CELEX: 62021CJ0650
Преюдициално запитване
Социална политика
Равно третиране в областта на заетостта и професиите
Директива 2000/78/ЕО
Забрана за дискриминация, основана на възраст
Възнаграждение на държавни служители
Предишна национална правна уредба, за която е установено, че води до дискриминация
Класиране по нов режим на възнагражденията чрез позоваване на клас „прослужено време“, който се определя по предишен режим на възнагражденията
Промяна на класа „прослужено време“ чрез определяне на референтна дата за съпоставка
Дискриминационен характер на новото класиране
Правило, което поставя по-възрастните държавни служители в по-неблагоприятно положение

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7) във връзка с член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
Запитването е отправено в рамките на спорове на FW и CE съответно с Landespolizeidirektion Niederösterreich (дирекция на полицията на област Долна Австрия, Австрия) и с Finanzamt Österreich (данъчна администрация, Австрия), по-рано Finanzamt Salzburg-Land (данъчна администрация на провинция Залцбург, Австрия) (наричани по-нататък заедно „данъчната администрация“), относно определянето на класа „прослужено време“ на FW и CE в системата на възнагражденията на държавните служители на федералната държава.

Правна уредба

Правото на Съюза
Член 1 от Директива 2000/78 е озаглавен „Цел“ и предвижда:
„Целта на настоящата директива е да регламентира основната рамка за борба с дискриминацията, основана на религия или убеждение, увреждане, възраст или сексуална ориентация по отношение на заетостта и упражняването на занятие, с оглед прилагането в държавите членки на принципа за равно третиране“.
Член 2 от тази директива е озаглавен „Понятие за дискриминация“ и гласи:
„1.      За целите на настоящата директива, „принципът за равно третиране“ означава, че няма да има пряка или непряка дискриминация въз основа, на който и да е от признаците, посочени в член 1.
2.      За целите на параграф 1:
а)      проява на пряка дискриминация има, когато едно лице е, било е, или би било третирано по-малко благоприятно от друго в сравнима ситуация въз основа на един от признаците, упоменати в член 1.
б)      проява на непряка дискриминация има, когато видимо неутрална разпоредба, критерий или практика биха поставили лицата [с] определена религия или убеждение, увреждане, възраст или сексуална ориентация в сравнение с други лица в неблагоприятно положение, о[с]вен ако:
i)      тази разпоредба, критерий или практика е обективно оправдана от законната си цел и средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими, […]
[…]“.
Член 3 от посочената директива е озаглавен „Приложно поле“ и в параграф 1, буква в) предвижда:
„В границите на сферите на компетентност, поверени на Общността, настоящата директива се прилага към всички лица от публичния и частния сектор, включително публични органи, във връзка с:
[…]
в)      условия за наемане и условия на труд, включително условията за уволнение и заплащане“.
Член 6 от същата директива е озаглавен „Оправдаване на разликите в третирането на основание възраст“ и гласи:
„1.      Независимо от член 2, параграф 2, държавите членки могат да регламентират, че разлики в третирането на основание възраст не представлява дискриминация, ако в контекста на национално право, те са обективно и обосновано оправдани от законосъобразна цел, включително законосъобразна политика по заетостта, трудов пазар и цели на професионалното обучение и, ако средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими.
[…]
2.      Независимо от член 2 параграф 2, държавите членки могат да регламентират фиксирането на възраст за достъп до социално-осигурителни схеми, право на пенсия или обезщетение за инвалидност, включително определянето в съответствие с тези схеми на различна възраст за работници или служители или групи или категории и използването в контекст на такива схеми на критерий за възраст при статистическите изчисления не представляват дискриминация на основание възраст, като се гарантира, че това не води до дискриминация на основание пол“.
Член 16 от Директива 2000/78 е озаглавен „Спазване“ и гласи:
„Държавите членки вземат необходими мерки, за да гарантират, че:
а)      всички закони, подзаконови актове и административни разпоредби, противоречащи на принципа за равно третиране, са отменени;
б)      всички разпоредби, противоречащи на принципа за равно третиране, които са включени в колективни трудови договори, вътрешни правила на предприятията или правила, регулиращи свободните работи и професии и организациите на работници и работодатели са или могат да бъдат обявени за нищожни, или да бъдат изменени“.

Австрийско
то
право
Правната уредба на Австрия в областта на заплащането и повишаването на държавните служители на федералната държава многократно е изменяна поради противоречие на някои от нейните разпоредби  с правото на Съюза. Съгласно акта за преюдициално запитване новият режим на възнагражденията и повишенията на държавните служители, приет със законодателните изменения от 2019 г. и 2020 г., има за цел да преустанови дискриминацията, основана на възраст, до която е водел предишният режим на възнагражденията и повишенията.

GehG от 2010 г.
Член 8, параграф 1 от Gehaltsgesetz 1956 (Закон за заплатите от 1956 г., BGBl. 54/1956), изменен с Bundesbesoldungsreform 2010 (Федерален закон за реформа на заплатите от 2010 г., BGBl. I, 82/2010) (наричан по-нататък „GehG от 2010 г.“), е приет с цел да се преустанови установената с решение на Съда от 18 юни 2009 г., Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381), дискриминация, основана на възраст, в предишната редакция на Gehaltsgesetz (Закон за заплатите) и е предвиждал:
„Повишаването се определя в зависимост от референтна дата. Доколкото настоящият член не предвижда друго, необходимият период за повишаване във втори ранг за всяка категория труд е пет години, а за останалите рангове — две години“.
Член 12 от GehG от 2010 г. гласи:
„1.      При спазване на ограниченията съгласно параграфи 4—8 референтната дата за целите на повишаването в ранг се изчислява назад във времето от деня на назначаването на база на следните периоди след 30 юни на годината, в която са или биха били налице девет приключени учебни години след постъпване в началната степен на обучение:
1)      периодите, посочени в параграф 2, се вземат изцяло предвид;
2)      останалите периоди:
а)      отговарящи на критериите по параграфи 3 или 3а, се вземат изцяло предвид;
b)      които не отговарят на критериите по параграфи 3 или 3а:
aa)      се вземат изцяло предвид до три години и
bb)       се вземат предвид наполовина, но не повече от три допълнителни години.
1a.      Сборът на периодите по параграф 1, точка 2, буква b), aa) и параграф 2, точка 6 и на периодите на професионално обучение по параграф 2, точка 4, буква d) не може да надвишава общо три години. При все това обаче:
1)      когато завършеното училищно образование по параграф 2, точка 6 надвишава  12 класа съгласно действащите в тази област законови разпоредби, към споменатия сбор от периоди се добавя по една година за всеки завършен клас след 12-ия;
2)      когато период на професионално обучение по параграф 2, точка 4, буква d) надвишава  36 месеца съгласно споменатите разпоредби, към споменатия сбор от периоди се добавя по един месец за всеки месец професионално обучение след 36‑ия месец.
[…]“.
Член 113, параграфи 10 и 11 от GehG от 2010 г. предвижда, че референтната дата, която служи като основа за повишаването в ранг на държавния служител, а следователно и за установяване на мястото му в системата на възнагражденията, се определя само по заявление, а предишните разпоредби остават приложими в редакцията, в сила към 31 декември 2003 г.

GehG от 2015 г.
След като с решение на Съда от 11 ноември 2014 г., Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359), се установява, че води до дискриминация, основана на възраст, GehG от 2010 г. е изменен с обратна сила с Bundesbesoldungsreform 2015 (Федерален закон за реформата на заплатите от 2015 г., BGBl. I, 32/2015), Dienstrechts-Novelle 2015 (Втори закон за изменение на законодателството в областта на държавната служба от 2015 г., BGBl. I, 65/2015) и Besoldungsrechtsanpassungsgesetz (Закон за реформа на заплатите от 2016 г., BGBl. I, 104/2016) (наричан по-нататък „GehG от 2015 г.“).
