CELEX: 62019CJ0361
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Kopējā lauksaimniecības politika
Atbalsta shēma lauksaimniekiem
Regula (ES) Nr. 1306/2013
97. panta 1. punkts un 99. panta 1. punkts
Tiešie maksājumi
Samazinājumi un izslēgšanas savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadījumā
Tā gada noteikšana, kurš ir jāņem vērā, lai noteiktu samazinājuma procentuālo daļu
Samērīgas, efektīvas un preventīvas sankcijas
Īstenošanas regula (ES) Nr. 809/2014
73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir, pirmkārt, par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (
OV 2013, L 347, 549. lpp.
, un labojums –
OV 2017, L 327, 83. lpp.
), 99. panta 1. punkta spēkā esamību un, otrkārt, par Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 809/2014 (2014. gada 17. jūlijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, lauku attīstības pasākumiem un savstarpējo atbilstību (
OV 2014, L 227, 69. lpp.
), 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta spēkā esamību.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
De Ruiter vof
un
minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
(lauksaimniecības, dabas aizsardzības un pārtikas kvalitātes ministrs, Nīderlande; turpmāk tekstā – “ministrs”) par tiešo maksājumu samazināšanu par 2016. gadu savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ – attiecībā uz atbalstu, kurš saņemts saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku (KLP) –, kas konstatēta minētajā gadā, taču attiecas uz neievērošanas gadījumiem 2015. gadā.
Atbilstošās tiesību normas
Regula (EK) Nr. 1306/2013
Regulas Nr. 1306/2013 53. apsvērumā ir noteikts:
“Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1782/2003 [(2003. gada 29. septembris), ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem un groza regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK), Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (
OV 2003, L 270, 1. lpp.
).], kuru aizstāja [Padomes] Regula (EK) Nr. 73/2009 [(2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (
OV 2009, L 30, 16. lpp.
)], izveidoja principu, ka noteikta KLP atbalsta summu pilna samaksa atbalsta saņēmējiem būtu jāsaista ar atbilstību noteikumiem attiecībā uz zemes apsaimniekošanu, lauksaimniecības ražošanu un lauksaimniecisko darbību. Šo principu vēlāk atspoguļoja Padomes Regulā (EK) Nr. 1698/2005 [(2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (
OV 2005, L 277, 1. lpp.
)] un Padomes Regulā (EK) Nr. 1234/2007 [(2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (
OV 2007, L 299, 1. lpp.
)].
Saskaņā ar šādi radīto savstarpējās atbilstības sistēmu dalībvalstīm jāpiemēro sankcija, pilnībā vai daļēji samazinot vai nepiešķirot saņemto KLP atbalstu.”
Saskaņā ar šīs regulas 57. apsvērumu:
“Savstarpējās atbilstības sistēma nozīmē zināmus administratīvos ierobežojumus gan atbalsta saņēmējiem, gan valsts pārvaldes iestādēm, jo jānodrošina uzskaite, jāveic pārbaudes un vajadzības gadījumā jāpiemēro sankcijas. Sankcijām jābūt samērīgām, efektīvām un preventīvām un neskarot citas sankcijas, kas paredzētas citos Savienības vai dalībvalstu tiesību aktos. Konsekvences nolūkā ir lietderīgi apvienot attiecīgos Savienības noteikumus vienā juridiskajā instrumentā. [..]”
Minētās regulas 91. panta “Vispārējais princips” 1. punktā ir noteikts:
“Ja 92. pantā minētais atbalsta saņēmējs neievēro 93. pantā noteiktos savstarpējās atbilstības noteikumus, minētajam atbalsta saņēmējam piemēro administratīvu sodu.”
Šīs pašas regulas 92. panta “Attiecīgie saņēmēji” pirmajā daļā ir paredzēts:
“Šīs regulas 91. pantu piemēro atbalsta saņēmējiem, kuri saņem tiešos maksājumus [..].”
Regulas Nr. 1306/2013 97. pants “Administratīvā soda piemērošana” ir formulēts šādi:
“1.   Šīs regulas 91. pantā minēto administratīvo sodu piemēro, ja kādā kalendārajā gadā (“attiecīgais kalendārais gads”) kādu brīdi nav ievēroti savstarpējās atbilstības noteikumi un attiecīgā neatbilstība ir tieši attiecināma uz atbalsta saņēmēju, kurš attiecīgajā kalendārajā gadā iesniedza atbalsta pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu.
