CELEX: 62019CJ0762
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Datubāzu tiesiskā aizsardzība
Direktīva 96/9/EK
7. pants
Datubāzu veidotāju “sui generis” tiesības
Aizliegums trešām personām bez datubāzes veidotāja atļaujas “iegūt” vai “atkārtoti izmantot” visu tās saturu vai būtisku tā daļu
Internetā brīvi pieejama datubāze
Darba sludinājumu meklēšanā specializēts metameklētājs
Datubāzes satura iegūšana un/vai atkārtota izmantošana
Kaitējums būtiskam ieguldījumam, kas ticis veikts datubāzes satura iegūšanā, pārbaudē vai noformēšanā

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 96/9/EK (1996. gada 11. marts) par datubāzu tiesisko aizsardzību (
OV 1996, L 77, 20. lpp.
) 7. panta 2. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp SIA “CV‑Online Latvia” (turpmāk tekstā – “
CV‑Online
”) un SIA “Melons” par to, ka pēdējā minētā tās meklētājprogrammas izveidotajā rezultātu sarakstā parāda hipersaiti, kas pāradresē uz
CV‑Online
tīmekļvietni, kā arī metatagus, kurus pēdējā minētā iekļāvusi šīs vietnes programmatūrā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 96/9 7., 39.–42. un 47. apsvērumā ir noteikts:
“(7)
tā kā datubāzu izstrāde prasa ievērojamus cilvēku, tehnikas un finanšu resursu ieguldījumus, toties, lai tās nokopētu vai tām piekļūtu, jāpatērē niecīga daļa no izmaksām, kas vajadzīgas, lai tās patstāvīgi izstrādātu;
[..]
(39)
tā kā papildus nolūkam aizsargāt datubāzes satura oriģinālas atlases vai izkārtojuma autortiesības šī direktīva tiecas aizsargāt datubāzu veidotājus pret to, ka viņu finansiālo un profesionālo ieguldījumu datubāzu satura iegūšanā varētu nelikumīgi piesavināties; šajā nolūkā visu datubāzi vai tās būtiskās daļas aizsargā pret lietotāju vai konkurentu atsevišķām darbībām;
(40)
tā kā šo
sui generis
tiesību mērķis ir ierobežotā tiesību spēkā esamības laikā nodrošināt aizsardzību jebkuram ieguldījumam, kas veikts, iegūstot, pārbaudot vai atspoguļojot datubāzes saturu; tā kā šāds ieguldījums var būt finansiālo līdzekļu izmantojums un/vai laika, pūļu un enerģijas patēriņš;
(41)
tā kā
sui generis
tiesību mērķis ir dot datubāzes veidotājam iespēju novērst vai nu visa datubāzes satura, vai tās būtiskas daļas nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu; tā kā datubāzes veidotājs ir persona, kas uzņemas iniciatīvu un ieguldījuma risku; tā kā tas nozīmē, ka apakšuzņēmēji nepieder datubāzu veidotāju kategorijai;
(42)
tā kā īpašās tiesības novērst nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu attiecas uz lietotāju, kas pārkāpj savas likumīgās tiesības un tādējādi kaitē ieguldījumam; tā kā tiesības aizliegt visa satura vai tā būtiskas daļas iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu attiecas ne tikai uz parazītisku konkurējošu produktu izgatavotājiem, bet arī uz jebkuru lietotāju, kurš ar savām darbībām rada nozīmīgu, kvalitātes vai kvantitātes aspektā novērtējamu kaitējumu ieguldījumam;
[..]
(47)
tā kā konkurences interesēs starp informācijas produktu un pakalpojumu piegādātājiem
sui generis
tiesību aizsardzību nedrīkst atļaut tādā veidā, kas atvieglotu dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, jo īpaši attiecībā uz jaunu produktu un pakalpojumu radīšanu un izplatīšanu, kuriem ir intelektuāla, dokumentāra, tehniska, ekonomiska vai komerciāla pievienotā vērtība; tā kā šīs direktīvas noteikumi tāpēc neierobežo [Savienības] vai valstu konkurences noteikumu piemērošanu;”
Šīs direktīvas I nodaļā “Piemērojums” ir ietverts 1. pants, kura 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Šī direktīva attiecas uz visu formu datubāzu tiesisko aizsardzību.
