ikke har kunnet skabe en berettiget forventning med hensyn til fremsendelsen af en ny klagepunktsmeddelelse, således som Retten anførte i den appellerede doms præmis 127 og 128. Det var således med føje og uden at foretage en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, at Retten i den appellerede doms præmis 126 konkluderede, at Ferriere Nord ikke kunne påberåbe sig en berettiget forventning.
Med hensyn til formaliteten vedrørende de argumenter, som for det tredje er blevet påberåbt, har Kommissionen anført, at Ferriere Nord har angivet visse præmisser i den appellerede dom uden at fremføre præcise argumenter til støtte for, at der skulle være blevet begået en fejl, fordi der ikke var pålagt en sanktion for den manglende fremsendelse af en ny klagepunktsmeddelelse.
Med hensyn til realiteten har Kommissionen henvist til den appellerede doms præmis 143 og 144, hvori Retten fremhævede, at der ikke var grundlag for argumentet om, at en ny klagepunktsmeddelelse var nødvendig for at afgøre, om kartellet kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, idet dette spørgsmål var blevet rejst i den supplerende klagepunktsmeddelelse. Endvidere går Ferriere Nord ud fra den ukorrekte forudsætning, at der ved den omtvistede beslutning blev pålagt en sanktion for en anden overtrædelse end den, som blev pålagt sanktioner ved beslutningen af 2002. Det fremgår således af indholdet af den omtvistede beslutning, at den foreholdte overtrædelse bestod i et kartel, som dækkede hele det italienske marked, dvs. en væsentlig del af fællesmarkedet, og derfor et kartel, som var forbudt i henhold til artikel 65, stk. 1, KS.
Det er Kommissionens opfattelse, at argumentet om en manglende ny mundtlig høring for høringskonsulenten er formuleret for generelt og upræcist til, at det kan antages til realitetsbehandling. Kommissionen har med hensyn til realiteten anført, at Ferriere Nord ikke har bestridt Rettens konklusion om, at en sådan mundtlig høring kun var nødvendig, hvis en ny klagepunktsmeddelelse var blevet fremsendt. Retten udelukkede imidlertid nødvendigheden af en sådan ny meddelelse.
Domstolens bemærkninger
For så vidt angår de argumenter, som Ferriere Nord for det første har fremført, kan den af Kommissionen fremsatte formalitetsindsigelse ikke tages til følge. Det fremgår således klart af appelskriftet, at Ferriere Nord ikke blot har anmodet Domstolen om at afklare det rejste spørgsmål, men tilsigter at godtgøre, at Retten begik en retlig fejl, bl.a. i den appellerede doms præmis 121, da den fandt, at det ikke var nødvendigt at udstede en ny klagepunktsmeddelelse inden vedtagelsen af den omtvistede beslutning. I modsætning til, hvad Kommissionen har gjort gældende, er Ferriere Nords argument vedrørende en manglende mundtlig høring for høringskonsulenten tilstrækkeligt præcist til, at det kan antages til realitetsbehandling, eftersom der i appelskriftet henvises såvel til de bestemmelser i EU-retten, som Retten skulle have overtrådt i denne forbindelse, som til den præmis i den appellerede dom, hvor denne overtrædelse skulle være begået.
Hvad angår indholdet af Ferriere Nords argumenter vedrørende den manglende udstedelse af en ny klagepunktsmeddelelse og den manglende høring for høringskonsulenten bemærkes, at Kommissionen i forbindelse med den procedure, som resulterede i vedtagelsen af beslutningen af 2002, den 26. marts 2002 fremsendte de berørte virksomheder, herunder Ferriere Nord, klagepunktsmeddelelsen i medfør af artikel 36 KS. Den mundtlige høring vedrørende denne meddelelse fandt sted den 13. juni 2002. Efter udløbet af EKSF-traktaten fremsendte Kommissionen den 12. august 2002 de nævnte virksomheder den supplerende klagepunktsmeddelelse baseret på artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17, hvori den forklarede sin holdning, henset til dette ændrede retsgrundlag, og opfordrede disse virksomheder til at fremsætte deres bemærkninger vedrørende de nævnte supplerende klagepunkter. En mundtlig høring fandt sted den 30. september 2002 med deltagelse af repræsentanter for medlemsstaterne.
Efter annullationen af beslutningen af 2002 oplyste Kommissionen ved skrivelse af 30. juni 2008 Ferriere Nord og de andre berørte virksomheder om, at den havde til hensigt at genvedtage denne beslutning med forordning nr. 1/2003 som retsgrundlag i overensstemmelse med procedurereglerne i denne forordning.