Член 8 от GehG от 2015 г. е озаглавен „Класиране и повишаване“ и в параграф 1 предвижда:
„[…]  Класирането и последващото повишаване в категория на заплащане се определя в зависимост от класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията“.
Член 12 от GehG от 2015 г. е озаглавен „Клас „прослужено време“ в системата на възнагражденията“ и в параграф 1 предвижда:
„Класът „прослужено време“ в системата на възнагражденията включва прослужените периоди, релевантни за повишаването в по-горен ранг на заплащане, в това число и подлежащите на зачитане предходни периоди на заетост“.
Член 169c от GehG от 2015 г., който се отнася до прекласирането на заварените държавни служители по новия режим на възнагражденията и повишенията, предвижда:
„1.      Всички държавни служители от посочените в член 169d категории на труд и категории на заплащане, които са били на служба към 11 февруари 2015 г., се прекласират по създадения с този федерален закон нов режим на възнагражденията единствено на базата на досегашното  си  възнаграждение, по реда и при условията на следващите разпоредби. В зависимост от досегашната си заплата държавните служители първоначално се класират в такъв ранг на заплащане по новия режим на възнагражденията, при който се запазва досегашният размер на възнаграждението. […]
2.      Държавните служители се прекласират в нов режим на възнагражденията чрез общо определяне на клас „прослужено време“ в системата на възнагражденията. Меродавна за общото му определяне е референтната за прекласирането сума. Референтната сума е равна на пълния размер на възнаграждението без евентуалните извънредни повишения, на базата на който е изчислено възнаграждението на съответния държавен служител за февруари 2015 г. (референтен за прекласирането месец). […]
2a.      Меродавен за определянето на референтната сума е размерът на възнаграждението за ранга, който е бил реално определящ за изплатеното възнаграждение за референтния месец (класиране според фиша за заплатата). Това възнаграждение не подлежи на преразглеждане нито по основание, нито по размер. Последващи корекции на изплатените суми се вземат предвид при изчисляването на референтната сума само ако:
1)      с тях се коригира грешка от фактически характер, допусната при въвеждането на информацията в автоматизирана система за обработка на данни, и
2)      погрешно въведените данни очевидно се отклоняват от тези, които е трябвало да бъдат въведени, което се доказва с документи, съставени преди въвеждането.
[…]
3.      Класът „прослужено време“ на прекласираните държавни служители се определя от периода, който се изисква за повишаване от първи ранг на заплащане (от първия ден) до онзи ранг на заплащане за същата категория труд, за който предвидената заплата съгласно действащата към 12 февруари 2015 г. редакция е най-близка по размер до референтната сума, но по-ниска от нея. Ако референтната сума е равна на най-ниската сума за даден ранг от същата категория труд, определящ е този ранг. Всички съответни суми се закръглят до най-близкото цяло евро.
4.      Определеният в параграф 3 клас „прослужено време“ в системата на възнагражденията се удължава с периода, който е изтекъл от датата на последното повишаване в по-горна категория на заплащане до изтичането на референтния месец за прекласирането, доколкото този период е приложим за повишаването.
[…]“.
Съгласно член 175, параграф 79, точка 3 от GehG от 2015 г. членове 8 и 12 от същия закон, включително заглавията им, влизат в сила съгласно редакцията на GehG от 2015 г. в деня след обнародването ѝ, а именно на 12 февруари 2015 г., като всички предходни редакции на тези членове не могат повече да се прилагат към висящи или бъдещи случаи.

GehG от 2020 г.
След като с решения на Съда от 8 май 2019 г., Leitner (C‑396/17, наричано по-нататък „решението Leitner“, EU:C:2019:375), и от 8 май 2019 г., Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑24/17, EU:C:2019:373), се установява, че води до дискриминация, основана на възраст, GehG от 2015 г. е изменен с 2. Dienstrechts-Novelle 2019 (Втори закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, BGBl. I, 58/2019) и Dienstrechts-Novelle 2020 (Закон от 2020 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, BGBl. I, 153/2020) (наричан по-нататък „GehG от 2020 г.“).
Член 169f от GehG от 2020 г. предвижда:
„1.      За държавните служители:
1)      които са били на служба към деня на обнародването на [Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба] и
2)      които са били прекласирани на основание член 169c, параграф 1 (евентуално във връзка с член 169d, параграфи 3, 4 или 6), и
3)      за които при първото определяне на референтната дата за повишаване в заеманата длъжност не са взети предвид периодите до навършване на 18‑годишна възраст, и
4)      за които след първото определяне по точка 3 на периодите до навършване на 18‑годишна възраст не са взети предвид съгласно разпоредбите на [Федералния закон от 2010 г. за реформа на заплатите] и не са оказали никакво въздействие върху класирането, тъй като не се отразяват на предвиденото в този федерален закон удължаване на необходимия за първото повишаване период,
служебно се определя с ново решение правното им положение [във връзка с възнагражденията].
[…]
3.      В случаите, когато към датата на обнародване на [Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба] има висящи производства, свързани с отчитане на други периоди на служба, повторно определяне на референтна дата за повишаване в ранг, по-конкретно на основание член 113, параграф 10 от съответната редакция на [Федералния закон за реформата на заплатите от 2010 г.], повторно определяне на класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията или определяне на правното положение [в системата на възнагражденията] на държавен служител на основание параграф 1, точка 3, това повторно определяне се извършва в рамките на тези производства. В производствата, които са висящи към датата на обнародване на [Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба] и в които тези въпроси трябва предварително да бъдат решени, преценката не засяга член 38 от Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetz 1991 [(Общ закон за административното производство, BGBl. 51/1991)], както предвижда параграф 6 от този член.
4.      Повторното определяне по параграфи 1—3 се извършва, след като се установят референтната дата за съпоставка (член 169g) и класът „прослужено време“ в системата на възнагражденията към 28 февруари 2015 г. Класът „прослужено време“ в системата на възнагражденията по член 169c се увеличава с периода от референтната дата за съпоставка до референтната дата за повишаване, ако референтната дата за съпоставка е по-ранна от референтната дата за повишаване, а в противен случай се намалява с този период. Съпоставката се прави с последната референтна дата за повишаване, която се определя, като се изключат периодите до навършване на 18‑годишна възраст.
[…]
6.      Възнаграждението се определя със задна дата, като се отчита класът „прослужено време“ от значение за повишаването:
1)      в случая по параграф 4 (за периодите до 1 март 2015 г. съгласно член 169c, параграф 6b в действащата му редакция и член 8 в редакцията му съгласно (Закон от 2015 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба), в зависимост от новото установено прослужено време за целите на системата на възнагражденията […]
[…]“.
Член 169g от GehG от 2020 г. гласи:
„1.      Референтната дата за съпоставка се определя,  като  предхождащите назначаването периоди — които са приключили след достигане на минималната възраст за наемане на работа в смесена система на работа/обучение по член 4, параграф 2, буква б) от Директива 94/33/ЕО на Съвета от 22 юни 1994 година за закрила на младите хора на работното място (ОВ L 216, 1994 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 3, стр. 88) и които се  вземат предвид при определяне на референтната дата за повишаване или които би трябвало да се вземат предвид,  ако не е била спазена възрастовата граница от 18 години — се вземат предвид в съответствие с параграфи 2—6.