2.   Šajā direktīvā “datubāze” nozīmē neatkarīgu darbu, datu vai citu materiālu individuāli elektroniski vai citādi pieejamu krājumu, kas sakārtots sistemātiski vai metodiski.”
Šīs direktīvas III nodaļas “
Sui generis
tiesības” 7. panta 1., 2. un 5, punktā ir noteikts:
“1.   Tādas datubāzes veidotājam, kuras satura iegūšanā, pārbaudē vai noformēšanā ir veikts kvalitātes un/vai kvantitātes aspektā būtisks ieguldījums, dalībvalstis nodrošina tiesības novērst visa datubāzes satura vai kvalitātes un/vai kvantitātes aspektā būtiskas tā daļas iegūšanu.
2.   Šajā nodaļā:
a)
“iegūšana” nozīmē visa datubāzes satura vai būtiskas tā daļas īslaicīgu vai pastāvīgu pārvietošanu uz citu nesēju jebkādiem paņēmieniem un jebkurā formā;
b)
“atkārtota izmantošana” nozīmē jebkādā formā nodrošinātu brīvu piekļuvi visam datubāzes saturam vai tā daļai, izplatot tās eksemplārus, to iznomājot vai nodrošinot tās tiešsaisti vai citas pārraides formas. Pirmā datubāzes eksemplāra pārdošana [Eiropas Savienībā], ko izdara tiesību subjekts vai kāds ar viņa piekrišanu, izbeidz tiesības kontrolēt šo eksemplāru atkārtotu pārdošanu [Savienībā].
Publiska iznomāšana nav uzskatāma par iegūšanu vai atkārtotu izmantošanu.
[..]
5.   Nav atļauts atkārtoti un sistemātiski iegūt un/vai atkārtoti izmantot nebūtiskas datubāzes satura daļas, ja tas saistīts ar darbībām, kas traucē normālai šīs datubāzes izmantošanai vai nepamatoti apdraud šīs datubāzes veidotāja likumīgās intereses.”
Visbeidzot, minētās direktīvas 13. pantā ir teikts:
“Šī direktīva neietekmē noteikumus, kas reglamentē jo īpaši [..] tiesību aktus par ierobežojošām darbībām un negodīgu konkurenci [..].”
Latvijas tiesības
Direktīvas 96/9 tiesību normas par
sui generis
tiesībām Latvijas tiesībās ir transponētas ar 2000. gada 6. aprīļa Autortiesību likuma (
Latvijas Vēstnesis
, 2000, Nr.
o
148/150), kas grozīts ar 2004. gada 22. aprīļa likumu (
Latvijas Vēstnesis
, 2004, Nr. 69), 57.–62. pantu.
Šī likuma 57. panta pirmā un otrā daļa paredz, ka par tādas datubāzes veidotāju, kuras izveidošanā, pārbaudē vai noformēšanā ir veikts būtisks kvalitatīvs vai kvantitatīvs ieguldījums (5. panta otrā daļa), atzīstama fiziskā vai juridiskā persona, kas datubāzes veidošanā uzņēmusies iniciatīvu un ieguldījuma risku. Datubāzes veidotājam ir tiesības novērst visa datubāzes satura vai būtiskas kvalitatīvi vai kvantitatīvi novērtējamas tā daļas:
1)
iegūšanu, kas nozīmē visa datubāzes satura vai tā būtiskas daļas pastāvīgu vai īslaicīgu (pagaidu) pārvietošanu uz citu vidi jebkādā veidā vai formā;
2)
atkārtotu izmantošanu, kas nozīmē publiskas piekļuves nodrošināšanu jebkādā formā visam datubāzes saturam vai tā daļai, izplatot tās eksemplārus, to iznomājot vai nodrošinot tās tiešsaisti vai citas pārsūtīšanas formas.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
CV Online
, kas ir saskaņā ar Latvijas tiesībām dibināta sabiedrība, pārvalda tīmekļvietni www.cv.lv. Šī vietne ietver datubāzi, kuru
CV‑Online
attīsta un regulāri aktualizē un kurā ietilpst darba devēju publicēti darba sludinājumi.