[..]
2.   Gadījumos, kad zeme attiecīgajā kalendārajā gadā vai attiecīgajos gados tiek nodota, 1. punktu piemēro arī, ja attiecīgā neatbilstība ir tādas darbības vai bezdarbības rezultāts, kas tieši attiecināma uz personu, kurai lauksaimniecības zeme tika nodota vai kura šo zemi nodeva. Atkāpjoties no pirmā teikuma, ja persona, uz kuru tieši attiecināma darbība vai bezdarbība, ir iesniegusi atbalsta pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu attiecīgajā kalendārajā gadā vai attiecīgajos gados, administratīvo sodu piemēro, pamatojoties uz šai personai piešķirto vai piešķiramo 92. pantā minēto maksājumu kopsummām.
Šajā punktā “nodošana” ir jebkāda veida darījums, ar ko lauksaimniecības zeme pārstāj būt “personas, kas nodod saimniecību” rīcībā.
3.   Neatkarīgi no 1. punkta un ievērojot noteikumus, kas jāpieņem saskaņā ar 101. pantu, dalībvalstis var nolemt nepiemērot administratīvu sodu attiecībā uz atbalsta saņēmēju un kalendāra gadu, ja soda summa nepārsniedz [100 EUR], piemērojot saskaņā ar 101. pantu pieņemamos noteikumus.
Ja dalībvalsts nolemj izmantot pirmajā daļā paredzēto iespēju, kompetentā iestāde attiecībā uz atbalsta saņēmēju izlasi nākamajā gadā veic vajadzīgos pasākumus, lai pārliecinātos, ka atbalsta saņēmējs ir labojis attiecīgo konstatēto neatbilstību. Par konstatēto neatbilstību un pienākumu veikt koriģējošo darbību paziņo atbalsta saņēmējam.
[..]”
Saskaņā ar šīs regulas 99. pantu “Administratīvā soda aprēķināšana”:
“1.   Administratīvo sodu, kas paredzēts 91. pantā, piemēro, samazinot vai nepiešķirot 92. pantā minēto maksājumu kopsummu, kas attiecīgajam atbalsta saņēmējam ir piešķirta vai ir piešķirama saistībā ar atbalsta pieteikumiem, kurus viņš iesniedzis vai iesniegs konstatējuma kalendārajā gadā.
[..]”
Īstenošanas regula Nr. 809/2014
Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta “Vispārīgie principi” 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā ir noteikts:
“Administratīvo sodu piemēro to maksājumu kopsummai, kas minēti Regulas (ES) Nr. 1306/2013 92. pantā un ir piešķirti vai ir jāpiešķir minētajam saņēmējam:
a)
atbilstoši atbalsta pieteikumiem vai maksājuma pieprasījumiem, ko tas iesniedzis vai iesniegs konstatēšanas gada laikā [..].”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Pēc pārbaudes, ko 2016. gada 3. martā veica
Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit
(Nīderlandes Pārtikas un patēriņa preču kontroles iestāde), ministrs 2017. gada 12. janvārī informēja prasītāju pamatlietā par savu nodomu tai piemērot tiešo maksājumu samazinājumu 5 % apmērā par 2016. gadu savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ divu neatbilstību dēļ veselības jomā, kas bija pieļautas 2015. gadā, un vienas neatbilstības dēļ dzīvnieku labturības jomā, kas bija pieļauta 2016. gadā.
College van Beroep voor het Bedrijfsleven
(Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande), kurā vērsās prasītāja pamatlietā, norāda, ka gads, kad tika pieļautas pirmās divas neatbilstības savstarpējās atbilstības noteikumiem, proti, 2015. gads, nav tas pats, kurā tika pieļauta trešā neatbilstība un kurā tika konstatētas šīs pirmās divas neatbilstības, proti, 2016. gads.
Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1306/2013 99. panta 1. punktu un Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu, kuru teksts ir skaidrs gan holandiešu, gan angļu un franču valodā, ministrs ir piemērojis samazinājumu savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ par gadu, kurā neatbilstības ir konstatētas.
Šī tiesa pauž šaubas par šo divu tiesību normu spēkā esamību, ņemot vērā 2018. gada 25. jūlija spriedumu Teglgaard un Fløjstrupgård (
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
34.