2.      При определяне на референтната дата за съпоставка по параграфи 3—6 се прилагат следните разпоредби относно референтната дата за повишаване:
1)      член 12 от редакцията съгласно [2. Dienstrechts-Novelle 2007 (Втори закон от 2007 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, BGBl. I, 96/2007)];
2)      член 12а в редакцията съгласно [Dienstrechts-Novelle 2011 (Закон от 2011 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, BGBl. I, 140/2011)];
3)      член 113 в редакцията съгласно [Dienstrechts-Novelle 2004 (Закон от 2004 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, BGBl. I, 176/2004)];
4)      член 113а в редакцията съгласно [Dienstrechts-Novelle 2007 (Закон от 2007 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, BGBl. I, 53/2007)] и
5)      приложение 1 в редакцията съгласно [Закон от 2004 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба].
Определящи са разпоредбите относно категорията труд на държавния служител към момента на определяне на референтната дата за повишаване по член 169f, параграф 4, последно изречение.
3.      Чрез дерогация от разпоредбите на параграф 2, точки 1—5:
1)      предхождащите назначаването периоди, приключили преди достигане на минималната възраст за наемане на работа в смесена система на работа/обучение по член 4, параграф 2, буква б) от Директива [94/33], се считат за периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст;
2)      за държавните служители — за чиято категория труд разпоредбите за определяне на референтната дата за повишаване предвиждат, че предварително се вземат предвид периоди на успешно завършено обучение във висше учебно заведение —  по изключение се вземат предвид като периоди на успешно завършено обучение във висше учебно заведение периодите, които са приключили:
а)      от деня след 31 август на календарната година, в която държавният служител е бил приет в 12. клас в училище;
b)      до деня след 30 юни на следващата календарна година.
Когато приложимите към съответното длъжностно лице разпоредби на законодателството в областта на училищното образование предвиждат обща продължителност на обучението от над 12 години, периодът, който трябва да се вземе предвид, се увеличава с една година за всеки следващ училищен клас;
3)      със съгласието на федералния министър на изкуството, културата, държавната служба и спорта периодите, които се приравняват на периоди на професионална дейност съгласно член 12, параграф 2, точка 1а, се вземат предвид изцяло, когато:
а)      са приключили преди навършването на 18-годишна възраст или
b)      са приключили след навършването на 18-годишна възраст и вземането предвид на други периоди е ограничено от закона с оглед на обществения интерес по смисъла на член 12, параграф 3 от действащата към съответния момент редакция.
За да се избегнат евентуални загуби при прекласирането, тези периоди се считат за периоди на работа за орган на местното самоуправление или сдружение на общини в Австрия;
4)      другите периоди, които се  вземат предвид наполовина и  максимум до три години, се вземат предвид наполовина и максимум до седем години;
5)      периодите на професионално обучение като стажант в орган на местното  самоуправление или сдружение на общини се вземат предвид само ако държавният служител е постъпил на служба след 31 март 2000 г.;
6)      периодите на работа като научен (артистичен) работник (в процес на обучение) по член 6 от (Bundesgesetz über die Abgeltung von wissenschaftlichen und künstlerischen Tätigkeiten an Universitäten und Universitäten der Künste (Федерален закон за компенсиране на научната и артистичната дейност в университетите и висшите училища по изкуствата, BGBl. 463/1974) се вземат предвид само ако държавният служител е постъпил на служба след 30 септември 2001 г.
4.      Другите периоди, които се вземат предвид само наполовина, се вземат предвид при определянето на референтната дата за съпоставка само ако, взети наполовина, надвишават четири години.
5.      Ако законът предвижда максимум или загуба, както в случай на прекласиране, за отчитане на по-ранни периоди, приключили след навършване на 18‑годишна възраст, тези разпоредби се прилагат еднакво за всички периоди, които трябва да се вземат предвид.
6.      Ако параграфи 3—5 не предвиждат изключения, при предварителното вземане предвид на периоди следва да се приемат за установени периодите, приключили след навършване на 18‑годишна възраст, когато те вече изцяло са взети предвид предварително или не са взети предвид при определянето на референтната дата за повишаване (член 169f, параграф 4, последно изречение) съгласно разпоредбите на параграф 2, точки 1—5 или на предишни редакции на тези разпоредби“.

Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
FW и CE са държавни служители на федералната държава Австрия.
FW е роден през 1970 г. и от 1 септември 1985 г. до 1 август 1988 г. работи като стажант в публично предприятие. На 1 юли 1991 г. той става държавен служител на федералната държава Австрия. Като референтна дата за повишаване и определяне на правното му положение в системата на възнагражденията е приета датата 17 септември 1989 г.
CE е роден през 1972 г. и от 1 септември 1987 г. до 31 август 1990 г. работи като стажант в орган на местното самоуправление в Австрия. На 1 ноември 1995 г. той става държавен служител на федералната държава Австрия. Като референтна дата за повишаване  и определяне на правното му положение в системата на възнагражденията е приета датата 23 септември 1990 г.
През 2010 г., след обнародването на Федералния закон от 2010 г. за реформата на заплатите, FW и CE подават заявления с искане да им се определят нови референтни дати за повишаване, като се вземат предвид подлежащите на зачитане периоди преди навършване на 18‑годишна възраст, и съответно да се промени правното им положение в системата на възнагражденията.
Данъчната администрация уважава исканията им, като определя нови референтни дати за FW и CE, а именно съответно 1 септември 1986 г. и 1 юли 1987 г. Като се позовава обаче на действащото вътрешно право, данъчната администрация отказва да промени правното положение на жалбоподателите в системата на възнагражденията.
През 2013 г. FW отново подава заявление с искане  за определяне на референтна дата за повишаване в ранг и на правното му положение в системата на възнагражденията, както и за изплащане на неизплатената част от възнаграждението му, като се вземат предвид подлежащите на зачитане периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст.
СЕ предявява искане през 2015 г. за изплащане на неизплатената част от възнаграждението му съгласно новата референтна дата за повишаване, определена след подаденото от него заявление в този смисъл през 2010 г., както и за изменение на референтната сума по член 169с, параграф 2 от GehG от 2015 г.
Тъй като данъчната администрация отхвърля исканията на единия и не се произнася своевременно по исканията на другия, FW и СЕ подават жалби до Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия). С решение от 28 септември 2020 г. по жалбата на FW и с решение от 27 октомври 2020 г. по жалбата на CE този съд премества с един ден напред референтната дата за повишаване на FW и приема, че тя е 16 септември 1989 г., премества с четири дни напред референтната дата за повишаване на СЕ, като приема, че тя е 19 септември 1990 г., и отхвърля исканията за възстановяване на твърдяната неизплатена част от възнагражденията на FW и СЕ.
FW и CE подават ревизионни жалби срещу тези решения пред запитващата юрисдикция, Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд, Австрия).
Запитващата юрисдикция най-напред посочва, че по-рано австрийският режим на възнагражденията на държавните служители се е основавал на принципа, че при определяне на референтната дата за повишаване не следва да се вземат предвид периодите на работа на съответния държавен служител, приключени преди навършване на 18‑годишна възраст.
В това отношение запитващата юрисдикция припомня, че националният законодател е приел Федералния закон от 2010 г. за реформа на заплатите, след като в решение от 18 юни 2009 г., Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381), Съдът е констатирал противоречие с правото на Съюза на правилата за определяне на възнаграждението на държавните служители в Австрия поради неотчитане на периодите на заетост, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст.