På baggrund af dette proceduremæssige forløb skal det undersøges, om Kommissionen, i modsætning til, hvad Retten konkluderede i den appellerede doms præmis 144 og 148, havde pligt til efter vedtagelsen af beslutningen af 2002 at genåbne proceduren og vedtage en ny klagepunktsmeddelelse og organisere en ny mundtlig høring.
Det følger af fast retspraksis, at proceduremæssige regler almindeligvis antages at finde anvendelse fra deres ikrafttrædelsestidspunkt (domme af 29.3.2011, ArcelorMittal Luxembourg mod Kommissionen og Kommissionen mod ArcelorMittal Luxembourg m.fl.,
C-201/09 P og C-216/09 P
,
EU:C:2011:190
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, og ThyssenKrupp Nirosta mod Kommissionen,
C-352/09 P
,
EU:C:2011:191
, præmis
, samt dom af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien,
C-610/10
,
EU:C:2012:781
, præmis
), selv i en procedure, som er blevet indledt før denne dato, men som fortsat verserer efter denne dato (jf. i denne retning dom af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien,
C-610/10
,
EU:C:2012:781
, præmis
).
I den foreliggende sag forholder det sig således, at eftersom den omtvistede beslutning blev vedtaget på grundlag af artikel 7, stk. 1, og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, skulle den procedure, som resulterede i denne beslutning, gennemføres i overensstemmelse med denne forordning og forordning nr. 773/2004, som forordning nr. 1/2003 udgør retsgrundlaget for (jf. i denne retning dom af 29.3.2011, ThyssenKrupp mod Kommissionen,
C-352/09 P
,
EU:C:2011:191
, præmis
), uanset at denne procedure var blevet indledt inden ikrafttrædelsen af forordning nr. 1/2003.
Det følger heraf, at Retten i den appellerede doms præmis 121 begik en fejl, for så vidt som den fortolkede principperne vedrørende retsreglers tidsmæssige anvendelse, hvorefter proceduremæssige regler almindeligvis antages at finde anvendelse på samtlige forhold, som verserer på tidspunktet for deres ikrafttrædelse, således, at hvad angår den omtvistede beslutning, vedtaget på grundlag af forordning nr. 1/2003, skulle de forberedende retsakter vedtages på grundlag af de proceduremæssige regler, der var i kraft på tidspunktet for deres vedtagelse, dvs. artikel 36, stk. 1, KS hvad angår klagepunktsmeddelelsen og artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 hvad angår den supplerende klagepunktsmeddelelse.
Det skal imidlertid undersøges, om de forberedende retsakter, som Kommissionen vedtog med henblik på vedtagelsen af beslutningen af 2002, kan anses for at svare til dem, der er fastsat i forordning nr. 1/2003 og nr. 773/2004. Hvis dette måtte være tilfældet, kan Kommissionen ikke foreholdes ikke at have gentaget dem inden vedtagelsen af den omtvistede beslutning.
For så vidt angår udstedelsen af klagepunktsmeddelelsen bestemmer artikel 10, stk. 1 og 2, i forordning nr. 773/2004, læst i lyset af artikel 27, stk. 1, i forordning nr. 1/2003, som den gennemfører, at Kommissionen, inden den vedtager en beslutning i medfør af bl.a. sidstnævnte forordnings artikel 7, fremsender de berørte parter en klagepunktsmeddelelse og giver dem mulighed for at indgive deres bemærkninger inden for en frist, som Kommissionen fastsætter.
Som Retten i det væsentlige anførte i den appellerede doms præmis 123 og 124, havde Kommissionen i den foreliggende sag allerede fremsendt de berørte virksomheder klagepunktsmeddelelsen og den supplerende klagepunktsmeddelelse, og i forhold til disse meddelelser blev Ferriere Nord ikke i den omtvistede beslutning lagt nye handlinger til last, ligesom denne beslutning heller ikke væsentligt ændrede beviserne for de foreholdte overtrædelser. Som generaladvokaten har fremhævet i punkt 53 i forslaget til afgørelse, er der desuden ikke nogen større forskel hvad angår indholdet mellem en klagepunktsmeddelelse, der er vedtaget efter bestemmelserne i EKSF-traktaten, og en klagepunktsmeddelelse vedtaget i henhold til forordning nr. 17 og forordning 1/2003. Det var således ikke nogen pligt til at fremsende en ny klagepunktsmeddelelse.
I denne forbindelse henviste Retten med føje til præmis 73 i dom af 15. oktober 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen (
C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P – C-252/99 P og C-254/99 P
,
EU:C:2002:582
), hvori det anførtes, at annullationen af en EU-retsakt ikke nødvendigvis berører de forberedende retsakter, idet den procedure, som tilsigter at erstatte den annullerede retsakt, i princippet kan genoptages netop på det punkt, hvor ulovligheden indtrådte.
