CELEX: 62021CJ0291
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose
Reglamentas (ES) Nr. 655/2014
Europinio sąskaitos blokavimo įsakymo procedūra
Tokio įsakymo išdavimo sąlygos
4 straipsnis
Sąvoka „teismo sprendimas“
7 straipsnis
Sąvoka „teismo sprendimas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“
Teismo sprendimas, kuriuo skolininkas įpareigojamas mokėti periodinę baudą už nurodymo nutraukti veiksmus pažeidimą
Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012
55 straipsnis
Taikymo sritis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 655/2014, kuriuo nustatoma europinio sąskaitos blokavimo įsakymo procedūra, siekiant palengvinti tarpvalstybinį skolų išieškojimą civilinėse ir komercinėse bylose (OL L 189, 2014, p. 59), 4 straipsnio, 7 straipsnio 2 dalies ir 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1) 55 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Starkinvest SRL
inicijuotą bylą dėl teismo sprendimo, kuriuo įpareigojama mokėti periodinę baudą už
Soft Paris EURL
ir
Soft Paris Parties LTD
skirto nurodymo nutraukti veiksmus pažeidimą, vykdymo pasinaudojant europiniu sąskaitos blokavimo įsakymu (toliau – blokavimo įsakymas).

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė

Reglamentas Nr. 1215/2012
Reglamento Nr. 1215/2012 39 straipsnyje nurodyta:
„Vienoje valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas, kuris yra vykdytinas toje valstybėje narėje, yra vykdytinas kitoje valstybėje narėje ir tam nereikia jo skelbti vykdytinu.“
Šio reglamento 55 straipsnyje nustatyta:
„Valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas, kuriame kaip bauda nurodytas mokėjimas, valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, yra vykdytinas tik tuo atveju, jeigu kilmės teismas nustatė galutinę mokėtiną sumą.“

Reglamentas Nr. 655/2014
Reglamento Nr. 655/2014 12 ir 14 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(12)      blokavimo įsakymu turėtų būti įmanoma užtikrinti reikalavimus, kurių įvykdymo terminas jau suėjęs. Jį taip pat turėtų būti galima taikyti reikalavimų, kurių įvykdymo terminas dar nesuėjęs, atveju, su sąlyga, kad tokie reikalavimai kyla iš sandorio arba jau įvykusio įvykio ir jų sumą galima nustatyti, įskaitant reikalavimus, susijusius su civilinės teisės pažeidimais, deliktais arba kvazideliktais, taip pat civilinius ieškinius dėl žalos atlyginimo arba restitucijos, grindžiamus veika, dėl kurios gali būti iškelta baudžiamoji byla.
<...>
(14)      sąlygomis, kuriomis remiantis išduodamas blokavimo įsakymas, turėtų būti nustatyta tinkama kreditoriaus interesų siekti, kad būtų išduotas įsakymas, ir skolininko interesų užkirsti kelią piktnaudžiavimui įsakymu, pusiausvyra.
Todėl, kai kreditorius pateikia prašymą dėl blokavimo įsakymo iki teismo sprendimo priėmimo, teismas, kuriam pateiktas prašymas, turėtų būti įsitikinęs, remdamasis kreditoriaus pateiktais įrodymais, jog yra tikėtina, kad kreditoriaus reikalavimas skolininko atžvilgiu dėl bylos esmės bus patenkintas.
Be to, kreditorius bet kuriuo atveju, įskaitant atvejus, kai jam jau yra išduotas teismo sprendimas, turėtų įrodyti teismui, kad jo reikalavimui skubiai reikalinga teisminė apsauga ir kad be įsakymo gali būti trukdoma arba gerokai sunkiau įvykdyti esamą arba būsimą teismo sprendimą, nes esama realios rizikos, kad iki to laiko, kai atsiras galimybė kreditoriaus atžvilgiu vykdyti esamą arba būsimą teismo sprendimą, skolininkas gali būti iššvaistęs, paslėpęs ar sunaikinęs savo turtą arba jį perleidęs už mažesnę vertę, perleidęs neįprastą jo kiekį arba tai padaręs neįprastu būdu.