–
59.
punkts), kurš attiecas uz regulām, kas bija šajā lietā piemērojamo regulu priekšteces, vienlaikus norādot, ka pirmo minēto regulu valodu redakcijas atšķiras no šajā lietā piemērojamo tiesību aktu valodu redakcijām.
Iepazinusies ar šī sprieduma tekstu, minētā tiesa vēlas noskaidrot, vai Regulā Nr. 1306/2013 un Īstenošanas regulā Nr. 809/2014, izvēloties gadu, kurā ir konstatēta neatbilstība, lai aprēķinātu tiešo maksājumu samazinājumu, Savienības likumdevējs nav izdarījis izvēli, kas ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes, samērīguma un tiesiskās drošības principiem.
Proti, iesniedzējtiesa norāda, ka Tiesa minētajā spriedumā ir nospriedusi, ka, pirmkārt, tā gada ņemšana vērā, kurā ir konstatēta savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana, lai aprēķinātu tiešo maksājumu samazinājumu, rada risku, ka maksājumu apmērs, kam piemērojams samazinājums, varētu būt ievērojami lielāks nekā maksājumu apmērs par gadu, kurā notikusi šī neievērošana, vai ka, tieši pretēji, piemērotais samazinājums būtu ievērojami mazāks gadījumā, ja tiešie maksājumi būtu samazinājušies laikposmā no neievērošanas gada līdz tās konstatācijas gadam, otrkārt, ka šāda vērā ņemšana nevar nodrošināt saikni starp lauksaimnieka rīcību un šo samazināšanu vai nepiešķiršanu un, treškārt, ka šāda vērā ņemšana var attiecīgajam lauksaimniekam padarīt grūti paredzamas finansiālās sekas, kuras viņam tiktu piemērotas.
Tādējādi iesniedzējtiesa uzskata par nepieciešamu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, lai noteiktu, vai Regulas Nr. 1306/2013 99. panta 1. punkts un Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta a) apakšpunkts ir spēkā.
Līdz ar to tā vēlas noskaidrot, vai Savienības tiesībās ir pamats noteikt tiešo maksājumu samazinājumu par 2016. gadu 2015. gadā notikušās savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ. Tā norāda, ka šāda pamatojuma neesamība apdraudētu Regulas Nr. 1306/2013 mērķi attiecībā uz savstarpējās atbilstības noteikumu ievērošanu, kas ir noteikts šīs regulas 53. un 54. apsvērumā.
Šādos apstākļos
College van Beroep voor het bedrijfsleven
(Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas [Nr. 1306/2013] 99. panta 1. punkts un Īstenošanas regulas [Nr. 809/2014] 73. panta 4. punkta [pirmās daļas] a) apakšpunkts ir spēkā, ciktāl atbilstoši tiem, lai noteiktu gadu, attiecībā uz kuru tiek aprēķināts samazinājums par savstarpējās atbilstības neievērošanu, ir jāņem vērā gads, kad ir ticis konstatēts savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpums, ja gads, kad ir izdarīts pārkāpums, neatbilst gadam, kad tas ir ticis konstatēts?”
Tiesvedība Tiesā
Ar koronavīrusa pandēmiju saistīto risku dēļ 2020. gada 11. martā paredzētā tiesas sēde tika atcelta.
Līdz ar to ar 2020. gada 24. aprīļa lēmumu jautājumi, uz kuriem Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētās ieinteresētās personas tika aicinātas atbildēt tiesas sēdē, tika pārveidoti par rakstveida jautājumiem.
Dānijas, Vācijas, Nīderlandes un Zviedrijas valdības, kā arī Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija atbildēja uz Tiesas rakstveida jautājumiem.
Par prejudiciālo jautājumu
Vispirms jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu ieviestajā valsts tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz iesniedzējtiesai noderīga atbilde, kas tai ļautu izspriest tajā izskatāmo lietu, un šajā nolūkā tai ir jāpārformulē tai iesniegtie jautājumi vai jāpārbauda, vai jautājums par Savienības tiesību normas spēkā esamību ir balstīts uz attiecīgā teksta pareizu interpretāciju (spriedums, 1997. gada 17. jūlijs, Krüger,
C‑334/95
,
EU:C:1997:378
,
22.
un
23.
punkts).