След влизането в сила на този закон периодите, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст, могат, в съответствие с разпоредбите на GehG от 2010 г., да бъдат взети предвид при определянето на референтната дата за повишаване, но само по искане на заинтересования държавен служител, което води до удължаване с три години на срока за преминаване от първи във втори ранг. В решение от 11 ноември 2014 г., Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359), Съдът обаче по същество приема, че Директива 2000/78 не допуска национална правна уредба, която, за да преустанови дискриминация, основана на възраст, отчита периодите на професионално обучение и прослужено време, предхождащи навършването на 18‑годишна възраст, но въвежда удължаване с три години на срока за преминаване от първи във втори ранг на всяка категория труд и всяка категория на заплащане единствено за станалите жертва на тази дискриминация държавни служители.
Запитващата юрисдикция уточнява, че след това националният законодател е приел Федералния закон от 2015 г. за реформата на заплатите и Закона от 2016 г. за реформата на заплатите, като по отношение на държавните служители, които са били на служба към 11 февруари 2015 г., заменя съществуващия режим на възнагражденията, основан на референтна дата за повишаване, с нов режим, основан на клас „прослужено време“, и въвежда механизъм за прекласиране в зависимост от „референтна сума“, която се изчислява съгласно GehG от 2010 г. и в крайна сметка следователно — за държавните служители, назначени преди влизането в сила на GehG от 2010 г., а именно преди 31 август 2010 г. — съгласно разпоредбите на предишната редакция на Закона за заплатите, които при отчитане на професионалния опит преди назначаване правят разграничение дали съответното лице го е придобило преди, или след навършване на 18‑годишна възраст, и за които решението от 18 юни 2009 г., Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381), установява, че са дискриминационни.
В това отношение в решение Leitner Съдът приема, че правото на Съюза не допуска и въведения с GehG от 2015 г. режим на възнагражденията и повишенията, тъй като по същество тази правна уредба не е годна да въведе недискриминационен режим за държавните служители, ощетени от установения с GehG от 2010 г. режим на възнагражденията и повишенията, при положение че запазва окончателно установената с него дискриминация, основана на възраст.
Запитващата юрисдикция посочва, че австрийският законодател приема Втори закон от 2019 г., за да съобрази вътрешноправната уредба за държавната служба с Директива 2000/78 и със споменатата практика на Съюза, и по-конкретно с решение Leitner. Този закон урежда положението на държавните служители, които са прекласирани по новия режим на възнагражденията, основан на класа „прослужено време“ съгласно приложимата към този момент система за възнагражденията, без да се отчитат приключилите преди навършване на 18‑годишна възраст периоди. По този начин австрийският законодател поставя основите на ново класиране, което се прилага ex officio и посредством което се предвижда — съгласно членове 169f и 169g от GehG от 2020 г. — служебно преразглеждане на подлежащите на зачитане периоди преди навършване на 18‑годишна възраст от съответния държавен служител чрез определяне на референтна дата за съпоставка.
Запитващата юрисдикция иска обаче да се установи дали Вторият закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба преустановява  констатираната преди това от Съда дискриминация.
Първо, запитващата юрисдикция отбелязва, че установеният с GehG от 2020 г. режим на възнагражденията продължава да се основава на механизъм за прекласиране на държавните служители, при който се изхожда от класа „прослужено време“, а той се определя по приложимата към 28 февруари 2015 г. и приета от Съда в решение Leitner за дискриминационна система на възнагражденията. Възнаграждението за месеца, през който е извършено прекласирането, а именно февруари 2015 г., действително било променено с оглед на разликата между референтната дата за повишаване и референтната дата за съпоставка по член 169g от GehG от 2020 г. При все това обаче увеличаването от три на седем години на предвидения в член 169g, параграф 3, точка 4 максимум на подлежащите на зачитане наполовина „други периоди“ се компенсирало от фиксираното приспадане по параграф 4 от същия член, по силата на който тези периоди се вземали предвид при изчисляването на референтната дата за съпоставка само ако надвишавали четири години.
Второ, запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно член 169f, параграф 1, точки 3 и 4 от GehG от 2020 г. държавните служители — за които въз основа на подадени преди влизането в сила на Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба заявления референтната дата е преизчислена, като са взети предвид подлежащите на зачитане периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст, и чието правно положение в системата на възнагражденията е съответно променено — нямат право на предвиденото в член 169g от GehG от 2020 г. повторно определяне на правно положение. Когато обаче, както е в случая, били подали такива заявления и им била определена нова референтна дата, която не се отразявала върху правното им положение в системата на възнагражденията, държавните служители следвало да попаднат под действието на член 169g от GehG от 2020 г. и били изложени на риска да не се възползват от реално подобрение на приложимата референтна дата и съответно на правното си  положение в системата на възнагражденията. Видно обаче от практиката на Съда, и по-конкретно от решение от 16 юли 2020 г., État belge (Събиране на семейството — Малолетно или непълнолетно лице) (C‑133/19, C‑136/19 и C‑137/19, EU:C:2020:577, т. 42 и цитираната съдебна практика), обуславянето на уважаването на искане от бързината на разглеждането му или на произнасянето по отнасяща се до него  жалба, тоест в зависимост от обстоятелства, които не са свързани със предявилото искането лице, не съответства на принципите на равно третиране и на правна сигурност.
Трето, запитващата юрисдикция отбелязва, че при определянето на референтната дата за съпоставка член 169g, параграф 3, точка 5 от GehG от 2020 г. предвижда отчитане на целите периоди на професионално обучение само когато съответният служител е бил назначен на работа в орган на местното самоуправление или сдружение на общини след 31 март 2000 г. Периодите на професионално обучение на назначените преди тази дата държавни служители се отчитали обаче само наполовина като „други периоди“. Тъй като поставял в по-неблагоприятно положение назначените преди посочената дата държавни служители, които по принцип били по-възрастни, този режим можел да представлява непряка дискриминация, основана на възраст.
При тези обстоятелства Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
1)      Трябва ли правото на Съюза, и по-специално членове 1, 2 и 6 от Директива [2000/78] във връзка с член 21 от [Хартата],  да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, с която режим на възнагражденията на държавните служители, допускащ дискриминация, основана на възраст, се замества с режим на възнагражденията на държавните служители, при който класирането на даден държавен служител в определена категория на заплащане продължава да се определя в зависимост от класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията, определян по дискриминационен начин в съответствие с предишния режим на възнагражденията за референтен за прекласирането месец (февруари 2015 г.), като на практика е възможна промяна на първоначално установените предходни периоди на заетост чрез определяне на референтна дата за съпоставка, при която обаче по отношение на периодите на заетост, приключили след навършването на 18‑годишна възраст, на преразглеждане подлежат само другите подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост и при която увеличаването с четири години на времето, през което трябва да бъдат взети предвид предходни периоди на заетост, се компенсира от обстоятелството, че при определянето на референтната дата за съпоставка другите подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост се зачитат назад във времето като начална база за изчисление само ако общата им продължителност надвишава четири подлежащи на зачитане наполовина години (фиксирано приспадане на четири подлежащи на зачитане наполовина години)?
2)      Следва ли отговорът на първия въпрос да бъде различен по отношение на онези производства, в които, макар преди влизането в сила на Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба с окончателно решение вече да е била определена нова референтна дата за повишаване, това решение все още не е намерило отражение върху степента на заплащане на държавния служител, тъй като публичният орган все още не е се е произнесъл, прилагайки пряко правото на Съюза, и в които производства понастоящем, отново без да се взема предвид междувременно определената референтна дата за повишаване, трябва да се определи нова референтна дата за съпоставка спрямо определената по дискриминационен начин на основание възраст референтна дата за повишаване, при положение че другите подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост следва да бъдат съобразени с режима на фиксирано приспадане?