Som Retten fastslog i den appellerede doms præmis 119, blev beslutningen af 2002 således annulleret, fordi Kommissionen ikke havde kompetence til at vedtage den på grundlag af bestemmelserne i EKSF-traktaten, der ikke længere var i kraft på tidspunktet for vedtagelsen af denne beslutning, hvorfor det var på netop dette tidspunkt, at ulovligheden indtrådte. Denne annullation påvirkede derfor hverken klagepunktsmeddelelsen eller den supplerende klagepunktsmeddelelse.
Retten begik derfor ikke nogen retlig fejl, da den i den appellerede doms præmis 122 fastslog, at Kommissionen ikke havde pligt til at vedtage en ny klagepunktsmeddelelse.
Som generaladvokaten har anført i punkt 55 i forslaget til afgørelse, følger det imidlertid af artikel 12 i forordning nr. 773/2004, at Kommissionen skal give de parter, som den har rettet en klagepunktsmeddelelse til, lejlighed til at uddybe deres argumenter under en mundtlig høring, hvis de anmoder herom i deres skriftlige bemærkninger. For så vidt som, således som det fremgår af nærværende doms præmis 43, klagepunktsmeddelelsen og den supplerende klagepunktsmeddelelse ikke blev påvirket af annullationen af beslutningen af 2002, skal det derfor undersøges, om Kommissionen gav de nævnte parter lejlighed til at fremføre deres argumenter under en mundtlig høring gennemført i overensstemmelse med de proceduremæssige krav i forordning nr. 1/2003 og 773/2004, som den havde pligt til at gøre.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at under den procedureordning, som er indført med forordning nr. 1/2003, som uddybet i forordning nr. 773/2004, bestemmes det i denne forordnings artikel 14, stk. 3, at konkurrencemyndighederne i medlemsstaterne indbydes til at deltage i den mundtlige høring, som efter anmodning fra adressaterne for en klagepunktsmeddelelse finder sted efter udstedelsen af denne.
Hvad angår de mundtlige høringer, som fandt sted i løbet af 2002, deltog repræsentanterne for medlemsstaterne ikke i den, der fandt sted den 13. juni 2002, idet en sådan deltagelse ikke var foreskrevet i EKSF-traktaten, som var gældende på det tidspunkt. Det er ubestridt, at denne mundtlige høring vedrørte sagens realitet, dvs. den adfærd, som Kommissionen foreholdt de virksomheder, der var adressater for klagepunktsmeddelelsen. Dette fremgår bl.a. af den omtvistede beslutnings punkt 379-382 og bekræftes i præmis 148 i Rettens domme af 9. december 2014, Alfa Acciai mod Kommissionen (
T-85/10
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:1037
), og Ferriera Valsabbia og Valsabbia Investimenti mod Kommissionen (
T-92/10
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:1032
).
Den mundtlige høring, der fandt sted den 30. september 2002, og som repræsentanterne for medlemsstaterne var blevet indbudt til i overensstemmelse med reglerne i EF-traktaten, som nu fandt anvendelse, herunder navnlig i overensstemmelse med artikel 11, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter EF-traktatens artikel [81] og [82] (
EFT 1998, L 354, s. 18
), vedrørte til gengæld genstanden for den supplerende klagepunktsmeddelelse, nemlig de juridiske konsekvenser af udløbet af EKSF-traktaten for procedurens fortsættelse. Dette fremgår dels af denne meddelelse, som udtrykkeligt opfordrede adressaterne herfor til at fremsætte deres synspunkter vedrørende de nævnte supplerende klagepunkter. Dels angav Kommissionen i den omtvistede beslutnings punkt 382, at den ikke havde fundet det nødvendigt at gentage den mundtlige høring af 13. juni 2002 i medfør af bestemmelserne i forordning nr. 17 og nr. 1/2003, eftersom denne mundtlige høring, som repræsentanterne for medlemsstaterne ikke havde deltaget i, var blevet gennemført i overensstemmelse med reglerne i EKSF-traktaten, som fandt anvendelse på dette tidspunkt. I det fælles retsmøde i sagerne C-85/15 P – C-89/15 P bekræftede Kommissionen som svar på et spørgsmål fra Domstolen desuden, at den supplerende klagepunktsmeddelelse ikke på ny behandlede de faktiske omstændigheder eller de beviser, som var genstand for proceduren.
Heraf følger, at i den foreliggende sag deltog repræsentanterne for medlemsstaterne ikke i en mundtlig høring vedrørende sagens realitet, men alene i den mundtlige høring, der vedrørte de juridiske konsekvenser af udløbet af EKSF-traktaten.
Det følger imidlertid af den retspraksis, der er anført i nærværende doms præmis 36 og 37, at når en afgørelse vedtages på grundlag af forordning nr. 1/2003, skal den procedure, som resulterer i denne afgørelse, være i overensstemmelse med de proceduremæssige regler, som er fastsat ved denne forordning, selv om denne procedure er begyndt inden ikrafttrædelsen af denne forordning.