Turklāt, lai sniegtu šādu lietderīgu atbildi, Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (spriedums, 2020. gada 14. maijs, T‑Systems Magyarország,
C‑263/19
,
EU:C:2020:373
,
45.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā Regulas Nr. 1306/2013 99. panta 1. punkta pirmā daļa, par kuras spēkā esamību Tiesai tiek jautāts, nevar tikt ņemta vērā ārpus konteksta, kurā tā ietilpst, un it īpaši – atrauti no šīs regulas 97. panta 1. punkta pirmās daļas, kurā ir noteikts, ka minētās regulas 91. pantā paredzētais administratīvais sods tiek piemērots, ja noteikumi par savstarpējo atbilstību netiek ievēroti kādā kalendārajā gadā, sauktā par “attiecīgo kalendāro gadu”, un ka neatbilstība ir tieši attiecināma uz atbalsta saņēmēju, kurš attiecīgajā kalendārajā gadā ir iesniedzis atbalsta pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu.
Regulas Nr. 1306/2013 99. panta 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka administratīvo sodu, kas paredzēts šīs regulas 91. pantā, piemēro, samazinot vai nepiešķirot minētās regulas 92. pantā minēto maksājumu kopsummu, kas attiecīgajam atbalsta saņēmējam ir piešķirti vai ir piešķirami saistībā ar atbalsta pieteikumiem, kurus viņš iesniedzis vai iesniegs konstatējuma kalendārajā gadā.
Tātad no Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmās daļas un 99. panta 1. punkta pirmās daļas kopīgas aplūkošanas skaidri neizriet, ka – pretēji premisai, uz kuru iesniedzējtiesa balstās, lai uzdotu Tiesai jautājumu par otrās no šīm tiesību normām, kā arī Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta spēkā esamību, – tiešo maksājumu samazinājums saistībā ar šo savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanu būtu jāaprēķina no maksājumiem, kas piešķirti vai jāpiešķir par gadu, kurā šī neievērošana ir konstatēta.
No tā izriet, ka, lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, kas balstīta uz tās minēto tiesību normu pareizu interpretāciju, prejudiciālais jautājums ir jāpārformulē.
Tādējādi ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmā daļa un 99. panta 1. punkta pirmā daļa, kā arī Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiešo maksājumu samazinājumi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ ir jāaprēķina, pamatojoties uz maksājumiem, kas piešķirti vai jāpiešķir par gadu, kurā neievērošana tikusi konstatēta, vai arī pamatojoties uz maksājumiem, kas piešķirti vai jāpiešķir par gadu, kurā neievērošana ir notikusi, un vai gadījumā, ja Tiesa piekristu pirmajai no šīm interpretācijām, abas minētas normas ir spēkā.
Pirmkārt, ir jānorāda, ka 2018. gada 25. jūlija spriedumā Teglgaard un Fløjstrupgård (
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
) Tiesa tostarp interpretēja Regulas Nr. 73/2009, kā arī Komisijas Regulas (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Regulu Nr. 1234/2007 (
OV 2009, L 316, 65. lpp.
), normas, kas ir Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmās daļas un 99. panta 1. punkta pirmās daļas, kā arī Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta priekšteces.
Šī interpretācija bija nepieciešama, lai noteiktu, vai tiešo maksājumu samazinājums savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ ir jāveic par maksājumiem, kas piešķirti vai jāpiešķir gadā, kad notikusi šī neievērošana, vai par maksājumiem, kas piešķirti vai jāpiešķir gadā, kurā tā konstatēta.
Šai ziņā Tiesa nosprieda, pirmām kārtām, ka Regulā Nr. 73/2009 lauksaimniekiem katrā ekspluatācijas gadā ir likts ievērot tiesiskā regulējuma prasības attiecībā uz labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, kuri veido savstarpējās atbilstības noteikumus (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
42.
punkts).
Tā uzskatīja, ka šo noteikumu ievērošanas nozīme ir skaidra tikai tad, ja sankciju par to neievērošanu – neatkarīgi no tā, vai tā izriet no neuzmanības vai tīšas darbības, – veido šīs neievērošanas gadā piešķirto vai piešķiramo tiešo maksājumu samazināšana vai nepiešķiršana, jo vienīgi šāda attiecība var nodrošināt saikni starp lauksaimnieka rīcību, kas ir sankcijas pamatā, un šo sankciju pašu (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
43.
punkts).