Turklāt tīmekļvietne www.cv.lv satur mikrodatu (
microdata
) veida metatagus (
meta tags
). Šie tagi, kas, atverot
CV‑Online
tīmekļvietni, nav redzami, ļauj interneta meklētājprogrammām labāk noteikt katras lapas saturu, lai to pareizi indeksētu.
CV‑Online
tīmekļvietnes gadījumā šie metatagi attiecībā uz katru datubāzē iekļauto pieejamās vakances sludinājumu ietver šādus atslēgvārdus: “amata nosaukums”, “uzņēmuma nosaukums”, “darba atrašanās vieta” un “sludinājuma datums”.
Melons
, kas arī ir saskaņā ar Latvijas tiesībām dibināta sabiedrība, pārvalda tīmekļvietni www.kurdarbs.lv, kas ir uz darba sludinājumiem specializēta meklētājprogramma. Šī meklētājprogramma veic meklēšanu vairākās tīmekļvietnēs, kas ietver darba sludinājumus, izmantojot dažādus kritērijus, tostarp amata veidu un darba atrašanās vietu. Ar hipersaišu palīdzību vietne www.kurdarbs.lv pāradresē lietotājus uz tīmekļvietnēm, kurās meklētā informācija ir sākotnēji publicēta, tostarp uz
CV‑Online
vietni. Uzklikšķinot uz šādas saites, lietotājs var piekļūt vietnei www.cv.lv, lai iepazītos ar šo vietni un visu tās saturu. Informācija, kas ir ietverta metatagos, kurus
CV‑Online
ir ievietojusi savas tīmekļvietnes programmatūrā, tiek attēlota arī to rezultātu sarakstā, kas tiek iegūti, izmantojot specializēto
Melons
meklētāju.
Uzskatot, ka ir pārkāptas tās Direktīvas 96/9 7. pantā paredzētās
sui generis
tiesības,
CV‑Online
pret
Melons
cēla prasību tiesā. Tā apgalvo, ka
Melons
“iegūst” un “atkārtoti izmanto” vietnē www.cv.lv esošās datubāzes satura būtisku daļu.
Pirmās instances tiesa atzina, ka šīs tiesības ir pārkāptas, jo ir notikusi
CV‑Online
datubāzes “atkārtota izmantošana”.
Melons
pirmās instances spriedumu pārsūdzēja Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģijā (Latvija). Šī sabiedrība uzsver, ka tās tīmekļvietne nenodrošina tiešsaisti, proti, nedarbojas “reāllaikā”. Tā turklāt norāda, ka jānošķir tīmekļvietne www.cv.lv no tajā ietvertās datubāzes. Šajā ziņā tā precizē, ka informācijai par darba sludinājumiem ar meklētājprogrammu www.kurdarbs.lv iegūto rezultātu sarakstā liek parādīties
CV‑Online
izmantotie metatagi. Šie metatagi neesot datubāzes sastāvdaļa.
CV‑Online
šos metatagus esot ievietojusi savā vietnes programmatūrā tieši tāpēc, ka tā vēlas, lai meklētājprogrammas parādītu šo informāciju.
Šādos apstākļos Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesu kolēģija nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai atbildētājas darbība, nodrošinot galalietotāja pāradresāciju ar hipersaites palīdzību uz prasītājas interneta vietni, kur var iepazīties ar darba sludinājumu datubāzi, ir interpretējama tādējādi, ka tā atbilst [Direktīvas 96/9] 7. panta [2. punkta] b) apakšpunkta definīcijai “atkārtota izmantošana”, bet tieši datubāzes atkārtotai izmantošanai, izmantojot citas pārraides formas?
