CELEX: 62019TJ0259
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika
Süüria vastu suunatud piiravad meetmed
Rahaliste vahendite külmutamine
Hindamisviga
Proportsionaalsus
Omandiõigus
Õigus tegeleda majandustegevusega
Võimu kuritarvitamine
Põhjendamiskohustus
Kaitseõigused
Õigus õiglasele kohtumenetlusele
Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele

)
Vaidluse taust ja asjaolud, mis leidsid aset pärast hagi esitamist
[…]
Hageja nimi on nõukogu 21. jaanuari 2019. aasta rakendusotsusega (ÜVJP) 2019/87, millega rakendatakse otsust 2013/255 (
ELT 2019, L 18 I, lk 13
), ja nõukogu 21. jaanuari 2019. aasta rakendusmäärusega (EL) 2019/85, millega rakendatakse määrust nr 36/2012 (
ELT 2019, L 18 I, lk 4
) (edaspidi koos „esialgsed aktid“), kantud nende isikute, üksuste ja asutuste, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, nimede loetelude, mis on esitatud otsuse 2013/255 I lisas ja määruse nr 36/2012 II lisas (edaspidi koos „kõnealused loetelud“), B osa reale 73 järgmise põhjendusega:
„Aman [Dimashq] on ettevõtete Damascus Cham [Holding] ja Aman [Holding] vaheline 18,9 miljoni USA dollari suurune ühisettevõte. Oma osalemise tõttu režiimi poolt toetatud luksusprojekti Marota City arendamises toetab Aman [Dimashq] Süüria režiimi ja/või saab sellest kasu.“
[…]
Hageja esindajad vaidlesid 26. märtsi 2019. aasta kirjas hageja nime kõnealustesse loeteludesse kandmisele vastu ja palusid nõukogul edastada neile nimetatud loetellu kandmise aluseks olevad dokumendid. Enne hagiavalduse esitamist käesolevas asjas kordasid hageja esindajad 2. ja 12. aprilli 2019. aasta kirjades nõukogule oma taotlust tutvuda dokumentidega, milles põhjendati hageja nime kõnealustesse loeteludesse kandmist.
Nõukogu teatas 13. mai 2019. aasta kirjas esiteks hageja esindajatele, et hageja märkused ei saa seada sisuliselt kahtluse alla otsust kanda tema nimi kõnealustesse loeteludesse. Teiseks edastas nõukogu neile 28. veebruari 2019. aasta kuupäeva kandva dokumendi viitenumbriga WK 54/2019 INIT, mis sisaldab tõendeid kinnitamaks nimetatud loetellu kandmise põhjendusi.
Nõukogu võttis 17. mail 2019 vastu otsuse (ÜVJP) 2019/806, millega muudetakse otsust 2013/255 (
ELT 2019, L 132, lk 36
), millega pikendati selle viimati nimetatud otsuse kohaldamist kuni 1. juunini 2020; samal päeval võttis nõukogu vastu ka rakendusmääruse (EL) 2019/798, millega rakendatakse määrust nr 36/2012 (
ELT 2019, L 132, lk 1
) (edaspidi koos „2019. aasta loeteludesse jätmise aktid“).
[…]
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas Üldkohtu kantseleisse 15. aprillil 2019 saabunud hagiavaldusega nõude tühistada esialgsed aktid teda puudutavas osas.
Eraldi dokumendiga, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 30. juulil 2019, muutis hageja Üldkohtu kodukorra artikli 86 alusel hagiavaldust, laiendades hagiavalduse nõudeid 2019. aasta loeteludesse jätmise aktide tühistamisele osas, milles need aktid teda puudutavad. Hageja kordas ka hagiavalduses esitatud nõudeid.
Nõukogu esitas 8. augustil 2019 Üldkohtu kantseleisse kostja vastuse ja oma seisukohad esimese muutmisavalduse kohta.
Repliik esitati 1. oktoobril 2019.
Üldkohtu president määras 17. oktoobri 2019. aasta otsusega kodukorra artikli 27 lõike 3 alusel kohtuasja uuele ettekandja-kohtunikule, kes kuulub neljanda koja koosseisu.