<...>“
Šio reglamento 4 straipsnio „Terminų apibrėžtys“ 5, 8 ir 11 punktuose numatyta:
„Šiame reglamente:
<...>
5)      reikalavimas – reikalavimas sumokėti konkrečią pinigų sumą, mokėtiną suėjus jos mokėjimo terminui, arba reikalavimas sumokėti nustatomą pinigų sumą, kylančią iš sandorio ar jau įvykusio įvykio, jei tokį reikalavimą galima pareikšti teisme;
<...>
8)      teismo sprendimas – bet kuris valstybės narės teismo priimtas sprendimas, nesvarbu, kaip jis gali būti įvardytas, įskaitant teismo pareigūno sprendimą, kuriuo nustatomos sąnaudos ar išlaidos;
<...>
11)      kilmės valstybė narė – valstybė narė, kurioje išduotas blokavimo įsakymas.“
Minėto reglamento 5 straipsnis „Galimybė pasinaudoti“ suformuluotas taip:
„Blokavimo įsakymu kreditorius gali pasinaudoti šiais atvejais:
a)      prieš kreditoriui valstybėje narėje pradedant teismo procesą prieš skolininką dėl bylos esmės arba bet kuriuo tokio proceso etapu, kol nėra paskelbtas teismo sprendimas arba nėra patvirtinta ar sudaryta taikos sutartis;
b)      po to, kai kreditoriui valstybėje narėje išduotas teismo sprendimas, sudaryta taikos sutartis arba išduotas autentiškas dokumentas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą.“
To paties reglamento 6 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Jei kreditoriui jau išduotas teismo sprendimas arba taikos sutartis, jurisdikciją išduoti blokavimo įsakymą, susijusį su teismo sprendime arba taikos sutartyje nurodytu reikalavimu[,] turi valstybės narės, kurioje priimtas teismo sprendimas arba patvirtint[a] ar sudaryta taikos sutartis, teismai.“
Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnyje „Blokavimo įsakymo išdavimo sąlygos“ numatyta:
„1.      Teismas išduoda blokavimo įsakymą, jei kreditorius yra pateikęs pakankamai įrodymų, kad įtikintų teismą, jog reikia skubiai taikyti tokią apsaugos priemonę kaip blokavimo įsakymas, nes esama realios rizikos, kad be tokios priemonės bus trukdoma arba bus gerokai sunkiau vėliau įvykdyti kreditoriaus reikalavimą skolininko atžvilgiu.
2.      Tuo atveju, kai kreditoriui valstybėje narėje dar nėra išduotas teismo sprendimas, sudaryta taikos sutartis arba išduotas autentiškas dokumentas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, kreditorius taip pat pateikia pakankamų įrodymų, kad įtikintų teismą, jog yra tikėtina, kad jo reikalavimas skolininko atžvilgiu dėl bylos esmės bus patenkintas.“
Šio reglamento 8 straipsnio 2 dalies g punkto ii papunktyje nurodyta:
„Prašyme [dėl blokavimo įsakymo] pateikiama ši informacija:
<...>
g)      suma, dėl kurios prašoma išduoti blokavimo įsakymą:
<...>
ii)      kai kreditoriui jau yra išduotas teismo sprendimas, sudaryta taikos sutartis arba išduotas autentiškas dokumentas, – teismo sprendime, taikos sutartyje arba autentiškame dokumente nurodyta pagrindinio reikalavimo suma arba jos dalis ir pagal 15 straipsnį atlygintini delspinigiai ir išlaidos.“
Minėto reglamento 17 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Teismas, kuriam pateiktas prašymas dėl blokavimo įsakymo, išnagrinėja, ar įvykdytos šiame reglamente nustatytos sąlygos ir reikalavimai.“
Pagal to paties reglamento 48 straipsnio b punktą šiuo reglamentu nedaroma poveikio Reglamentui Nr. 1215/2012.

Belgijos teisė
1980 m. sausio 31 d. įstatymu (
Moniteur belge
, 1980 m. vasario 20 d., p. 2181) Belgijos įstatymų leidėjas patvirtino 1973 m. lapkričio 26 d. Hagoje pasirašytus Beniliukso konvenciją dėl bendrojo periodinių baudų įstatymo ir priedą (Bendrasis periodinių baudų įstatymas). Nuo tada periodinės baudos reglamentuojamos
Code judiciaire
(Teismų kodeksas) 1385bis–1385nonies straipsniuose.