2)
Vai metatagus saturošā informācija, kas tiek atainota atbildētājas meklētājā, ir interpretējama tādējādi, ka tā atbilst [Direktīvas 96/9] 7. panta [2. punkta] a) apakšpunkta definīcijai “iegūšana”, bet tieši datubāzes satura vai būtiskas tā daļas īslaicīgai vai pastāvīgai pārvietošanai uz citu nesēju jebkādiem paņēmieniem un jebkurā formā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai iesniegtie jautājumi (spriedums, 2020. gada 25. novembris, SABAM,
C‑372/19
,
EU:C:2020:959
,
20.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka problemātika pamatlietā attiecas uz specializētas meklētājprogrammas darbības saderību ar Direktīvas 96/9 7. pantā atzītajām
sui generis
tiesībām. Ar prejudiciālajiem jautājumiem iesniedzējtiesa, konkrētāk, vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai tas, ka specializēta meklētājprogramma parāda hipersaiti, ar ko šīs meklētājprogrammas lietotājs tiek pāradresēts uz trešās personas tīmekļvietni, kurā var iepazīties ar darba sludinājumu datubāzes saturu, atbilst Direktīvas 96/9 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā ietvertās “atkārtotas izmantošanas” definīcijai un, otrkārt, vai informācija no datubāzi saturošas tīmekļvietnes metatagiem, kuru ataino šī meklētājprogramma, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā atbilst Direktīvas 96/9 7. panta 2. punkta a) apakšpunktā ietvertajai “iegūšanas” definīcijai.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka Tiesas pasludinātie spriedumi par Direktīvas 96/9 7. pantu (skat. it īpaši spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
) neļauj secināt, vai ir notikusi “iegūšana” vai “atkārtota izmantošana” šī panta izpratnē, ja, kā tas ir šajā gadījumā, specializētas meklētājprogrammas pārvaldītājs ar šīs meklētājprogrammas palīdzību iegūto rezultātu sarakstā parāda, pirmkārt, hipersaiti, kas pāradresē uz tādu trešās personas tīmekļvietni, kura ietver datubāzi, un, otrkārt, informāciju, kas iegūta no metatagiem, kurus šīs datubāzes izveidotājs ir iekļāvis savas tīmekļvietnes programmatūrā.
Šajā ziņā ir jāuzsver, ka šajā gadījumā to darba piedāvājumu atlase, uz kuriem pāradresē hipersaites, tiek veikta ar
Melons
nodrošinātas specializētas meklētājprogrammas palīdzību. Šī meklētājprogramma indeksē un pārkopē uz sava servera tādu darba sludinājumus ietverošu vietņu kā vietne “www.cv.lv.” saturu un tad ļauj veikt meklēšanu šajā indeksētajā saturā, izmantojot tādus kritērijus kā amata veids un darba atrašanās vieta.
Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka ar šiem abiem jautājumiem, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 96/9 7. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka specializēta datubāzu satura interneta meklētājprogramma, kas pārkopē un indeksē visu internetā brīvi pieejamu datubāzi vai būtisku tās daļu un pēc tam ļauj šīs programmas lietotājiem veikt meklēšanu šajā datubāzē pati savā tīmekļvietnē saskaņā ar tās saturam atbilstošiem kritērijiem, veic minētās datubāzes satura “iegūšanu” un “atkārtotu izmantošanu” šīs tiesību normas nozīmē un ka šādas datubāzes izveidotājam ir tiesības aizliegt šādu šīs pašas datubāzes iegūšanu vai atkārtotu izmantošanu.
Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, vispirms ir jāprecizē no Direktīvas 96/9 izrietošo
sui generis
tiesību aizsardzības apjoms un mērķis.