Vasturepliik esitati 8. jaanuaril 2020.
Menetluse kirjalik osa lõpetati 8. jaanuaril 2020.
Üldkohus palus kodukorra artikli 89 lõike 3 punktides a ja d ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames 23. juulil 2020 pooltel vastata hulgale küsimustele ja esitada teatavad dokumendid. Pooled vastasid küsimustele ja täitsid dokumentide esitamise nõude ettenähtud tähtaja jooksul.
Hageja muutis eraldi dokumendiga, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 13. augustil 2020, kodukorra artikli 86 alusel teist korda hagiavaldust, laiendades selle nõudeid 2020. aasta loeteludesse jätmise aktide tühistamisele osas, milles need aktid teda puudutavad. Hageja kordas samuti nii hagiavalduses kui ka esimeses muutmisavalduses esitatud nõudeid ning esitas uusi argumente.
Üldkohus palus kodukorra artikli 89 lõike 3 punktis d ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames 30. septembril 2020 nõukogul esitada dokument. Nõukogu täitis dokumendi esitamise nõude ettenähtud tähtaja jooksul. Hageja ei esitanud seisukohti nõukogu vastuse kohta sellele menetlust korraldavale meetmele.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 21. oktoobri 2020. aasta kohtuistungil, millel nõukogu esitas ka oma seisukohad teise muutmisavalduse kohta. Nõukogu viitas eelkõige kostja vastuses ja vasturepliigis olevatele väidetele ja argumentidele.
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada esialgsed aktid, 2019. aasta loeteludesse jätmise aktid ja 2020. aasta loeteludesse jätmise aktid (edaspidi koos „vaidlustatud aktid“) teda puudutavas osas;
–
mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt;
–
teise võimalusena, juhul kui Üldkohus tühistab vaidlustatud aktid hagejat puudutavas osas, jätta rakendusotsuse 2019/87 ning otsuste 2019/806 ja 2020/719 tagajärjed hagejat puudutavas osas kehtima, kuni jõustub rakendusmääruste 2019/85, 2019/798 ja 2020/716 tühistamine hagejat puudutavas osas.
Õiguslik käsitlus
[…]
Kuues väide, et on rikutud kaitseõigusi, õigust õiglasele kohtumenetlusele ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele
Hageja väidab sisuliselt, et vaidlustatud aktid rikuvad tema kaitseõigusi ja õigust õiglasele kohtumenetlusele, mis on ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 48 lõikes 2 ja Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikes 3, kuna nõukogu ei kuulanud teda ära enne nende aktide vastuvõtmist, nagu ka tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, millele on pühendatud harta artikkel 47.
Esiteks väidab hageja seoses sellega, et arvestades asjaolu, et teda ei kuulatud enne vaidlustatud aktide vastuvõtmist ära, ei saanud ta tõhusalt kasutada oma kaitseõigusi. Täpsemalt väidab hageja, et õigus olla ära kuulatud nõuab, et ta saaks enne vaidlusaluse meetme võtmist esitada oma märkused väidetavate faktiliste asjaolude tõelevastavuse ja asjakohasuse kohta ning tema vastu esitatud tõendite kohta. Lisaks ei esine hageja sõnul mingit kiireloomulisust ega ohtu, et ta seab ohtu meetme tõhususe, kui ta kuulatakse enne vaidlustatud aktide vastuvõtmist ära, samas kui pärast nimetatud aktide vastuvõtmist hagejale põhjustatud kahju oli kindel ja ettenähtav. Nõukogu keeldus tahtlikult võimaldamast hagejal tutvuda nende tõendite toimikuga, millega ta kavatses põhjendada tema nime kandmist kõnealustesse loeteludesse, ning rikkus seega tema kaitseõigusi.