Šio kodekso 1385bis straipsnyje nustatyta:
„Teismas šalies prašymu gali įpareigoti kitą šalį sumokėti pinigų sumą – periodinę baudą, jeigu neįvykdomas teismo nustatytas pagrindinis įpareigojimas <…>, ir tai neturi poveikio žalos atlyginimui, jei žala padaryta. <…>“
Minėto kodekso 1385ter straipsnyje nustatyta:
„Teismas gali kaip periodinę baudą paskirti arba fiksuotą sumą, arba sumą, nustatomą pagal laiko vienetą ar padarytą pažeidimą. Abiem pastaraisiais atvejais teismas taip pat gali nustatyti sumą, kurią viršijus įpareigojimas mokėti periodinę baudą netenka galios.“
To paties kodekso 1385quater straipsnyje numatyta:
„Jeigu nustatytas įpareigojimas mokėti periodinę baudą, šalis, kurios naudai ji paskirta, turi teisę į visą jos sumą. Ši šalis gali išieškoti baudą remdamasi sprendimu, kuriuo bauda paskirta.“
Teismų kodekso 1498 straipsnyje numatyta:
„Jeigu kyla sunkumų dėl vykdymo, bet kuri suinteresuotoji šalis gali kreiptis į turto arešto  teisėją, tačiau toks kreipimasis neturi stabdomojo poveikio. Prireikus turto arešto teisėjas panaikina turto areštą.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2013 m. rugsėjo 3 d.
Tribunal de commerce de Liège
(Lježo komercinių bylų teismas, Belgija) sprendimu, patvirtintu 2015 m. sausio 6 d.
Cour d’appel de Liège
(Lježo apeliacinis teismas, Belgija) sprendimu,
Soft Paris
ir
Soft Paris Parties
buvo nurodyta, be kita ko, nutraukti bet kokį jų prekių ir paslaugų, pažymėtų žodiniu prekių ženklu SOFT PARIS, pardavimą Beniliukso teritorijoje, o jo nenutraukus, sumokėti 2 500 EUR periodinę baudą už kiekvieną pažeidimą.
2021 m. balandžio 27 d.
Starkinvest
paprašė nurodyti sumokėti 86 694,22 EUR, iš kurių 85 000 EUR sudaro periodinė bauda už laikotarpį nuo 2021 m. kovo 24 d. iki 2021 m.  balandžio 27 d.
2021 m. gegužės 3 d.
Tribunal de première instance de Liège
(Lježo pirmosios instancijos teismas, Belgija) kanceliarijoje gautame ieškinyje
Starkinvest
prašė leisti taikyti 85 000 EUR dydžio europinį sąskaitos blokavimą visoms bendrovės
Soft Paris Parties
(jos registruota buveinė yra Airijoje) sumoms, kurių gali būti jos sąskaitose Prancūzijos bankuose.
Nagrinėdamas šių sąskaitų blokavimo įsakymo išdavimo sąlygas
juge des saisies du tribunal de première instance de Liège
(Lježo pirmosios instancijos teismo turto arešto teisėjas), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pažymi, kad Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnyje nustatyta tvarka, pagal kurią skiriami du atvejai: pirmuoju atveju kreditoriui jau išduotas vykdomasis dokumentas, todėl jis neturi įrodyti savo reikalavimo pagrįstumo, o antruoju atveju kreditoriui neišduota tokio dokumento, todėl jis turi pateikti įrodymų, jog yra tikėtina, kad jo reikalavimas skolininkui  bus patenkintas nagrinėjant bylą iš esmės.
Vadinasi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, nagrinėdamas šią bylą jis turi išsiaiškinti, ar
Starkinvest
gali remtis 2015 m. sausio 6 d.
Cour d’appel de Liège
(Lježo apeliacinis teismas) sprendimu kaip vykdomuoju dokumentu, t. y.  teismo sprendimu, „pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalį.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad sprendime, kuriuo nustatytas įpareigojimas mokėti periodines baudas
Starkinvest
naudai už nurodymo nutraukti veiksmus neįvykdymą, nenurodyta  tiksli tokių baudų suma, nes to sprendimo priėmimo dieną ji iš esmės dar nežinoma. Vis dėlto pagal Belgijos teisę periodinių baudų suma nebūtinai turi būti patvirtinta prieš užblokuojant sąskaitas, nes sprendimas, kuriuo įpareigojama mokėti periodines baudas, yra vykdytinas ir įteiktas. Kompetentingas teismas priima sprendimą šiuo klausimu tik nagrinėdamas prieštaravimą dėl taikomo turto arešto.