Šajā ziņā it īpaši no Direktīvas 96/9 40. un 41. apsvēruma izriet, ka šo
sui generis
tiesību mērķis ir ierobežotā tiesību spēkā esamības laikā aizsargāt būtisku ieguldījumu datubāzes satura iegūšanā, pārbaudē vai noformēšanā, piešķirot datubāzes veidotājam tiesības novērst visa datubāzes satura vai tās būtiskas daļas nesankcionētu iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu. Tiesa ir precizējusi, ka Direktīvas 96/9 7. pantā paredzēto tiesību aizsardzības mērķis ir personai, kas uzņēmusies iniciatīvu un risku veikt būtisku cilvēkresursu, tehnisko un/vai finanšu resursu ieguldījumu datubāzes satura izveidē un darbībā, garantēt šī ieguldījuma atlīdzināšanu, to aizsargājot pret neatļautu ieguldījuma rezultātu piesavināšanos (spriedums, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
36.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Kā Tiesa arī ir konstatējusi, pamatojoties it īpaši uz Direktīvas 96/9 39., 42. un 48. apsvērumu, Savienības likumdevēja mērķis, ieviešot
sui generis
tiesības, tādējādi ir veicināt tādu datu uzkrāšanas un apstrādes sistēmu izveidi, kas sekmē informācijas tirgus attīstību apstākļos, ko iezīmē ik gadu visās nozarēs radīto un apstrādāto datu apjoma straujais pieaugums (spriedums, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
35.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, attiecībā uz nosacījumiem, ar kādiem datubāze var tikt aizsargāta ar
sui generis
tiesībām atbilstoši Direktīvas 96/9 7. pantam, ir jānorāda, ka saskaņā ar šo pantu datubāzes aizsardzība ar šīm tiesībām ir pamatota tikai ar nosacījumu, ka datubāzes satura iegūšanā, pārbaudē vai noformēšanā ir veikts kvalitātes vai kvantitātes aspektā būtisks ieguldījums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
22.
punkts).
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ieguldījums datubāzes satura iegūšanā apzīmē līdzekļus, kas veltīti esošu neatkarīgu materiālu meklēšanai un to sakārtošanai minētajā bāzē, izņemot līdzekļus, kas ir izmantoti pašai materiālu radīšanai (spriedumi, 2004. gada 9. novembris, The British Horseracing Board u.c.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
31.
punkts, kā arī Fixtures Marketing,
C‑338/02
,
EU:C:2004:696
,
24.
punkts).
Turpinot – jēdziens “ieguldījums, kas saistīts ar datubāzes satura pārbaudi”, ir jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz līdzekļiem, kuri nolūkā nodrošināt minētajā datubāzē ietvertās informācijas uzticamību ir veltīti meklēto materiālu precizitātes kontrolei šīs datubāzes veidošanas, kā arī tās darbības laikā (spriedums, 2004. gada 9. novembris, The British Horseracing Board u.c.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
, un 34. punkts).
Visbeidzot, ieguldījums datubāzes satura noformēšanā ietver līdzekļus, kuru mērķis ir piešķirt minētajai bāzei tās informācijas apstrādes funkciju, proti, tos, kas veltīti šajā bāzē esošo materiālu sistemātiskai vai metodiskai apkopošanai, kā arī to individuālas pieejamības nodrošināšanai (spriedumi, 2004. gada 9. novembris, Fixtures Marketing,
C‑338/02
,
EU:C:2004:696
,
27.
punkts; Fixtures Marketing,
C‑444/02
,
EU:C:2004:697
,
43.
punkts, un Fixtures Marketing,
C‑46/02
,
EU:C:2004:694
,
37.
punkts).
Tā kā prejudiciālie jautājumi ir balstīti uz pieņēmumu, ka
CV‑Online
datubāze atbilst šī sprieduma 24. punktā minētajam nosacījumam, iesniedzējtiesai vajadzības gadījumā ir jāpārbauda, vai ir izpildīti Direktīvas 96/9 7. pantā paredzētie nosacījumi, lai saņemtu aizsardzību ar
sui generis
tiesībām, tostarp – vai
CV‑Online
ievietotie metatagi paši varētu tikt uzskatīti par aizsargātās datubāzes būtisku daļu.
Otrkārt, attiecībā uz kritērijiem, kas ļauj secināt, ka lietotāja darbība ir “iegūšana” un/vai “atkārtota izmantošana” Direktīvas 96/9 izpratnē, ir jāatgādina, ka tās 7. panta 2. punkta a) apakšpunktā “iegūšana” ir definēta kā “visa datubāzes satura vai būtiskas tā daļas īslaicīg[a] vai pastāvīg[a] pārvietošan[a] uz citu nesēju jebkādiem paņēmieniem un jebkurā formā”. Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu “atkārtota izmantošana” ir “jebkādā formā nodrošināt[a] brīv[a] piekļuv[e] visam datubāzes saturam vai tā daļai, izplatot tās eksemplārus, to iznomājot vai nodrošinot tās tiešsaisti vai citas pārraides formas”.