Teiseks väidab hageja sisuliselt, et ta palus nõukogul, tuginedes oma õigusele tõhusale kohtulikule kaitsele, võimaldada tal võimalikult kiiresti tutvuda kogu teabe ja kõigi dokumentidega, mille alusel võeti tema suhtes vastu esialgsed aktid. Ta ei saanud enne käesoleva hagi esitamist tema kohta koostatud tõendite toimikut, kuigi ta esitas selle taotluse nõukogule 26. märtsil 2019, korrates seda kahel korral, 2. ja 12. aprillil 2019. Ta väidab seoses sellega, et teda puudutavate tõendite toimiku edastamata jätmine näitab, et nõukogul ei olnud enne esialgsete aktide vastuvõtmist ühtegi dokumenti ega ühtegi sisulist tõendit, mis kinnitaks nendes aktides esitatud põhjendusi, kuigi tal on enne piiravate meetmete kehtestamise otsustamist kohustus koostada toimik. Ta lisab, et asjaolu, et dokument WK 54/2019 INIT edastati talle pärast käesoleva hagi esitamist, annab tunnistust sellest, et see koostati kunstlikult nimetatud kohtuvaidluse jaoks. Seega ei ole tema nime kõnealustesse loeteludesse kandmise põhjendused kinnitatud ning need on seega õigusvastased. Hageja väitis kohtuistungil, et nõukogu edastas dokumendi WK 54/2019 INIT hilinenult, kui käesolevas asjas oli hagiavaldus juba esitatud.
Nõukogu vaidleb hageja argumentidele vastu.
Tuleb korrata, et kaitseõiguste tagamine hõlmab eelkõige õigust olla ära kuulatud ja õigust tutvuda toimikuga, võttes arvesse konfidentsiaalsusega seotud õigustatud huve, millele on pühendatud harta artikli 41 lõike 2 punktid a ja b (vt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks nõuab õigus tõhusale kohtulikule kaitsele, mida on kinnitatud põhiõiguste harta artiklis 47, et puudutatud isik saaks tutvuda tema suhtes tehtud otsuse põhjendustega, lugedes kas otsust ennast või saades oma sellekohase taotluse põhjal teada selle põhjendused, kusjuures pädev kohus võib asjaomaselt ametiasutuselt nõuda kõnealuste põhjenduste teatavaks tegemist, et võimaldada puudutatud isikul kaitsta oma õigusi parimates võimalikes tingimustes ja otsustada täielikult informeerituna, kas on tarvis pädevasse kohtusse pöörduda, kui ka täielikult võimaldada viimati nimetatul kontrollida käsitletava otsuse seaduslikkust (vt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika; 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Makhlouf vs. nõukogu,
T‑443/13
, ei avaldata,
EU:T:2016:27
, punkt
).
Harta artikli 52 lõige 1 lubab siiski hartas sätestatud õiguste teostamise piiramist tingimusel, et asjaomane piirang arvestab asjasse puutuva põhiõiguse olemust ning et piirang on proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt vajalik ja vastab tegelikult liidu tunnustatud üldise huvi eesmärkidele (vt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lõpuks tuleb kaitseõiguste rikkumist analüüsida iga juhtumi konkreetsete asjaolude alusel, eelkõige asjasse puutuva õigusakti laadi, selle vastuvõtmise konteksti ja asjaomast valdkonda reguleerivate õigusnormide põhjal (vt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
[…]
Esiteks, mis puudutab esimest etteheidet, et hagejat ei kuulatud enne vaidlustatud aktide vastuvõtmist ära ja et tema kaitseõigusi ei saanud tõhusalt teostada, siis tuleb korrata, et liidu kohus teeb vahet ühelt poolt üksuse nime esmakordsel kandmisel loeteludesse, millega kehtestatakse piiravad meetmed, ja teiselt poolt selle üksuse nime nimetatud loeteludesse jätmisel (30. aprilli 2015. aasta kohtuotsus Al‑Chihabi vs. nõukogu,
T‑593/11
,
EU:T:2015:249
, punkt
).