Kadangi Reglamento Nr. 655/2014 4 straipsnyje „reikalavimas“ yra apibrėžtas kaip „reikalavimas sumokėti konkrečią pinigų sumą, mokėtiną suėjus jos mokėjimo terminui, arba reikalavimas sumokėti nustatomą pinigų sumą, kylančią iš sandorio ar jau įvykusio įvykio, jei tokį reikalavimą galima pareikšti teisme“, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar periodinė bauda, kurios apskaičiavimo principas ir bazinė suma yra nustatyti teismo sprendime, tačiau mokėtina jos suma priklauso nuo galimų skolininko pažeidimų ateityje, gali būti laikoma reikalavimu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodo, kad, jeigu būtų atsakyta teigiamai, sprendimas skirti periodinę baudą galėtų būti laikomas teismo sprendimu, „pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalį, todėl kilmės valstybės narės teismas, kuriam pateiktas prašymas išduoti blokavimo įsakymą, netektų bet kokių įgaliojimų tikrinti nurodyto reikalavimo tikrumą. Vis dėlto tokia kontrolė leistų prašymą nagrinėjančiam teismui patikrinti, ar periodinė bauda, dėl kurios prašoma išduoti blokavimo įsakymą, greičiausiai yra mokėtina, ar netaikoma jokia senaties taisyklė ir ar laikytasi visų procedūrinių taisyklių, įskaitant tas, kurios susijusios su pranešimo apie skirtą periodinę baudą informaciniu pobūdžiu.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat kyla klausimas, ar pateikiant atitinkamą aiškinimą reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 1215/2012 55 straipsnį, nes jame nustatyta, kad valstybėje narėje priimti teismo sprendimai skirti periodinę baudą yra vykdytini valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, tik jeigu kilmės teismas nustatė galutinę mokėtiną sumą.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar pripažinus, kad teismo sprendimas skirti periodinę baudą laikytinas teismo sprendimu, „pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalį, ir kad dėl tokio vykdomojo dokumento teismas, turintis įgaliojimus spręsti dėl europinio blokavimo įsakymo išdavimo, netenka diskrecijos vertinti reikalavimo tikrumą, turi būti reikalaujama iš anksto patvirtinti periodinės baudos sumą.
Tokiomis aplinkybėmis
juge des saisies du tribunal de première instance de Liège
(Lježo pirmosios instancijos teismo turto arešto teisėjas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar įteiktas teismo sprendimas, kuriuo šalis įpareigojama sumokėti periodinę baudą pažeidus nurodymą nutraukti veiksmus, yra teismo sprendimas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 655/2014] 7 straipsnio 2 dalį?
2.      Ar kilmės šalyje vykdytinas teismo sprendimas, kuriuo bylos šalis  įpareigojama sumokėti periodinę baudą, patenka į sąvoką „teismo sprendimas“, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 655/2014] 4 straipsnį, nepaisant to, kad šios baudos suma nebuvo patvirtinta, kaip numatyta [Reglamento Nr. 1215/2012] 55 straipsnyje?“

Procesas Teisingumo Teisme
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašė Teisingumo Teismo šią bylą nagrinėti pagal pagreitintą procedūrą, kaip numatyta Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje.
Grįsdamas savo prašymą jis rėmėsi jam pateikto prašymo išduoti blokavimo įsakymą pobūdžiu ir tuo, kad bylos nagrinėjimas sustabdomas, kol Teisingumo Teismas pateiks išaiškinimą.
Kaip nurodyta Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymu arba išimties tvarka savo iniciatyva Teisingumo Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, gali nuspręsti nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal pagreitintą procedūrą, nukrypstant nuo šio procedūros reglamento nuostatų, jeigu dėl bylos pobūdžio reikia, kad ji būtų greitai išnagrinėta.
Nagrinėjamu atveju 2021 m. birželio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, nusprendė atmesti prašymą taikyti pagreitintą procedūrą, motyvuodamas tuo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos priežastys neįrodo, jog šioje byloje įvykdytos Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos.
Pagreitinta procedūra yra procesinė priemonė, taikytina ypatingos skubos atvejais (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo
Randstad Italia
, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Vien teisės subjektų suinteresuotumas, nors ir teisėtas, kuo greičiau nustatyti iš Sąjungos teisės kylančių teisių apimtį arba vien ekonominiai interesai, nesvarbu, kokie svarbūs ir teisėti, negali pateisinti pagreitintos procedūros taikymo (šiuo klausimu žr. 2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo
Energieversorgungscenter Dresden
‑
Wilschdorf
, C‑938/19, EU:C:2021:908, 43 ir 45 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).