Otrām kārtām, lai interpretētu Regulas Nr. 73/2009 23. panta 1. punktu, kurā ir precizēts, ka tad, ja noteikumi par savstarpējo atbilstību netiek ievēroti kādā kalendārajā gadā, sauktā par “attiecīgo kalendāro gadu”, un ja šī neievērošana ir radusies tādas darbības vai bezdarbības dēļ, kurā ir tieši vainojams lauksaimnieks, kas attiecīgajā kalendārajā gadā bija iesniedzis atbalsta pieteikumu, viņam ir piemērojams kopējā tiešo maksājumu apmēra samazinājums, Tiesa nebalstījās uz Regulas Nr. 1122/2009 70. panta 8. punkta a) apakšpunkta tekstu, jo īstenošanas regulā, kāda ir pēdējā minētā, kas ir pieņemta, pamatojoties uz pamatregulā iekļautu pilnvarojumu, nevar tikt veikta atkāpe no pamatregulas normām, no kurām tā ir atvasināta (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
45.
,
56.
un
57.
punkts).
Tiesa precizēja, ka pēdējais minētais pants patiesībā attiecas uz kārtību, kā tiek veikta tiešo maksājumu samazināšana par savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanu, nevis uz šāda samazinājuma aprēķināšanas noteikumiem (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
46.
un
58.
punkts).
Trešām kārtām, Tiesa uzskatīja, ka šāda attiecīgā tiesiskā regulējuma interpretācija ir arī atbalstāma, ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes, samērīguma un tiesiskās drošības principus (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
47.
punkts).
Attiecībā uz pirmo no šiem principiem Tiesa ir nospriedusi, ka, tiešo maksājumu samazinājuma aprēķina pamatā izmantojot maksājumus, kas ir piešķirti vai piešķirami par gadu, kurā notikusi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana, ir iespējams novērst risku, ka to maksājumu summa, kuriem ir piemērojams samazinājums, būtu ievērojami lielāka nekā summa savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadā vai – gluži pretēji – piemērotais samazinājums būtu ievērojami mazāks gadījumā, ja tiešie maksājumi būtu samazinājušies laikposmā no neievērošanas gada līdz tās konstatācijas gadam un tādējādi būtu arī iespējams nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
48.
punkts).
Attiecībā uz samērīguma principu Tiesa uzskatīja, ka šī principa ievērošana vienmēr tiek nodrošināta, ja tiešo maksājumu samazinājums vai to nepiešķiršana tiek aprēķināta, izmantojot tiešos maksājumus, kas ir piešķirti vai jāpiešķir kalendārajā gadā, kurā notikusi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana, tādējādi saglabājot šo saikni, jo šādi aprēķināts samazinājums vai nepiešķiršana ir piemēroti, lai īstenotu Savienības tiesiskā regulējuma mērķi šajā jomā – noteikt sankciju par savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanu, un nepārsniedz šā mērķa sasniegšanai nepieciešamo (skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
51.
punkts).
Visbeidzot, attiecībā uz tiesiskās drošības principu Tiesa uzsvēra, ka tad, ja tiešo maksājumu samazināšana vai nepiešķiršana tiek aprēķināta, pamatojoties uz to tiešo maksājumu summu, kas piešķirti vai jāpiešķir tajā kalendārajā gadā, kurā notiek savstarpējās atbilstības prasību neievērošana, nav riska, ka attiecīgajam lauksaimniekam būs grūti paredzēt finansiālās sekas, jo iespējamām izmaiņām faktiskajos apstākļos pēc tam, kad neievērošana ir notikusi, nav ietekmes uz finansiālajām sekām, kas viņam tiek piemērotas (skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
53.
punkts).
Otrkārt, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
35.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Pirmām kārtām, runājot par to attiecīgajiem formulējumiem, gan Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmajā daļā, gan 99. panta 1. punkta pirmajā daļā attiecībā uz šīs regulas 91. pantā paredzēto administratīvo sodu ir izmantots termins “piemēro” un dažās valodu redakcijās – “uzliek”. Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 61. punktā, tie ir jēdzieni, kuru izpratne ir plaša un kuri tomēr var nozīmēt gan soda “aprēķināšanu”, gan tā “attiecināšanu”, atbilstoši Tiesas veiktajam nošķīrumam 2018. gada 25. jūlija spriedumā Teglgaard un Fløjstrupgård (
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
46.
punkts).