[…]
Teiseks tuleb 2019. aasta loeteludesse jätmise aktide ja 2020. aasta loeteludesse jätmise aktide kohta korrata, et juhul, kui järgneva rahaliste vahendite külmutamise otsusega jäetakse loetellu isiku või üksuse nimi, mis on juba nende isikute ja üksuste loetelus, kelle rahalised vahendid on külmutatud, ei ole üllatusmoment enam meetme tõhususe tagamiseks vajalik, mistõttu peab sellise otsuse vastuvõtmisele üldjuhul eelnema kogutud süüstavatest tõenditest teavitamine ning asjaomasele isikule või üksusele peab olema ette nähtud võimalus olla ära kuulatud (vt selle kohta 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, punkt
).
Euroopa Kohus on sellega seoses rõhutanud, et süüstavatest asjaoludest teatamise nõudega ja enne selliste aktide vastuvõtmist, millega jäetakse isiku või üksuse nimi nende isikute või üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, märkuste esitamise õigusega võimaldatav kaitse on kaitseõiguste osas põhjapaneva tähtsusega. Seda enam, et neil meetmetel on oluline mõju puudutatud isikute ja rühmituste õigustele ja vabadustele (21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, punkt
).
Selle reegli – mille kohaselt huve kahjustava otsuse adressaadile tuleb enne selle otsuse tegemist anda võimalus oma märkuste esitamiseks – eesmärk on nimelt, et pädev asutus saaks nõuetekohaselt arvesse võtta kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid. Selleks et tagada asjaomase adressaadi tõhus kaitse, on nimetatud reegli eesmärk eelkõige see, et see isik saaks parandada mõne vea või teha teatavaks oma olukorraga seotud asjaolud, mis mõjutavad seda, kas otsus tehakse või mitte või kas otsuse sisu on nii‑ või teistsugune (21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, punkt
).
Kui puudutatud isiku või üksuse nime jätmine selliste isikute või üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, põhineb samadel põhjendustel kui need, millega põhjendati esialgse akti vastuvõtmist, ilma et tema suhtes oleks arvesse võetud uusi asjaolusid, ei ole nõukogu siiski kohustatud selleks, et järgida tema õigust olla ära kuulatud, talle süüks pandavatest asjaoludest uuesti teatama (vt selle kohta 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Central Bank of Iran vs. nõukogu,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, punktid
ja
ja seal viidatud kohtupraktika). Süüstavatest asjaoludest tuleb seevastu teatada siis, kui on uusi asjaolusid, mille alusel nõukogu ajakohastab teabe, mis puudutab asjaomase isiku või üksuse isiklikku olukorda või selle riigi poliitilist ja julgeolekuolukorda, mille suhtes piiravate meetmete kord on vastu võetud (vt selle kohta 12. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Kande Mupompa vs. nõukogu,
T‑170/18
,
EU:T:2020:60
, punkt
).
Mis puudutab esiteks 2019. aasta loeteludesse jätmise akte, siis tuleb meenutada, nagu on märgitud eespool punktis 67, et nende aktide vastuvõtmisele peab põhimõtteliselt eelnema süüstavatest asjaoludest teavitamine ning hagejale antud võimalus olla ära kuulatud.
Sellega seoses tuleb märkida, et hageja esitas 26. märtsi 2019. aasta kirjas esimese taotluse tutvuda dokumendiga, mis sisaldab tõendeid kinnitamaks tema nime kõnealustesse loeteludesse kandmise põhjendusi. Ta kordas oma taotlust 2. ja 12. aprillil 2019. Nõukogu rahuldas selle taotluse 13. mail 2019, see on ühe kuu ja kolme nädala jooksul pärast esimest dokumentidega tutvumise taotlust ja neli päeva enne 2019. aasta loeteludesse jätmise aktide vastuvõtmist.
Tuleb aga korrata, et huvitatud isiku taotlusel on nõukogu kohustatud võimaldama tutvuda kõigi mittekonfidentsiaalsete haldusdokumentidega ning seda mõistliku aja jooksul (vt selle kohta 16. septembri 2013. aasta kohtuotsus Bank Kargoshaei jt vs. nõukogu,
T‑8/11
, ei avaldata,
EU:T:2013:470
, punktid
ja
).