3)      Трябва ли правото на Съюза, и по-специално членове 1, 2 и 6 от Директива [2000/78] във връзка с член 21 от [Хартата], да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, по силата на която, въпреки определянето отново на класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията и правното положение в тази система, периодите заетост, свързана с практическо обучение при орган на местното самоуправление или сдружение на общини, следва да бъдат зачетени назад във времето като начална база за изчисление при определянето на референтната дата за съпоставка само ако държавният служител е постъпил на държавна служба след 31 март 2000 г., като в противен случай тези периоди се зачитат назад във времето като начална база за изчисление само като други подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост и следователно следва да бъдат съобразени с режима на фиксирано приспадане, като в това отношение тази правна уредба води до поставяне в по-неблагоприятно положение на по-старшите държавни служители?“.

Производството пред Съда
С писмо от 21 септември 2022 г. австрийското правителство уведомява Съда за законодателна промяна, настъпила след акта за преюдициално запитване, а именно отмяната с обратно действие на член 169f, параграф 1, точка 4 от GehG от 2020 г. с Dienstrechts-Novelle 2022 (Закон от 2022 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, BGBl. I, 137/2022).
Съдът отправя искане за разяснения до запитващата юрисдикция, като я приканва да уточни, първо, дали може да потвърди посоченото законодателно изменение, второ, дали при тези обстоятелства поддържа преюдициалното си запитване, и трето, при утвърдителен отговор, какво е значението на това законодателно изменение за настоящото преюдициално запитване.
С писмо от 19 октомври 2022 г. запитващата юрисдикция най-напред потвърждава отмяната с обратно действие на член 169f, параграф 1, точка 4 от GehG от 2020 г. По-нататък тя посочва, че първият и третият въпрос няма да бъдат засегнати от това законодателно изменение. Накрая, що се отнася до втория въпрос, разглежданото законодателно изменение нямало значение за релевантността му, тъй като този въпрос се отнасял преди всичко до тълкуването на член 169f, параграф 3 от GehG от 2020 г. В съответствие с националните процесуални норми даденото от запитващата юрисдикция тълкуване при всички положения се извършвало с оглед на фактическото и правното положение към датата на оспорваното в главното производство административно решение, поради което приетите впоследствие законодателни изменения не били релевантни, дори да имат обратно действие. С оглед на това запитващата юрисдикция поддържа разглежданото преюдициално запитване в неговата цялост.

По преюдициалните въпроси

По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78 във връзка с член 21 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, по силата на която класирането на държавен служител се определя въз основа на клас „прослужено време“ в системата на възнагражденията, въведена с предишен режим на възнагражденията, за който е установено, че е дискриминационен, тъй като предвижда при определяне на споменатия клас „прослужено време“ подлежащите на зачитане и предшестващи назначаването на държавния служител периоди да се вземат предвид само ако са приключили след навършване на 18‑годишна възраст, но не и ако са приключили преди това, като се има предвид, че съгласно тази правна уредба първоначално определената продължителност на подлежащите на зачитане и приключили преди назначаването на държавния служител периоди се променя въз основа на референтна дата за съпоставка, за определянето на която и съответно за определянето на класа „прослужено време“ вече се вземат предвид и подлежащите на зачитане и предшестващи назначаването на държавния служител периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст, при положение че, от една страна, от периодите, приключили след навършване на 18‑годишна възраст, се отчитат само „другите периоди, които се вземат предвид наполовина“, а от друга страна, тези „други периоди“ се увеличават от три на седем години, като обаче се отчитат само ако надхвърлят четири години.
Най-напред следва да се подчертае, че в случая възниква въпросът дали установената от Съда разлика в третирането, основана на възраст, може да се счита за отпаднала, след като националната правна уредба, с която се цели окончателно премахване на тази разлика в третирането, предвижда, че при новото изчисляване на класа „прослужено време“ на държавен служител в системата за възнагражденията подлежащите на зачитане и предхождащи назначаването периоди трябва да се вземат предвид и в случаите, когато са приключили преди навършването на 18‑годишна възраст, по-конкретно като „други периоди“, които следва да се отчитат  наполовина в рамките на седем години, вместо,  както е предвиждала предишната правна уредба,  в рамките на три години, като обаче тези периоди имат значение за определяне на класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията само ако надхвърлят четири години.
В това отношение  следва да се припомни, че забраната за каквато и да била дискриминация, основана по-специално на възраст, се съдържа в член 21 от Хартата и че тази забрана е конкретизирана от Директива 2000/78 в областта на заетостта и професиите (решение от 17 ноември 2022 г., Ministero dell’Interno (Възрастова граница за назначаване на полицейски комисари), C‑304/21, EU:C:2022:897, т. 36 и цитираната съдебна практика).
Ето защо най-напред следва да се провери дали разглежданата в главното производство национална правна уредба води до разлика в третирането по смисъла на член 2, параграф 1 от Директива 2000/78.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно посочената разпоредба „принципът за равно третиране“ означава, че няма пряка или непряка дискриминация въз основа на който и да е от признаците по член 1 от тази директива. Член 2, параграф 2, буква а) от същата директива уточнява, че за целите на параграф 1 проява на пряка дискриминация има, когато едно лице е, било е или би било третирано по-малко благоприятно от друго в сравнима ситуация въз основа един от признаците, упоменати в член 1 от тази директива.
В главното производство релевантните за целите на това сравнение категории лица са, от една страна, държавните служители, които са приключили, макар и само частично, подлежащи на зачитане периоди преди навършване на 18‑годишна възраст, и от друга страна, държавните служители, които са приключили такива периоди със сходна продължителност след навършване на тази възраст.
От материалите по делото, с които разполага Съдът, е видно, че с приемането на Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба австрийският законодател въвежда нов  режим за определяне на класа „прослужено време“ на държавните служители в системата на възнагражденията, за да приведе националното законодателство в съответствие с установената в решение Leitner практика на Съда.
По-конкретно, с приемането на член 169f, параграф 1 от GehG от 2020 г. австрийският законодател иска  да въведе  служебно определяне в системата на възнагражденията на положението на заварените държавни служители, спрямо които вече е приложен механизъм за прекласиране в зависимост от „референтната  сума“ по член 169c, параграф 2 от GehG от 2015 г., тъй като тази референтна сума се е определяла въз основа на разпоредби, които са правели разграничение, що се отнася до вземането предвид на подлежащи на зачитане и предхождащи назначаването периоди, в зависимост от това дали тези периоди са преди, или след навършване на 18‑годишна възраст на заинтересованите лица.
В решение Leitner обаче Съдът постановява, че с прекласирането на заварените държавни служители по нов режим на възнагражденията и повишенията, извършено в съответствие с посочения член 169c, параграф 2 от GehG от 2015 г., в рамките на което първото класиране на тези държавни служители е определено в зависимост от последното възнаграждение, получено от тях по предишния режим, се запазва пряката дискриминация, основана на възраст, по смисъла на Директива 2000/78, до която този предишен режим е водел.
Ето защо следва да се прецени дали измененията, внесени с Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, действително и окончателно са преустановили  основаната на възраст  пряка дискриминация, до която е водел предишният режим на възнагражденията.
По отношение на новото определяне на класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията, установена с този закон, следва да се подчертае, че то се извършва на два етапа. Първо, съгласно член 169f, параграф 4 от GehG от 2020 г. класът „прослужено време“ остава и в приложимата от 28 февруари 2015 г. система на възнагражденията. Той се изчислява въз основа на референтна за прекласирането сума по смисъла на член 169c, параграф 2 от GehG от 2015 г., а именно брутното трудово възнаграждение, въз основа на което е изчислено месечното  възнаграждение на държавния служител за февруари 2015 г. (месеца на прекласирането).