Pamatojoties uz Savienības likumdevēja mērķi, tam ieviešot
sui generis
tiesības, Tiesa ir plaši interpretējusi gan jēdzienu “atkārtota izmantošana” (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
33.
un
34.
punkts), gan jēdzienu “iegūšana” (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 9. oktobris, Directmedia Publishing,
C‑304/07
,
EU:C:2008:552
,
31.
un
32.
punkts).
Tādējādi no Tiesas judikatūras izriet, ka šie “iegūšanas” un “atkārtotas izmantošanas” jēdzieni ir interpretējami kā tādi, ar kuriem domāta jebkura darbība, kas izpaužas kā datubāzes veidotāja veiktā ieguldījuma rezultātu piesavināšanās un brīvas piekļuves nodrošināšana tai, nesaņemot datubāzes veidotāja piekrišanu, tādējādi liedzot tam ienākumus, kuri tam ļautu atgūt šī ieguldījuma izmaksas (spriedums, 2004. gada 9. novembris, The British Horseracing Board u.c.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
51.
punkts).
Konkrētāk, attiecībā uz specializētas meklētājprogrammas darbību Tiesa ir nospriedusi, ka īpašmeklēšanas metameklētāja pakalpojumu sniedzējs atkārtoti izmanto – Direktīvas 96/9 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē – visu vai būtisku datubāzes satura daļu, kas ir ietverta trešai personai piederošajā tīmekļvietnē, kad tas neierobežotam skaitam galalietotāju sniedz rīku, kurš ļauj izpētīt šajā datubāzē ietvertos datus, un tādējādi sniedz pieeju tās saturam citādā ceļā, nekā to ir paredzējis šīs datubāzes veidotājs. Tiesa ir uzsvērusi, ka šāda darbība aizskar datubāzes veidotāja
sui generis
tiesības, jo tā liedz šim veidotājam ienākumus, kas tam ļautu atgūt savu ieguldījumu. Šādā gadījumā lietotājam vairs nav vajadzības izmantot attiecīgās trešās personas datubāzes mājas lapu un meklēšanas veidlapu, jo viņš var izpētīt šo datubāzi tieši, izmantojot metameklētāja pārvaldītāja pakalpojumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
40.
–
42.
punkts).
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmuma un pamatlietas dalībnieku apsvērumiem, kā arī no tiesas sēdē iegūtās informācijas, ko ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 33. punktā, izriet, ka tāda specializēta meklētājprogramma kā pamatlietā neizmanto to tīmekļvietņu meklēšanas veidlapas, kurās tā ļauj veikt meklēšanu, un reāllaikā nepārveido tās lietotāju pieprasījumus par šajās veidlapās izmantotajiem kritērijiem. Tā vietā šī programma regulāri indeksē šīs vietnes un saglabā to kopijas savos serveros. Tad, izmantojot šīs programmas pašas meklēšanas veidlapu, lietotāji var veikt meklēšanu saskaņā ar tās piedāvātajiem kritērijiem, un šī meklēšana tiek veikta indeksētajos datos.
Lai gan tādas meklētājprogrammas darbība, kāda tiek aplūkota pamatlietā, tik tiešām atšķiras no tās, par ko ir runa lietā, kurā tika pasludināts 2013. gada 19. decembra spriedums Innoweb (
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
), tomēr šī meklētājprogramma ļauj citādā veidā, nekā paredzējis attiecīgās datubāzes veidotājs, vienlaicīgi izpētīt vairāku datubāzu, tostarp
CV‑Online
, visu saturu, nododot šo saturu savu lietotāju rīcībā. Sniedzot iespēju vienlaicīgi veikt meklēšanu vairākās datubāzēs vienlaicīgi saskaņā ar darba meklētāju situācijai atbilstošajiem kritērijiem, šī specializētā meklētājprogramma ļauj lietotājiem savā tīmekļvietnē piekļūt šajās datubāzēs ietvertajiem darba piedāvājumiem.