Ir jānorāda, ka Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmajā daļā ir atsauce uz to, ka savstarpējās atbilstības noteikumi netiek ievēroti kādā kalendārajā gadā, sauktā par “attiecīgo kalendāro gadu”, kā rezultātā tiek samazināti vai izbeigti tiešie maksājumi, un ka līdz ar to tā ir formulēta ļoti līdzīgi Regulas Nr. 73/2009 23. panta 1. punktam, kurš ir interpretēts tādējādi, ka tas paredz, ka tiešo maksājumu samazinājumi savstarpējās atbilstības noteikumu ievērošanas dēļ ir jāaprēķina, pamatojoties uz maksājumiem, kas piešķirti vai piešķirami par to gadu, kad neievērošana ir notikusi (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
54.
–
56.
punkts).
Turklāt, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 62. un 63. punktā, no Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (
OV 2013, L 347, 608. lpp.
), XI pielikumā esošās atbilstības tabulas izriet, ka ar Regulas Nr. 1306/2013 97. pantu tika aizstāts Regulas Nr. 73/2009 23. pants.
Turklāt ir jānorāda, ka no šīs atbilstības tabulas arī izriet, ka ar Regulas Nr. 1306/2013 99. pantu tika aizstāts Regulas Nr. 73/2009 24. pants “Sīki izstrādāti noteikumi maksājumu samazināšanai un nepiešķiršanai, ja nav izpildīti savstarpējās atbilstības noteikumi”, kurā tostarp bija paredzēti apstākļi, kas varēja ietekmēt piemērojamo samazinājuma procentuālo daļu.
Tomēr neviens no Regulas Nr. 73/2009 24. pantā minētajiem noteikumiem neatbilst Regulas Nr. 1306/2013 99. panta 1. punkta pirmās daļas formulējumam, kas ir līdzīgs 70. panta 8. punkta a) apakšpunkta formulējumam Regulā Nr. 1122/2009, kura pieņemta Regulas Nr. 73/2009 piemērošanai un kurā ir norādīts, ka “samazinājuma procentuālo daļu piemēro kopējai summai, ko veido tiešo maksājumu kopsumma, kas ir piešķirti vai piešķirami attiecīgajam lauksaimniekam, ņemot vērā atbalsta pieteikumu, ko viņš iesniedzis vai iesniegs neatbilstības konstatācijas kalendārajā gadā”.
Attiecībā uz pēdējo minēto normu Tiesa precizēja, ka tā patiesībā attiecas uz kārtību, kā tiek veikta tiešo maksājumu samazināšana par savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanu, nevis uz šāda samazinājuma aprēķināšanas noteikumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
46.
un
58.
punkts).
Apstāklim, ka Regulas Nr. 1306/2013 99. panta nosaukums ir “Administratīvā soda aprēķināšana”, nevar būt nozīmes, jo, pirmkārt, šī panta 1. punkta pirmā daļa patiesībā attiecas uz tiešo maksājumu samazinājuma attiecināšanas kārtību savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ un, otrkārt, citi noteikumi, kas ietverti šajā 99. pantā, attiecas uz noteiktiem šādas sankcijas aprēķināšanas veidiem, piemēram, maksimālā samazinājuma likmju noteikšanu, ja neievērošana ir notikusi nolaidības dēļ vai atkārtotas neievērošanas gadījumā, kā minēts šīs regulas 99. panta 2. punkta pirmajā daļā.
Tādējādi no Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmās daļas un šīs regulas 99. panta 1. punkta pirmās daļas attiecīgajiem formulējumiem izriet, ka pirmā no šīm tiesību normām attiecas uz šīs regulas 91. pantā paredzētā administratīvā soda aprēķinu un otrā – uz šī soda attiecināšanu.
Otrām kārtām, konteksts, kurā iekļaujas Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmā daļa, apstiprina, ka šī tiesību norma attiecas uz tiešo maksājumu samazinājumu aprēķināšanu.