Tuleb asuda seisukohale, et käesoleva asja asjaoludel ei edastanud nõukogu dokumenti WK 54/2019 INIT mõistliku aja jooksul. Edastades nimetatud dokumendi hagejale ainult neli päeva enne 2019. aasta loeteludesse jätmise aktide vastuvõtmist, jättis nõukogu talle liiga lühikese ajavahemiku, et ta saaks esitada tõhusalt oma võimalikud märkused. Seega ei taganud ta, et hageja oleks tõhusalt ära kuulatud. Lisaks, isegi kui asuda seisukohale, et hagejal oli aega esitada nõukogule oma märkused ajal, mis tal enne nimetatud aktide vastuvõtmist oli, jäi nõukogule liiga vähe aega, et analüüsida nimetatud märkusi nõutava hoolsusega. Kaitseõiguste kaitse peamist ja olulist osa, milleks on süüstavate asjaolude teatavakstegemine ja õigus esitada nende kohta oma märkused enne 2019. aasta loeteludesse jätmise aktide vastuvõtmist, nagu on korratud eespool punktides 67 ja 69 viidatud kohtupraktikas, on seega neid andmeid sisaldava toimiku hagejale hilinenult edastamisega kahjustatud.
Sellest järeldub, et dokument, mis sisaldab hageja nime kõnealustesse loeteludesse kandmise põhjenduste kinnitamiseks mõeldud tõendeid, edastati liiga hilja, arvestades 2019. aasta loeteludesse jätmise aktide vastuvõtmise kuupäeva, mistõttu rikuti sellega seoses tema kaitseõigusi.
Kõigest eeltoodust ei saa sellegipoolest järeldada, et nõukogu poolt hagejale eespool punktis 74 viidatud tõendite hilinenult edastamine enne seda, kui nõukogu võttis vastu 2019. aasta loeteludesse jätmise aktid, toob kaasa nende aktide tühistamise. Nimelt on liidu kohtu ülesanne teha kaitseõigusi mõjutava rikkumise korral kindlaks, kas kõnesoleva asja konkreetseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvestades oleks kõnealune menetlus võinud viia teistsuguse lahenduseni, kui hageja oleks juhul, kui seda rikkumist ei oleks olnud, saanud paremini end kaitsta (vt selle kohta 22. septembri 2015. aasta kohtuotsus First Islamic Investment Bank vs. nõukogu,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, punkt
; 15. juuni 2017. aasta kohtuotsus Kiselev vs. nõukogu,
T‑262/15
,
EU:T:2017:392
, punkt
, ja 13. septembri 2018. aasta kohtuotsus VTB Bank vs. nõukogu,
T‑734/14
, ei avaldata,
EU:T:2018:542
, punktid
ja
).
Käesolevas asjas ei ole hageja selgitanud, milliseid argumente või asjaolusid oleks ta saanud esitada, kui ta oleks kõnealused dokumendid saanud varem, ega ole ka tõendanud, et need argumendid või asjaolud oleks andnud tema puhul erineva tulemuse.
Seega ei too hageja kaitseõiguste rikkumine käesoleva juhtumi asjaoludel kaasa 2019. aasta loeteludesse jätmise aktide tühistamist.
[…]
Järelikult tuleb hageja esimene väide tagasi lükata.
Teiseks tugineb hageja sisuliselt teisele etteheitele, et kuna nõukogu ei võimaldanud tal „võimalikult kiiresti“ tutvuda toimikuga, mis sisaldab teavet ja tõendeid, mille alusel kanti tema nimi esialgsetesse aktidesse ja 2019. aasta loeteludesse jätmise aktidesse, siis rikkus nõukogu tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Kõigepealt väidab hageja, et selle toimiku edastamata jätmine, mis sisaldab tema nime kõnealustesse loeteludesse kandmise ja jätmisega seotud teavet ja tõendeid, näitab, et nõukogul ei olnud enne esialgsete aktide vastuvõtmist ühtegi dokumenti ega sisulist tõendit kinnitamaks loetellu kandmise põhjendusi.