Dėl prejudicinių klausimų
Savo dviem prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad teismo sprendimas, kuriuo skolininkas įpareigojamas mokėti periodinę baudą už būsimą nurodymo nutraukti veiksmus pažeidimą ir kuriame nenustatyta galutinės šios baudos sumos, yra teismo sprendimas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, todėl blokavimo įsakymą prašantis išduoti kreditorius atleidžiamas nuo pareigos pateikti įrodymų, kurių pakaktų tam teismui įtikinti, jog yra tikėtina, kad jo reikalavimas skolininkui  bus patenkintas nagrinėjant bylą iš esmės.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Reglamento Nr. 655/2014 17 straipsnio 1 dalį teismas, kuriam pateiktas prašymas išduoti blokavimo įsakymą, turi išnagrinėti, ar įvykdytos šiame reglamente nustatytos sąlygos ir reikalavimai.
Blokavimo įsakymo išdavimo sąlygos įtvirtintos Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnyje. Šio straipsnio 1 dalyje, siejamoje su jo antra dalimi, iš esmės numatyta, kad teismas, į kurį kreiptasi, išduoda blokavimo įsakymą, jeigu kreditorius, kuriam išduotas teismo sprendimas, su juo sudaryta taikos sutartis arba išduotas autentiškas dokumentas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, yra pateikęs pakankamai įrodymų, kad reikia skubiai taikyti apsaugos priemonę. Jei toks sprendimas, sutartis ar dokumentas dar nėra išduotas kreditoriui, pagal šio straipsnio 2 dalį jis turi pateikti pakankamų įrodymų ne tik dėl prašomos taikyti priemonės skubos, bet ir tikimybės, kad jo reikalavimas skolininkui  bus patenkintas nagrinėjant bylą iš esmės.
Be to, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalyje vartojamos sąvokos „teismo sprendimas“ ir „reikalavimas“ apibrėžtos atitinkamai šio reglamento 4 straipsnio 5 ir 8 punktuose.
Reglamento Nr. 655/2014 4 straipsnio 5 punkte sąvoka „reikalavimas“ apibrėžiama kaip „reikalavimas sumokėti konkrečią pinigų sumą, mokėtiną suėjus jos mokėjimo terminui, arba reikalavimas sumokėti nustatomą pinigų sumą, kylančią iš sandorio ar jau įvykusio įvykio, jei tokį reikalavimą galima pareikšti teisme“.
Taigi, jeigu blokavimo įsakymu įmanoma užtikrinti reikalavimus, kurių įvykdymo terminas jau suėjęs, tokia galimybė turi būti suteikta ir reikalavimų, kurių įvykdymo terminas dar nesuėjęs, atveju, su sąlyga, kad jie kyla iš sandorio arba jau įvykusio įvykio ir juos pareiškiant teisme dėl šio įsakymo išdavimo galima nustatyti jų sumą.
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 655/2014 12 konstatuojamosios dalies, prie šio reglamento 4 straipsnio 5 punkte nurodytų reikalavimų, kurių įvykdymo terminas dar nesuėjęs, priskiriami reikalavimai, susiję su deliktais arba kvazideliktais, taip pat civiliniais ieškiniais dėl žalos atlyginimo arba restitucijos, grindžiamais nusikalstama veika, tačiau prie šių atvejų nepriskirtinas pagrindinėje byloje nagrinėjamas reikalavimas, dėl kurio priimtas teismo sprendimas skirti periodinę baudą.
Iš tiesų, kaip pažymėta generalinio advokato išvados 65 ir 66 punktuose, sandoris ar įvykis, iš kurių kyla Reglamento Nr. 655/2014 4 straipsnio 5 punkte nurodytas reikalavimas, kurio įvykdymo terminas dar nesuėjęs, turi įvykti anksčiau, nei buvo priimtas šio reglamento 7 straipsnio 2 dalyje nurodytas teismo sprendimas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, o nagrinėjamu atveju taip akivaizdžiai nėra, nes nurodymas nutraukti veiksmus gali būti laikomas neįvykdytu, dėl ko gali būti mokama periodinė bauda, tik priėmus teismo sprendimą skirti šią baudą.