Tādējādi tāda meklētājprogramma kā pamatlietā ļauj izpētīt visus internetā brīvi pieejamās datubāzēs, tostarp
CV‑Online
tīmekļvietnē, esošos datus un nodrošina tās lietotājiem piekļuvi visam šo datubāzu saturam veidā, kas atšķiras no to izveidotāju piedāvātā. Turklāt šiem datiem tiek nodrošināta brīva piekļuve – Direktīvas 96/9 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē –, ņemot vērā, ka šādu meklētājprogrammu var izmantot jebkura persona (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
51.
punkts).
Turklāt, indeksējot un savā serverī pārkopējot tīmekļvietņu saturu, šī meklētājprogramma pārvieto šajās vietnēs esošo datubāzu saturu uz citu nesēju.
No tā izriet, ka šāda attiecīgo datubāzu būtiskā satura pārvietošana un šāda brīvas piekļuves nodrošināšana šiem datiem bez tos izveidojušās personas piekrišanas ir attiecīgi šo datubāzu iegūšanas un atkārtotas izmantošanas pasākumi, kas ir aizliegti ar Direktīvas 96/9 7. panta 1. punktu, ar nosacījumu, ka to rezultātā šai personai tiek liegti ienākumi, kas tai ļautu atgūt šī ieguldījuma izmaksas. Kā secinājumu 36. punktā ir uzsvēris ģenerāladvokāts, hipersaišu sniegšana uz
CV‑Online
tīmekļvietnē ievietotajiem sludinājumiem un šīs vietnes metatagos ietvertās informācijas reproducēšana šādā gadījumā būtu tikai šīs iegūšanas un atkārtotas izmantošanas ārējas izpausmes, kurām ir otršķirīga nozīme.
Tādējādi vēl ir jāpārbauda, vai šī sprieduma 35. un 36. punktā minētās darbības var apdraudēt tādas datubāzes izveidotāja ieguldījumu, kuras saturs ir ticis pārvietots uz citu datu nesēju un tam nodrošināta brīva piekļuve.
Šajā ziņā Tiesa jau ir konstatējusi, ka Direktīvas 96/9 7. pantā paredzēto
sui generis
tiesību mērķis ir aizsargāt personu, kura ir izveidojusi datubāzi, pret lietotāja darbībām, kas pārsniedz tā likumīgās tiesības un kas tādējādi kaitē šīs personas ieguldījumam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 9. novembris, The British Horseracing Board u.c.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
45.
un
46.
punkts). Šajā kontekstā Direktīvas 96/9 7. panta 1. punkta, skatot to kopā ar tās 42. apsvērumu, mērķis ir izvairīties no tā, ka lietotājs ar savām darbībām rada kvalitātes vai kvantitātes aspektā būtisku kaitējumu ieguldījumam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 9. novembris, The British Horseracing Board u.c.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
69.
punkts).
Tiesa ir arī nospriedusi, ka datubāzes veidotājs ir aizsargāts pret īpašmeklēšanas metameklētāja izmantotāja darbību, kas līdzinās parazītiska konkurējoša izstrādājuma izveidei, uz ko attiecas Direktīvas 96/9 42. apsvērums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
48.
punkts). Šāda darbība varētu šiem veidotājiem atņemt ieņēmumus un tādējādi liegt viņiem ienākumus, kas ļautu atgūt viņu ieguldījumu datubāzes izveidē un darbībā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
41.
–
43.
punkts).
Šajā ziņā ir jāatrod taisnīgs līdzsvars starp datubāzu veidotāju likumīgajām interesēm spēt atgūt savu būtisko ieguldījumu, no vienas puses, un lietotāju un šo veidotāju konkurentu interesi piekļūt šajās datubāzēs ietvertajai informācijai un iespēju radīt uz šo informāciju balstītus inovatīvus produktus, no otras puses.