Heraf følger, at Kommissionen inden vedtagelsen af den omtvistede beslutning havde pligt til i medfør af artikel 12 og 14 i forordning nr. 773/2004 at give parterne lejlighed til at fremføre deres argumenter under en mundtlig høring, hvilken høring den havde indbudt konkurrencemyndighederne i medlemsstaterne til. Den mundtlige høring, som fandt sted den 13. juni 2002 vedrørende sagens realitet, kan derfor ikke anses for at opfylde de proceduremæssige krav vedrørende vedtagelsen af en afgørelse på grundlag af forordning nr. 1/2003.
Retten begik derfor en fejl, da den i den appellerede doms præmis 148 fastslog, at Kommissionen ikke havde pligt til inden vedtagelsen af den omtvistede beslutning at organisere en ny mundtlig høring, med den begrundelse, at de berørte virksomheder allerede havde haft mulighed for at blive hørt mundtligt under høringerne den 13. juni og den 30. september 2002.
Når der, som generaladvokaten har fremhævet i punkt 56 og 57 i forslaget til afgørelse, henses til vigtigheden i forbindelse med den procedure, der er foreskrevet i forordning nr. 1/2003 og nr. 773/2004, af afholdelsen, efter anmodning fra de berørte parter, af en mundtlig høring, som konkurrencemyndighederne i medlemsstaterne indbydes til i overensstemmelse med artikel 14, stk. 3, i den sidstnævnte forordning, udgør undladelsen af at afholde en sådan mundtlig høring en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter.
For så vidt som retten til en sådan mundtlig høring som foreskrevet i forordning nr. 773/2004 ikke er blevet overholdt, er det ikke nødvendigt for den virksomhed, hvis rettigheder således er blevet tilsidesat, at godtgøre, at denne tilsidesættelse har kunnet påvirke forløbet af proceduren og indholdet af den omtvistede beslutning til skade for virksomheden.
Den nævnte procedure er derfor nødvendigvis behæftet med en fejl, uafhængig af de eventuelt skadelige konsekvenser for Ferriere Nord, som måtte følge af en sådan tilsidesættelse (jf. i denne retning dom af 6.11.2012, Kommissionen mod Éditions Odile Jacob,
C-553/10 P og C-554/10 P
,
EU:C:2012:682
, præmis
-
, og af 9.6.2016, CEPSA mod Kommissionen,
C-608/13 P
,
EU:C:2016:414
, præmis
).
Det følger af det foregående, at Ferriere Nords andet anbringende skal tiltrædes, og den appellerede dom derfor skal ophæves, uden at det er nødvendigt at behandle de andre argumenter – forudsat at de kan antages til realitetsbehandling – som sidstnævnte selskab har fremført inden for rammerne af dette anbringende, eller de øvrige appelanbringender.
Søgsmålet for Retten
Ifølge artikel 61, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol ophæver Domstolen, hvis den giver appellanten medhold, den af Retten trufne afgørelse. Domstolen kan herefter selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse.
I den foreliggende sag råder Domstolen over de nødvendige oplysninger til at træffe endelig afgørelse i det søgsmål med påstand om annullation af den anfægtede afgørelse, som Ferriere Nord anlagde for Retten.
Det er herved tilstrækkeligt at bemærke, at af de grunde, der er anført i nærværende doms præmis 33-55, skal den omtvistede beslutning annulleres, for så vidt som den vedrører Ferriere Nord, på grund af tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter.
Sagsomkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 184, stk. 2, træffer Domstolen, såfremt appellen tages til følge, og Domstolen selv endeligt afgør sagen, afgørelse om sagsomkostningerne.
I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i medfør af samme reglements artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Ferriere Nord har fået medhold i appelsagen og i sine påstande for Retten, bør Kommissionen pålægges ud over at bære sine egne omkostninger at betale de af dette selskab afholdte omkostninger i såvel første instans som i forbindelse med appellen.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Niende Afdeling):

1)
Den Europæiske Unions Rets dom af 9. december 2014, Feriere Nord mod Kommissionen (
T-90/10
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:1035
), ophæves.

2)
Kommissionens beslutning K(2009) 7492 endelig af 30. september 2009 om tilsidesættelse af artikel 65 KS (COMP/37.956 – Rundt armeringsstål – genvedtagelse), som ændret ved Kommissionens afgørelse K(2009) 9912 endelig af 8. december 2009, annulleres, for så vidt som den vedrører Ferriere Nord SpA.

3)
Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler Ferriere Nord SpA's omkostninger i såvel første instans som i forbindelse med appellen.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.