Käesoleval juhul on dokumendi WK 54/2019 INIT esimesel leheküljel, mis sisaldab tõendeid hageja nime kõnealustesse loeteludesse kandmise põhjenduste kinnitamiseks, märgitud kuupäev 28. veebruar 2019, samas kui esialgsed aktid, millega kanti hageja nimi esimest korda loeteludesse, võeti vastu 21. jaanuaril 2019. Teisisõnu on dokumendi WK 54/2019 INIT esimesel leheküljel esialgsete aktide vastuvõtmise kuupäevast hilisem kuupäev.
Vastuseks menetlust korraldavatele meetmetele, mille Üldkohus võttis selleks, et kinnitada tõendite toimiku olemasolu esialgsete aktide vastuvõtmisel, väidab nõukogu, et dokumendis WK 54/2019 INIT on kuupäev 28. veebruar 2019 märgitud tulenevalt tehnilisest probleemist, mis on seotud asjaoluga, et nimetatud dokument kanti sel kuupäeval elektroonilisse arhiivi. Nõukogu märkis, et dokumendis WK 54/2019 INIT olevad tõendid olid osa ettepanekust kanda hageja nimi esialgsetele aktidele lisatud loeteludesse. Nõukogu esitas selleks 15. septembri 2020. aasta dokumendi ST 10250/20, mis sisaldas 4. detsembri 2018. aasta ettepanekut hageja nime loetellu kandmiseks viitenumbriga COREU CFSP/0195/18, millele ta esialgsete aktide vastuvõtmisel tugines. Hageja vaidles kohtuistungil vastu sellele, et tema nime esimest korda kõnealustesse loeteludesse kandmisel kasutati seda dokumenti, kuna see dokument, milles ei ole esitatud ühtegi arutluskäiku, ei ole selle vormi ja tõendite hüperlinkide kujul esitamise tõttu kättesaadav ja arusaadav.
Sellegipoolest tuleb esiteks tõdeda, et loetellu kandmise ettepanek COREU CFSP/0195/18 kannab kuupäeva 4. detsember 2018, mis tähendab, et see on esialgsete aktide vastuvõtmise kuupäevast varasem. Teiseks on loetellu kandmise ettepanekus COREU CFSP/0195/18 loetletud rida hüperlinke, mis viitavad dokumendis WK 54/2019 INIT esitatud tõenditele, välja arvatud veebisaidil „The Syria Report“19. aprillil 2018 avaldatud dokument „Samer Foz, Süüria kõige mõjukam ettevõtja“ (vt edaspidi punkt 111). Seega on nõukogu vastupidi hageja väidetele tõendanud, et tal olid enne esialgsete aktide vastuvõtmist kõik tõendid, mis võimaldasid kinnitada neis aktides esitatud loetellu kandmise põhjendusi. Seega tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata hageja argument, mille kohaselt dokumendi WK 54/2019 INIT edastamine pärast käesoleva hagi esitamist tõendab, et nimetatud dokument koostati kunstlikult käesoleva vaidluse huvides. Lisaks sellele on faktiliselt põhjendamata hageja argument, et dokument on arusaamatu ja kättesaamatu, kuivõrd hüperlingid viitavad dokumendis WK 54/2019 INIT esitatud artiklitele.
Seejärel väidab hageja, et asjaolu, et talle ei edastatud tõendeid, mis toetavad tema nime kõnealustesse loeteludesse kandmist, kuigi ta taotles nendega tutvumise võimalust õigel ajal ehk enne käesoleva hagi esitamist, toob kaasa tema õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele rikkumise.
Nagu on korratud eespool punktis 73, on nõukogu huvitatud isiku taotlusel kohustatud mõistliku aja jooksul võimaldama tutvuda kõigi mittekonfidentsiaalsete haldusdokumentidega.