Tādējādi vairāki Regulas Nr. 1306/2013 97. panta noteikumi attiecas uz gadu, kurā savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana ir notikusi. Pirmkārt, šīs regulas 97. panta 2. punkta pirmās daļas otrajā teikumā ir minēts, ka tad, ja persona, uz kuru tieši attiecināma darbība vai bezdarbība, ir iesniegusi atbalsta pieteikumu vai maksājuma pieprasījumu attiecīgajā kalendārajā gadā, administratīvo sodu piemēro, pamatojoties uz 92. pantā minēto maksājumu kopsummām, atgādinot arī saikni starp neievērošanas gadījuma gadu un maksājumiem, uz ko pamatojoties tiek aprēķināts administratīvais sods, proti, maksājumiem, kuru pieteikumi tikuši iesniegti šī par šo minēto gadu. Otrkārt, šīs pašas regulas 97. panta 3. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka dalībvalstis var pieņemt lēmumu nepiemērot administratīvo sodu, kura summa ir mazāka vai vienāda ar 100 EUR par katru atbalsta saņēmēju un kalendāro gadu, uzsverot noteikumu, ka administratīvo sodu aprēķina par tiešajiem maksājumiem gadā, kad pieļauta neatbilstība.
Trešām kārtām, Regulas Nr. 1306/2013 mērķis ir nodrošināt saikni starp tiešajiem maksājumiem un savstarpējās atbilstības noteikumu ievērošanu, kā noteikts šīs regulas 53. apsvērumā, paredzot pilnīgu vai daļēju šī atbalsta vai tā daļas samazināšanu vai nepiešķiršanu neievērošanas gadījumā. Šādas saiknes esamība agrākajā tiesiskajā regulējumā lika Tiesai uzskatīt, ka minēto noteikumu ievērošanai būtu jēga tikai tad, ja sods par to neievērošanu izpaustos kā šīs neievērošanas kalendārā gada laikā piešķirto vai piešķiramo tiešo maksājumu samazināšana vai atcelšana (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
43.
punkts).
Šādam apsvērumam ir jābūt noteicošajam arī Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmās daļas un 99. panta 1. punkta pirmās daļas, kā arī Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta interpretācijā, lai pēc iespējas labāk nodrošinātu saikni starp tiešajiem maksājumiem un savstarpējās atbilstības noteikumiem, kā arī lai tiktu ievēroti vienlīdzīgas attieksmes, samērīguma un tiesiskās drošības principi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Teglgaard un Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
,
47.
–
52.
punkts).
Protams, Regulas Nr. 1306/2013 57. apsvērumā ir noteikts, ka sankcijām par savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanu ir jābūt efektīvām un preventīvām. Šāda prasība ir attiecināma uz tādu sankciju sistēmu, kāda ir paredzēta šajā regulā. Proti, pirmkārt, atbilstoši minētās regulas 97. panta 1. punkta pirmajai daļai sodu aprēķina, pamatojoties uz tiešajiem maksājumiem, kas piešķirti vai piešķirami par to kalendāro gadu, kad neievērošana notikusi, kas ļauj nodrošināt saikni starp lauksaimnieka rīcību un sodu, un tādējādi tā samērīgumu, kas ir arī 57. apsvērumā minēts princips. Otrkārt, atbilstoši šīs pašas regulas 99. panta 1. punkta pirmajai daļai sodu attiecina, pamatojoties uz tiešajiem maksājumiem, kas piešķirti vai piešķirami par gadu, kurā neatbilstība tikusi konstatēta, tādējādi nodrošinot sankcijas preventīvo raksturu, jo tā attiecas uz visiem maksājumiem, kas lauksaimniekam pienākas par šo gadu, un nav nepieciešama no šo maksājumu samaksas procedūras atsevišķa procedūra.
Ceturtām kārtām, kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 79.–84. punktā, ir jānorāda, ka nekas Regulas Nr. 1306/2013 sagatavošanas darbos neļauj uzskatīt, ka Savienības likumdevējs būtu vēlējies pieņemt noteikumu, saskaņā ar kuru samazinājumi, kas veicami tiešajiem maksājumiem savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadījumā, ir jāaprēķina no maksājumiem, kas ir piešķirti vai piešķirami par gadu, kurā šie neievērošanas gadījumi ir konstatēti.