Sąvoka „teismo sprendimas“, Reglamento Nr. 655/2014 4 straipsnio 8 punkte apibrėžta kaip „bet kuris valstybės narės teismo priimtas sprendimas, nesvarbu, kaip jis gali būti įvardytas“, turi būti aiškinama taip, kad šis sprendimas turi būti vykdytinas (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimo
K.H.K. (Sąskaitų blokavimas)
, C‑555/18, EU:C:2019:937, 44 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnyje vartojama formuluotė „teismo sprendimas, <...> pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“, turi būti suprantama kaip vykdytinas teismo sprendimas, kuriuo skolininkas įpareigojamas sumokėti konkrečią sumą arba sumą, kurią galima nustatyti priimant šį sprendimą.
Vis dėlto, kaip iš esmės pažymėta generalinio advokato išvados 62, 63 ir 73 punktuose, jeigu  vykdytinu teismo sprendimu, kuriuo nustatyta periodinės baudos už nurodymo nutraukti veiksmus pažeidimą bazinė suma, iš tikrųjų įpareigojama mokėti teoriškai nustatomą sumą, jame neturėtų būti nurodyta tiksli vykdytino reikalavimo suma, nes ši priklauso nuo būsimų įvykių, taigi nėra žinoma teismo sprendimo skirti šią baudą priėmimo dieną.
Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalyje vartojama formuluotė „teismo sprendimas, <...> pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“, turi būti aiškinama atsižvelgiant į jos kontekstą, į prieš šio 7 straipsnio 2 dalį išdėstytas ir paskesnes nuostatas.
Reglamento Nr. 655/2014 6 straipsnio 3 dalyje aiškiai numatyta, kad jei kreditoriui jau išduotas teismo sprendimas, jurisdikciją „išduoti blokavimo įsakymą, susijusį su teismo sprendime <…> nurodytu reikalavimu“, turi valstybės narės, kurioje priimtas teismo sprendimas, teismai.
Be to, pagal Reglamento Nr. 655/2014 8 straipsnio 2 dalies g punkto ii papunktį kreditorius gali prašyti išduoti blokavimo įsakymą „teismo sprendime <…> nurodyta[i] pagrindinio reikalavimo suma[i] arba jos dali[ai]“.
Taigi, kadangi teismo sprendime, kuriuo šalis įpareigojama mokėti periodinę baudą už būsimą nurodymo nutraukti veiksmus pažeidimą, nenurodyta tiksli vykdytino reikalavimo suma, jis negali būti laikomas „teismo sprendim[u] <...>, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalį, ir dėl kurio kreditorius atleidžiamas nuo pareigos pateikti pakankamų įrodymų, kad įtikintų prašymą išduoti tokį įsakymą nagrinėjantį teismą, jog yra tikėtina, kad jo reikalavimas skolininkui  bus patenkintas nagrinėjant bylą iš esmės.
Šį aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 655/2014 tikslai – juo siekiama Europos Sąjungos lygmeniu nustatyti nacionalinėje teisėje numatytoms laikinosioms apsaugos priemonėms alternatyvią procedūrą, pagal kurią, remiantis privalomomis ir tiesiogiai taikytinomis nuostatomis,  leidžiama veiksmingai ir greitai blokuoti banko sąskaitose laikomas lėšas (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimo
K.H.K. (Sąskaitų blokavimas)
, C‑555/18, EU:C:2019:937, 31 ir 32 punktus).
Pagal Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnį, siejamą su šio reglamento 14 konstatuojamąja dalimi, siekiama nustatyti teisingą kreditoriaus ir skolininko interesų pusiausvyrą, numatant skirtingas blokavimo įsakymo išdavimo sąlygas pagal tai, ar kreditorius valstybėje narėje jau yra gavęs dokumentą, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, ar dar nėra jo gavęs. Pirmuoju atveju kreditorius turi įrodyti tik skubų priemonės pobūdį dėl kylančios realios rizikos, o antruoju atveju jis dar turi įtikinti teismą
fumus boni iuris
(šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimo
K.H.K. (Sąskaitų blokavimas)
, C‑555/18, EU:C:2019:937, 40 punktą).