Второ, съгласно член 169f, параграф 4, второ изречение от GehG от 2020 г. класът „прослужено време“ може да се промени чрез вземане предвид на разликата между референтната дата за повишаване и референтната дата за съпоставка, определена по реда на член 169g от GehG от 2020 г., с цел евентуално да се увеличи класът „прослужено време“ с толкова време, колкото по-рано не е било зачетено за период на професионална дейност, приключен преди назначаването на държавния служител.
От една страна обаче, от решение Leitner (т. 37) следва, че въведената с GehG от 2015 г. система на възнагражденията може да има същите последици като предишния  режим на възнагражденията и повишенията поради връзката, която установява между последната заплата, получена при прилагането на този режим, и класирането по новия режим на възнагражденията и повишенията.
Тъй като при прекласирането не се прави разграничение между държавните служители, които са били поставени в по-неблагоприятно положение от предишния режим на възнагражденията и повишенията, и тези, които не са били поставени в такова неблагоприятно положение, следва да се отбележи, че поне на пръв поглед приложимият към спора в главното производство австрийски режим на възнагражденията, изглежда, продължава да се основава на дискриминационно определяната съгласно решение Leitner референтна дата за повишаване и следващата от нея референтна сума.
От друга страна, по силата на член 169g, параграф 1 от GehG от 2020 г. референтната дата за съпоставка се изчислява, като се вземат предвид предшестващи назначаването и подлежащи на зачитане периоди, приключили след навършване на 14‑годишна възраст, която е минималната изисквана от правото на Съюза възраст за встъпване в трудово правоотношение, като по този начин се дава възможност по-конкретно да се вземат предвид и периодите по член 169g, параграф 2, точка 1 от GehG от 2020 г., приключили преди навършване на 18‑годишна възраст на държавния служител, а именно по същество някои периоди на работа и обучение, които трябва да се вземат предвид в своята цялост, както и посочените в точка 44 от настоящото решение „други периоди“.
В това отношение австрийското правителство пояснява, че досега в 48 047  случая преизчисляването е довело до подобряване на класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията, а именно в 19 463 случая подобряването е с от един месец до една година, а в 2 821 случая то е с над една година, като последните случаи са предимно на служители, които са започнали работа преди навършване на 18‑годишна възраст или които също като г‑н Hütter в спора по главното производство по дело C‑88/08 са преминали подлежащи на зачитане периоди на обучение  и тези периоди трябва сега да се вземат предвид като подлежащи на зачитане изцяло периоди при определяне на положението им в системата на възнагражденията.
Ето защо следва да се приеме, че освен ако запитващата юрисдикция не установи друго, референтната дата за съпоставка действително е позволила да се вземат предвид подлежащи на зачитане периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст от съответния  държавен служител, и да се промени класът му „прослужено време“, определен по-рано въз основа на член 169c от GehG от 2015 г., без да се вземат предвид посочените периоди.
Запитващата юрисдикция обаче отбелязва, че съгласно член 169g, параграф 6 от GehG от 2020 г. не всички подлежащи на зачитане периоди преди назначаването на съответния държавен служител се вземат предвид — приключилите преди навършване на 18‑годишна възраст и вече включени при определяне на референтната дата за повишаването периоди не се вземат предвид.
Съгласно обаче „фиксираното приспадане“, което член 169g, параграф 4 от GehG от 2020 г. предвижда, взетите предвид наполовина предварително „други периоди“ се отчитат при определяне на референтната дата за съпоставка само ако надвишават четири години.
В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че макар допустимият максимум на „другите периоди“, които се вземат предвид наполовина съгласно член 12, параграф 1, точка 2, буква b) от Закона за заплатите от 1956 г., изменен с Втория закон от 2007 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, да е увеличен от три на седем години с член 169g, параграф 3, точка 4 от GehG от 2020 г., параграф 4 от същия член води до това, че увеличението на максимума на „другите периоди“ на седем години се компенсира от предвиденото в него фиксирано приспадане с четири години.
Следва все пак да се отбележи, от една страна, че член 169g, параграф 4 от GehG от 2020 г.,  изглежда,  се прилага за всички държавни служители, без значение дали установеният с GehG от 2015 г. режим на възнагражденията и повишенията ги е поставил в по-неблагоприятно положение поради възрастта им, като запитващата юрисдикция също следва да провери дали това е така. От друга страна, предвиденото в тази разпоредба фиксирано приспадане с четири години, изглежда, се прилага независимо от възрастта на държавния служител, чиито са съответните „други периоди“  професионална дейност, тоест независимо от това дали тези периоди  са приключили преди, или след навършването на 18‑годишна възраст.
Следва все пак да се подчертае, че тъй като вземането предвид наполовина на подлежащите на зачитане периоди, приключили от навършването на 14‑годишна възраст до навършването на 18‑годишна възраст, се компенсира с прилагането на фиксираното приспадане с четири години  по член 169g, параграф 4 от GehG от 2020 г.,  държавните служители, които имат само подлежащи на зачитане периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст, изглеждат лишени от правото да се подобри правното им положение в системата на възнагражденията.
Следователно в случая поради фиксираното приспадане с четири години по член 169g, параграф 4 от GehG от 2020 г. разглежданите в главното производство периоди на професионално обучение на жалбоподателите не са оказали съществено влияние върху определянето на референтната дата за съпоставка въпреки увеличаването с четири години на допустимия максимум на „другите периоди“  по отношение на разглеждания период, а следователно и върху определянето на правното положение на жалбоподателите в системата на възнагражденията.
Ето защо, без да се засяга преценката, която запитващата юрисдикция следва да извърши, Вторият закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба не премахва установената в решението Leitner дискриминация, основана на възраст, тъй като по-конкретно при определянето на класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията продължава да има разлика в третирането между държавните служители, чийто професионален опит е придобит, макар и само частично, преди навършване на 18‑годишна възраст, и тези, които са придобили такъв опит със сходна продължителност след навършването на тази възраст.
Следващият етап е да се провери дали тази разлика в третирането би могла да е обоснована съгласно член 6, параграф 1 от Директива 2000/78.
Тази разпоредба предвижда, че независимо от член 2, параграф 2 от посочената директива, държавите членки могат да предвидят, че разлики в третирането на основание възраст не представляват дискриминация, ако в контекста на националното право те са обективно и обосновано оправдани от законосъобразна цел, и по-конкретно от законосъобразни цели на политиката по заетостта, трудовия пазар и професионалното обучение, и ако средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими.
В случая, видно от материалите по делото, с които разполага Съдът, законодателните изменения на разглеждания в главното производство режим на възнагражденията и повишенията,  изглежда, са продиктувани от бюджетни и административни съображения, като запитващата юрисдикция следва да провери дали това е така.
Съгласно практиката на Съда, въпреки че бюджетни съображения могат да се намират в основата на избора на социална политика на дадена държава членка и да оказват влияние върху естеството или обхвата на мерките, които тя желае да приеме, такива съображения не могат да представляват сами по себе си законосъобразна цел по смисъла на член 6, параграф 1 от Директива 2000/78 (решение от 21 юли 2011 г., Fuchs и Köhler, C‑159/10 и C‑160/10, EU:C:2011:508, т. 74). Същото се отнася до изложените от австрийското правителство съображения от административен характер (решение Leitner, т. 43 и цитираната съдебна практика).