Vispirms – nevienā no Regulas Nr. 1306/2013. apsvērumiem šāda griba nav minēta. Tieši pretēji, tās 57. apsvērumā ir teikts, ka šīs regulas mērķis ir “konsekvences nolūkā [..] apvienot attiecīgos Savienības noteikumus vienā juridiskajā instrumentā”, bet tajā, bez jebkādām pretējām norādēm, ir negrozītā veidā tikai pārņemta agrākajā tiesiskajā regulējumā ietvertā sankciju sistēma par savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanu.
Turklāt no Regulas Nr. 1306/2013 sagatavošanas darbiem neizriet, ka pretēji tam, ko apgalvo Komisija, Savienības likumdevējam būtu bijis nodoms pieņemt noteikumu, saskaņā ar kuru tiešo maksājumu samazinājumi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadījumā būtu jāaprēķina no maksājumiem, kas piešķirti vai jāpiešķir gadā, kurā šie neievērošanas gadījumi konstatēti. Nekas neļauj uzskatīt, ka regulas projekta, kas kļuvis par Regulu Nr. 1306/2013, Komisijas ierosināto 99. panta 1. punkta pirmās daļas grozījumu mērķis būtu bijis grozīt samazinājumu aprēķināšanas noteikumu, kas izrietēja no Regulas Nr. 73/2009 un Regulas Nr. 1122/2009.
Visbeidzot, lai gan Tiesai iesniegtajos Komisijas iekšējos dokumentos kā šī grozījuma pamatojums ir minēta vēlme samazinājumu aprēķinā izmantot neievērošanas gadījumu konstatēšanas gadu, jo pastāvot grūtības pierādīt gadu, kurā šie gadījumi ir notikuši, ir jānorāda, kā to uzsver Parlaments un Padome, ka nevienā publicēto sagatavošanas darbu rindkopā šāds pamatojums nav minēts.
Treškārt, nevar piekrist Nīderlandes un Vācijas valdību paustajai argumentācijai, saskaņā ar kuru praktiskas grūtības liek izmantot vienkāršu noteikumu tiešo maksājumu samazinājumu aprēķināšanai, proti, noteikumu, kas balstīts uz gadu, kurā konstatēta savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana.
Pirmām kārtām, dalībvalsts nevar atsaukties uz praktiskām grūtībām, lai pamatotu tiesību normu interpretāciju, kurās paredzēta sankciju sistēma savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ, kas būtu pretrunā pašam šo tiesību normu tekstam (pēc analoģijas skat. spriedumus, 1991. gada 21. februāris, Vācija/Komisija,
C‑28/89
,
EU:C:1991:67
,
18.
punkts, un 2005. gada 14. aprīlis, Spānija/Komisija,
C‑468/02
, nav publicēts,
EU:C:2005:221
,
44.
punkts).
Otrām kārtām, gan no Regulas Nr. 1306/2013 apsvērumu, gan tās sagatavošanas darbu pārbaudes izriet, kā jau tika norādīts šī sprieduma 56. punktā, ka Savienības likumdevējs šādas grūtības nav ņēmis vērā, kad tas pieņēma minēto sankciju sistēmu, it īpaši Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmo daļu, kā arī 99. panta 1. punkta pirmo daļu.
Attiecībā uz Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta interpretāciju ir jākonstatē, ka šīs tiesību normas formulējums būtībā ir identisks Regulas Nr. 1306/2013 99. panta 1. punkta formulējumam, jo Īstenošanas regulā Nr. 809/2014 ir ietverta pēdējās minētās piemērošanas kārtība. Šādos apstākļos šī sprieduma 24.–59. punktā izklāstītie apsvērumi par Regulas Nr. 1306/2013 99. panta 1. punktu ir attiecināmi arī uz Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta interpretāciju.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1306/2013 97. panta 1. punkta pirmā daļa un 99. panta 1. punkta pirmā daļa, kā arī Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiešo maksājumu samazinājumi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ ir jāaprēķina, pamatojoties uz maksājumiem, kas ir piešķirti vai piešķirami par gadu, kurā šāda neievērošana ir notikusi.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 97. panta 1. punkta pirmā daļa un 99. panta 1. punkta pirmā daļa, kā arī Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 809/2014 (2014. gada 17. jūlijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, lauku attīstības pasākumiem un savstarpējo atbilstību, 73. panta 4. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiešo maksājumu samazinājumi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ ir jāaprēķina, pamatojoties uz maksājumiem, kas ir piešķirti vai piešķirami par gadu, kurā šāda neievērošana ir notikusi.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.