Teatamisele kulunud aja mõistlikkuse hindamisel tuleb arvestada asjaolu, et kuna asjaomasel isikul või üksusel ei ole õigust olla ära kuulatud enne tema esialgset kõnealustesse loeteludesse kandmist, siis on eespool viidatud toimikuga tutvumine tema esimene võimalus tutvuda nende dokumentidega, mille alusel nõukogu nimetatud kande tegi, ning järelikult on sellel tema kaitse seisukohast eriline tähtsus (vt selle kohta 22. septembri 2015. aasta kohtuotsus First Islamic Investment Bank vs. nõukogu,
T‑161/13
,
EU:T:2015:667
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas, nagu on korratud eespool punktis 72, taotles hageja 26. märtsil 2019 nõukogult võimalust tutvuda nende tõendite toimikuga, mis kinnitavad tema kõnealustesse loeteludesse esmakordse kandmise põhjendusi. Hageja kordas oma taotlust nende andmetega tutvuda kaks korda, viidates vajadusele saada need dokumendid nii kiiresti kui võimalik, et teha otsus oma õiguste kasutamise kohta Üldkohtus. Dokument WK 54/2019 INIT edastati hagejale 13. mail 2019 ehk pärast käesoleva hagi esitamist. Repliigis kinnitab hageja, et sai dokumendi WK 54/2019 INIT kätte.
Tuleb märkida, et dokument WK 54/2019 INIT, mis on mõeldud kinnitamaks hageja nime kõnealustesse loeteludesse kandmise põhjendusi, täiendab sisuliselt esialgsetes aktides esitatud põhjendusi, kuid see edastati hagejale alles ühe kuu ja kolmenädalase tähtaja möödudes, mida ei saa pidada ebaoluliseks ajavahemikuks. Vastupidi sellele, mida väidab nõukogu, ei saa ajavahemik, mis möödus esialgsete aktide vastuvõtmise kuupäevast kuni hageja dokumentidega tutvumise taotluse esitamiseni, õigustada seda, et nõukogu ei vastanud mõistliku aja jooksul. Nimelt ei saa nõukogu tugineda ajavahemikule, mis möödus enne seda, kui hageja taotles võimalust tutvuda teda puudutavate dokumentidega, selleks et põhjendada seda ajavahemikku, mille jooksul ta ise dokumentidega tutvumise taotluse tegelikult rahuldas. Nagu nõukogu aga kohtuistungil märkis, on dokumentide edastamiseks erinevate talituste heakskiidu saamiseks kehtestatud nõukogusisesed tähtajad. Need asutusesisesed tähtajad peavad olema tõepoolest kooskõlas eespool punktides 73 ja 89 korratud kohtupraktikaga, et isikule või üksusele edastataks õigel ajal tõendid, mis on esitatud tema suhtes piiravate meetmete põhjendamiseks, et viimane saaks kaitsta oma õigusi liidu kohtus.
Tuleb siiski märkida, et hageja ootas enne käesoleva hagi esitamise tähtaja möödumist kakskümmend üks päeva, enne kui saatis 26. märtsil 2019 esimese toimikuga tutvumise taotluse. Nii aitas hageja lühendada aega, mis oli nõukogul talle dokumendi WK 54/2019 INIT edastamiseks enne nimetatud tähtaja möödumist.
Järelikult ei saa asjaolu, et nõukogul ei olnud võimalik dokumenti WK 54/2019 INIT hagejale enne hagi esitamist edastada, täielikult süüks panna nõukogule.
Igal juhul tuleb tõdeda, et hagejal oli võimalus tutvuda dokumendiga WK 54/2019 INIT 13. mail 2019, see on enne seda, kui nõukogu esitas kostja vastuse. Nii sai ta esitada oma seisukoha nimetatud dokumendis olevate tõendite kohta nii repliigis kui ka kohtuistungil.
Seega tuleb asuda seisukohale, et dokumendi WK 54/2019 INIT edastamine 13. mail 2019 oli piisav, et võimaldada hagejal kasutada oma õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Eeltoodut arvestades tuleb teine etteheide ja seega kuues väide tervikuna tagasi lükata.
[…]

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Aman Dimashq JSC-lt.

Gervasoni
Madise
Martín y Pérez de Nanclares
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 24. novembril 2021 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
)	Esitatud on üksnes kohtuotsuse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.