Kaip pabrėžta generalinio advokato išvados 75 ir paskesniuose punktuose, aiškinant Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalį taip, kad teismo įpareigojimas mokėti sumą, kurią teoriškai galima nustatyti, tačiau jos tikslus dydis lieka neaiškus, yra šioje nuostatoje nurodytas „teismo sprendimas <...>, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą“, būtų paneigta šio Teisingumo Teismo sprendimo 50 punkte nurodyta pusiausvyra tarp, kaip matyti iš šio reglamento 14 konstatuojamosios dalies, kreditoriaus intereso, kad būtų išduotas blokavimo įsakymas, ir skolininko intereso, kad būtų užkirstas kelias bet kokiam piktnaudžiavimui tokiu įsakymu.
Vadinasi, tai, kad prieš įteikiant blokavimo įsakymą reikalaujama nustatyti tikslią vykdytino reikalavimo sumą, taigi, ir patvirtinti periodinės baudos sumą, pateisinama būtinybe užtikrinti teisingą pusiausvyrą tarp kreditoriaus ir skolininko interesų.
Šiuo klausimu primintina, kad Belgijos teisė skiriasi nuo kitose valstybėse narėse galiojančių taisyklių, nes pagal ją periodinių baudų srityje taikomos nuostatos, priimtos patvirtinus 1973 m. lapkričio 26 d. Hagoje pasirašytą Beniliukso konvenciją dėl bendrojo periodinių baudų įstatymo.
Siekiant pašalinti sunkumus, kurių galėtų kilti dėl valstybių narių teisės aktų skirtumų šiuo klausimu, 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32) 43 straipsnyje buvo įtvirtinta specialioji taisyklė, pagal kurią „[u]žsienio teismo sprendimai dėl periodinės baudos mokėjimo vykdomi valstybėje narėje, kurioje prašoma vykdyti sprendimą, tik jeigu galutinį sprendimą dėl mokėtinos sumos dydžio priėmė kilmės valstybės narės teismai“ (neoficialus vertimas). Ši lygiai taip pat suformuluota taisyklė buvo įtvirtinta 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) 49 straipsnyje ir šiuo metu iš esmės yra įtvirtinta Reglamento Nr. 1215/2012 55 straipsnyje (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Bohez
, C‑4/14, EU:C:2015:563, 56 punktą).
Nors Reglamente Nr. 655/2014 nėra lygiavertės taisyklės, susijusios su periodine bauda, negalima daryti išvados, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino į šio reglamento taikymo sritį neįtraukti periodinės baudos. Iš tiesų jo 48 straipsnio b punkte numatyta, kad šiuo reglamentu nedaroma poveikio Reglamentui Nr. 1215/2012. Be to, tai, kad reikalaujama nustatyti tikslią vykdytino reikalavimo sumą ir iš anksto patvirtinti periodinės baudos sumą, ne tik atitinka Reglamente Nr. 655/2014 numatytą veiksmingumo tikslą, bet ir dera su jame nustatyta interesų pusiausvyra (pagal analogiją žr. 2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Bohez
, C‑4/14, EU:C:2015:563, 46 ir 57 punktus).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti: Reglamento Nr. 655/2014 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad teismo sprendimas, kuriuo skolininkas įpareigojamas mokėti periodinę baudą už būsimą nurodymo nutraukti veiksmus pažeidimą ir kuriame nenustatyta galutinės šios baudos sumos, nėra teismo sprendimas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, todėl blokavimo įsakymą prašantis išduoti kreditorius neatleidžiamas nuo pareigos pateikti įrodymų, kurių pakaktų prašymą išduoti šį įsakymą nagrinėjančiam teismui įtikinti, jog yra tikėtina, kad jo reikalavimas skolininkui  bus patenkintas nagrinėjant bylą iš esmės.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 655/2014, kuriuo nustatoma europinio sąskaitos blokavimo įsakymo procedūra, siekiant palengvinti tarpvalstybinį skolų išieškojimą civilinėse ir komercinėse bylose, 7 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
teismo sprendimas, kuriuo skolininkas įpareigojamas mokėti periodinę baudą už būsimą nurodymo nutraukti veiksmus pažeidimą ir kuriame nenustatyta galutinės šios baudos sumos, nėra teismo sprendimas, pagal kurį reikalaujama, kad skolininkas sumokėtų kreditoriaus reikalavimo sumą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, todėl europinį sąskaitos blokavimo įsakymą prašantis išduoti kreditorius neatleidžiamas nuo pareigos pateikti įrodymų, kurių pakaktų prašymą išduoti šį įsakymą nagrinėjančiam teismui įtikinti, jog yra tikėtina, kad jo reikalavimas skolininkui bus patenkintas nagrinėjant bylą iš esmės.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.