Така, дори да е в състояние да осигури защитата на придобитите права и на оправданите правни очаквания на облагодетелстваните от режима на възнагражденията по GehG от 2015 г. държавни служители, разглежданата в главното производство правна уредба не е годна да въведе недискриминационен режим за ощетените от предишния режим на възнагражденията и повишенията държавни служители, при положение че по отношение на последните тя явно запазва въведената от предишния режим дискриминация, основана  на възраст  (вж. по аналогия решение Leitner, т. 49).
С оглед на всички изложени съображения на първия въпрос следва да се отговори, че членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78 във връзка с член 21 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, по силата на която класирането на държавен служител се определя въз основа на клас „прослужено време“ в системата на възнагражденията, въведена с предишен режим на възнагражденията, за който е установено, че е дискриминационен, тъй като предвижда при определяне на споменатия клас „прослужено време“ подлежащите на зачитане и предшестващи назначаването на държавния служител периоди да се вземат предвид само ако са приключили след навършване на 18‑годишна възраст, но не и ако са приключили преди това, като се има предвид, че съгласно тази правна уредба първоначално определената продължителност на подлежащите на зачитане и приключили преди назначаването на държавния служител периоди се променя въз основа на референтна дата за съпоставка, за определянето на която и съответно за определянето на класа „прослужено време“ вече се вземат предвид и подлежащите на зачитане и предшестващи назначаването на държавния служител периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст, при положение че, от една страна, от периодите, приключили след навършване на 18‑годишна възраст, се отчитат само „другите периоди, които се вземат предвид наполовина“, а от друга страна, тези „други периоди“ се увеличават от три на седем години, като обаче се отчитат само ако надхвърлят четири години.

По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че възнагражденията на държавните служители, преразглеждането на чието правно положение в системата на възнагражденията е в ход към датата на обнародване на закона за изменение на уреждащия и тази система режим на възнагражденията, се преизчисляват в съответствие с нови разпоредби за референтна дата за съпоставка, които определят нова горна граница на подлежащите на зачитане периоди, а не предвижда такова изчисляване за държавните служители, които са инициирали преразглеждане по-рано и то вече е приключило с окончателно решение, основано на по-благоприятно определена референтна дата съгласно предишния режим на възнагражденията, за чиито разпоредби национален съд е приел, че са дискриминационни, и не ги е приложил, като се е основал пряко на предвидения в правото на Съюза принцип на равно третиране.
За да се отговори на този въпрос, следва да се провери дали разглежданата в главното производство национална правна уредба води до разлика в третирането, която противоречи на правото на Съюза, като предвижда  ново изчисляване на възнагражденията, което се основава на разпоредбите за референтната дата за съпоставка и което зависи от това дали към датата на обнародване на тази правна уредба преразглеждането на правното положение на държавния служител в системата на възнагражденията е в ход,  или е приключило.
В това отношение, от една страна, от член 169f, параграф 3 от GehG от 2020 г. следва, че в случаите, когато процедурите за вземане предвид на периодите на дейност, предшестващи назначаването на държавните служители, са висящи към датата на обнародване на Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, новото определяне за тях на референтна дата за повишаване, на класа „прослужено време“ в системата на възнагражденията или на правното им положение в тази система се извършва в хода на тези процедури.
От друга страна, при тълкуване a contrario на член 169f, параграф 1, точка 4 от GehG от 2020 г. се установява, че такова прекласиране не се извършва за държавните служители, за които по тяхно искане към датата на обнародване на Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба вече окончателно е определена нова референтна дата за повишаване, като са взети предвид периодите на дейност, предхождащи назначаването им и приключили преди навършаване на 18‑годишна възраст, и за които прилагането на тази нова дата е довело до подобряване на правното положение в системата на заплащане.
Поради това, що се отнася до сходните категории лица, без да се засяга преценката, която запитващата юрисдикция следва да извърши, изглежда, че член 169f, параграф 3 от GehG от 2020 г. води до положение, при което държавните служители, чиито искания за установяване на дискриминация, основана на възраст,  са били уважени, имат право на вземане предвид изцяло на предхождащите назначаването им и  приключили преди навършване на 18‑годишна възраст периоди на дейност. Държавните служители, разглеждането на чиито искания обаче все още е в ход към датата на обнародване на Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба, а именно 8 юли 2019 г., се третират по същия начин като всички останали държавни служители, за които промяната на референтната дата за съпоставка трябва да се извърши служебно.
Ето защо, без да се засяга проверката, която запитващата юрисдикция следва да извърши, изглежда, че по отношение на първата категория държавни служители е преустановено третирането, за което Съдът приема в решение Leitner, че е дискриминационно, тъй като тези държавни служители са имали право да се възползват от посочената в точка 75 от това решение възможност,  докато не бъдат приети мерки за възстановяване на равното третиране на  държавните служители, на ощетените от предишния режим на възнагражденията и повишенията да се предоставят същите предимства като тези, от които са могли да се ползват облагодетелстваните от този режим държавни служители, що се отнася както до вземането предвид на прослужените периоди, приключили преди навършване на 18‑годишна възраст, така и до повишаването в системата на възнагражденията. Видно обаче от отговора на Съда на първия въпрос, случаят на втората от посочените категории държавни служители не е такъв.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че за спадащите към втората категория жалбоподатели в главното производство  данъчната администрация е определила нова референтна дата за повишаване, като е взела предвид три години повече, отколкото за приложената след назначаването им референтна дата за повишаване. Определените  нови дати за жалбоподателите не довели обаче до подобряване на правното им положение в системата на възнагражденията, тъй като разглеждането на исканията им било все още в ход към датата на обнародване на Втория закон от 2019 г. за изменение на законодателството в областта на държавната служба. Така  референтната дата за съпоставка била определена пак въз основа на приложената при назначаването им референтна дата за повишаване, тоест въз основа на определена по дискриминационен начин дата. В резултат на това приложимата за жалбоподателите референтна дата за повишаване била променена в тяхна полза не с три години, а само с няколко дни.
В това отношение следва да се подчертае, че всички мерки, целящи преустановяване на противоречаща на правото на Съюза дискриминация, и по-конкретно индивидуални мерки за предоставяне на лица от ощетена категория на същите предимства като на лицата от облагодетелстваната категория, представляват прилагане на това право и трябва да отговарят на неговите изисквания (вж. в този смисъл решение от 7 октомври 2019 г., Safeway, C‑171/18, EU:C:2019:839, т. 37).
Такива изисквания следват по-специално от общия принцип на равно третиране, закрепен в член 20 от Хартата, и от принципа на правна сигурност.
От практиката на Съда обаче следва, че национална правна уредба като член 169f, параграф 3 от GehG от 2020 г., която при обстоятелства като разглежданите в главното производство води до разлика в третирането на държавните служители —  предявили искания за определяне на нова референтна дата за повишаване въз основа на предхождащи назначаването им и приключили преди навършване на  18‑годишна възраст периоди на работа —  с оглед на това дали компетентните да преразгледат тези периоди органи или съдилища са се произнесли с окончателно решение, противоречи на принципа на равно третиране, закрепен в член 20 от Хартата,  и на принципа на правна сигурност, които принципи изискват  еднакво и предвидимо третиране на всички  държавни служители,  намиращи се в един и същи момент в едно и също положение, след като вземането предвид на тези периоди зависи от обстоятелства, които не са свързани със съответните държавни служители, като например от обстоятелството дали разглеждането на исканията им  продължава (вж. по аналогия решение от 9 септември 2021 г., Bundesrepublik Deutschland (Член на семейството), C‑768/19, EU:C:2021:709, т. 41 и цитираната съдебна практика).