Ir jāatgādina, ka tādu interneta satura agregatoru, kāda ir atbildētāja pamatlietā, darbības arī ļauj sasniegt šī sprieduma 23. punktā atgādināto mērķi veicināt datu uzglabāšanas un apstrādes sistēmu ieviešanu, lai veicinātu informācijas tirgus attīstību. Kā ģenerāladvokāts būtībā ir norādījis secinājumu 41. punktā, šie agregatori palīdz radīt un izplatīt produktus un pakalpojumus ar pievienoto vērtību informācijas nozarē. Piedāvājot lietotājiem vienotu saskarni, kas ļauj veikt meklēšanu vairākās datubāzēs saskaņā ar saturiski atbilstošiem kritērijiem, tie sekmē labāku informācijas strukturēšanu un atvieglo meklēšanu internetā. Tie veicina arī pareizu konkurences darbību un piedāvājumu un cenu pārskatāmību.
Kā izriet no šī sprieduma 24. punkta, Direktīvas 96/9 7. panta 1. punktā
sui generis
tiesību piešķirtā aizsardzība attiecas tikai uz tām datubāzēm, kuru radīšanai vai darbībai ir nepieciešams kvalitātes vai kvantitātes aspektā būtisks ieguldījums.
No tā izriet, kā to būtībā ir norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 43. un 46. punktā, ka attiecīgo likumīgo interešu izsvēršanas galvenajam kritērijam ir jābūt attiecīgās datubāzes veidojušās personas būtiskā ieguldījuma iespējamam apdraudējumam, proti, riskam, ka šis ieguldījums nevarēs atmaksāties.
Visbeidzot ir jāpiebilst – kā tas ir precizēts Direktīvas 96/9 13. pantā, šīs direktīvas noteikumi neskar Savienības vai dalībvalstu tiesībās paredzētos konkurences noteikumus.
Tādējādi pamatlietā iesniedzējtiesai, lai lemtu par
CV‑Online
tiesībām aizliegt visa šīs datubāzes satura vai būtiskas tā daļas iegūšanu vai atkārtotu izmantošanu, ir jāpārbauda, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, pirmkārt, vai attiecīgās datubāzes satura iegūšana, pārbaude vai noformēšana liecina par būtisku ieguldījumu, un, otrkārt, vai attiecīgā iegūšana vai atkārtotā izmantošana apdraud šī ieguldījuma atmaksāšanās iespējas.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 96/9 7. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka interneta meklētājprogramma, kas ir specializēta meklēšanā datubāzu saturā un kas pārkopē un indeksē visu vai būtisku daļu no internetā brīvi pieejamas datubāzes un pēc tam ļauj saviem lietotājiem veikt meklēšanu šajā datubāzē savā tīmekļvietnē saskaņā ar tās saturam atbilstošiem kritērijiem, veic tādu šīs datubāzes satura “iegūšanu” un “atkārtotu izmantošanu” šo tiesību normu izpratnē, kuru šīs datubāzes izveidotājam ir tiesības aizliegt, ja šīs darbības rada kaitējumu viņa ieguldījumam šī satura iegūšanā, pārbaudē vai noformēšanā, proti, apdraud šī ieguldījuma atmaksāšanās iespējas attiecīgās datubāzes normālas izmantošanas gaitā; par to ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 96/9/EK (1996. gada 11. marts) par datubāzu tiesisko aizsardzību 7. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka interneta meklētājprogramma, kas ir specializēta meklēšanā datubāzu saturā un kas pārkopē un indeksē visu vai būtisku daļu no internetā brīvi pieejamas datubāzes un pēc tam ļauj saviem lietotājiem veikt meklēšanu šajā datubāzē savā tīmekļvietnē saskaņā ar saturiski atbilstošiem kritērijiem, veic tādu šīs datubāzes satura
“iegūšanu
” un
“atkārtotu izmantošanu
” šo tiesību normu izpratnē, kuru šīs datubāzes izveidotājam ir tiesības aizliegt, ja šīs darbības rada kaitējumu viņa ieguldījumam šī satura iegūšanā, pārbaudē vai noformēšanā, proti, apdraud šī ieguldījuma atmaksāšanās iespējas attiecīgās datubāzes normālas izmantošanas gaitā; par to ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

Regan
Ilešič
Juhász
Lycourgos
Jarukaitis
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2021. gada 3. jūnijā.
Sekretārs
A. Calot Escobar
Piektās palātas priekšsēdētājs
E. Regan
(
*1
)	Tiesvedības valoda – latviešu.