С оглед на изложените съображения на втория въпрос следва да се отговори, че принципът на равно третиране, закрепен в член 20 от Хартата, и принципът на правна сигурност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че възнагражденията на държавните служители, преразглеждането на чието правно положение в системата на възнагражденията е в ход към датата на обнародване на закона за изменение на уреждащия и тази система режим на възнагражденията, се преизчисляват в съответствие с нови разпоредби за референтна дата за съпоставка, които определят нова горна граница на подлежащите на зачитане периоди, като така обаче дискриминацията, основана на възраст, продължава да е налице в противоречие с членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78 във връзка с член 21 от Хартата, а не предвижда такова изчисляване за държавните служители, които са инициирали преразглеждане по-рано и то вече е приключило с окончателно решение, основано на по-благоприятно определена референтна дата съгласно предишния режим на възнагражденията, за чиито разпоредби национален съд е приел, че са дискриминационни, и не ги е приложил, като се е основал пряко на предвидения в правото на Съюза принцип на равно третиране.

По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78 във връзка с член 21 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че при определяне на референтната дата за съпоставка периодите на професионално обучение в орган на местното самоуправление или в сдружение на общини се вземат предвид изцяло само ако държавата е назначила съответния държавен служител след определена дата, а ако го е назначила преди тази дата, периодите на професионално обучение се вземат предвид наполовина и се прилага фиксирано приспадане.
Най-напред следва да се припомни, че видно от точка 47 от настоящото решение, от член 2, параграф 1 във връзка с член 1 от Директива 2000/78 следва, че по смисъла на тази директива принципът на равно третиране изисква да не се допуска пряка или непряка дискриминация, основана по-специално на възраст. Съгласно член 2, параграф 2, буква б) от посочената директива за целите на същата се приема, че има непряка дискриминация, когато видимо неутрална разпоредба, критерий или практика биха поставили лицата на определена възраст в сравнение с други лица в неблагоприятно положение, освен ако  тази разпоредба, критерий или практика са обективно оправдани от законната си цел и средствата за постигане на тази цел са подходящи и необходими.
При това положение, за да се определи дали жалбоподателите в главното производство могат да се позовават на припомнения в предходната точка принцип, следва да се провери дали при обстоятелства като разглежданите в главното производство за държавните служители, назначени от австрийската федерална държава до 31 март 2000 г.       включително, и за държавните служители, назначени след тази дата, пряко или непряко се прилага различно третиране поради възрастта им към датата на назначаването им.
В това отношение следва да се констатира, че съгласно член 169g, параграф 3, точка 5 от GehG от 2020 г. при определяне на референтната дата за съпоставка периодите на професионално обучение в орган на местното самоуправление или сдружение на общини се вземат предвид само ако съответният държавен служител е назначен от федералната държава Австрия след 31 март 2000 г.
В случая, тъй като и двамата са  назначени от федералната държава Австрия преди 31 март 2000 г., периодите им на професионално обучение в орган на местното самоуправление не могат да бъдат взети предвид изцяло при определянето на датата за съпоставка.
От това следва, че тази разлика в третирането се дължи на датата на назначаване на държавните служители от тази държава, тъй като правилата за вземане предвид на периодите на професионално обучение се прилагат именно в зависимост от тази дата.
Предвидената в член 169g, параграф 3, точка 5 от GehG от 2020 г. дата на назначаване на държавни служители на федералната държава Австрия е единствен релевантен критерий за целите на прилагането на правилата за вземане предвид на периодите на професионално обучение съгласно GehG от 2020 г. и като такъв не зависи от възрастта на държавния служител към датата на назначаването му. Следователно този критерий, който обуславя прилагането на новите правила само от обективно и неутрално обстоятелство, а именно от датата на назначаване на държавния служител, очевидно не е свързан с каквото и да било вземане предвид на възрастта на назначените лица (решение от 14 февруари 2019 г., Horgan и Keegan, C‑154/18, EU:C:2019:113, т. 25 и цитираната съдебна практика).
Следователно новите условия, съгласно които периодите на професионално обучение в орган на местното самоуправление или сдружение на общини се вземат предвид в зависимост от датата на встъпване в длъжност като държавен служител на федералната държава Австрия, се основават на критерий, който по никакъв начин не е свързан с възрастта на съответните държавни служители, като освен това от нищо не личи споменатите условия да съдържат каквато и да било дискриминация, основана на възраст  (вж. в този смисъл решение от 20 октомври 2022 г., Curtea de Apel Alba Iulia и др., C‑301/21, EU:C:2022:811, т. 58 и 59 и цитираната съдебна практика).
С оглед на изложените съображения на третия въпрос следва да се отговори, че членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78 във връзка с член 21 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която предвижда, че при определяне на референтната дата за съпоставка периодите на професионално обучение в орган на местното самоуправление или в сдружение на общини се вземат предвид изцяло само ако държавата е назначила съответния държавен служител след определена дата, а ако го е назначила преди тази дата, периодите на професионално обучение се вземат предвид наполовина и се прилага фиксирано приспадане.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
Членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, като се разглеждат във връзка с член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз,
трябва да се тълкуват в смисъл, че:
не допускат национална правна уредба, по силата на която класирането на държавен служител се определя въз основа на клас „прослужено време“ в системата на възнагражденията, въведена с предишен режим на възнагражденията, за който е установено, че е дискриминационен, тъй като предвижда при определяне на споменатия клас „прослужено време“ подлежащите на зачитане и предшестващи назначаването на държавния служител периоди да се вземат предвид само ако са приключили след навършване на 18
‑
годишна възраст, но не и ако са приключили преди това, като се има предвид, че съгласно тази правна уредба първоначално определената продължителност на подлежащите на зачитане и приключили преди назначаването на държавния служител периоди се променя въз основа на референтна дата за съпоставка, за определянето на която и съответно за определянето на класа „прослужено време“ вече се вземат предвид и подлежащите на зачитане и предшестващи назначаването на държавния служител периоди, приключили преди навършване на 18
‑
годишна възраст, при положение че, от една страна, от периодите, приключили след навършване на 18
‑
годишна възраст, се отчитат само „другите периоди, които се вземат предвид наполовина“, а от друга страна, тези „други периоди“ се увеличават от три на седем години, като обаче се отчитат само ако надхвърлят четири години.
2)
Принципът на равно третиране, закрепен в член 20 от Хартата на основните права, и принципът на правна сигурност
трябва да се тълкуват в смисъл, че:
не допускат национална правна уредба, която предвижда, че възнагражденията на държавните служители, преразглеждането на чието правно положение в системата на възнагражденията е в ход към датата на обнародване на закона за изменение на уреждащия и тази система режим на възнагражденията, се преизчисляват в съответствие с нови разпоредби за референтна дата за съпоставка, които определят нова горна граница на подлежащите на зачитане периоди, като така обаче дискриминацията, основана на възраст, продължава да е налице в противоречие с членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78 във връзка с член 21 от Хартата на основните права, а не предвижда такова изчисляване за държавните служители, които са инициирали преразглеждане по-рано и то вече е приключило с окончателно решение, основано на по-благоприятно определена референтна дата съгласно предишния режим на възнагражденията, за чиито разпоредби национален съд е приел, че са дискриминационни, и не ги е приложил, като се е основал пряко на предвидения в правото на Съюза принцип на равно третиране.
3)
Членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78 във връзка с член 21 от Хартата на основните права
трябва да се тълкуват в смисъл, че:
допускат национална правна уредба, която предвижда, че при определяне на референтната дата за съпоставка периодите на професионално обучение в орган на местното самоуправление или в сдружение на общини се вземат предвид изцяло само ако държавата е назначила съответния държавен служител след определена дата, а ако го е назначила преди тази дата, периодите на професионално обучение се вземат предвид наполовина и се прилага фиксирано приспадане.
Подписи
*
Език на производството: немски.