CELEX: 62017TJ0239
EPZF a EPFRV
Výdavky vylúčené z financovania
Výdavky vynaložené Nemeckom
Paušálna finančná oprava uplatnená z dôvodu nedostatočnej frekvencie hlavných kontrol
Každoročná povinnosť výpočtu a zaúčtovania úrokov
Články 31 a 32 nariadenia (ES) č. 1290/2005
Článok 6 písm. h) nariadenia (ES) č. 885/2006
Povinnosť odôvodnenia
Proporcionalita

)
[
omissis
]
Právny stav
[
omissis
]
O prvom žalobnom dôvode založenom na absencii nesprávneho výpočtu a vykazovania úrokov
Spolková republika Nemecko tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je v rozpore s článkom 31 ods. 1 v spojení s článkom 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005, ako aj s článkom 6 písm. h) a prílohou III nariadenia č. 885/2006. V tejto súvislosti tvrdí, že ani článok 32 nariadenia č. 1290/2005, ani judikatúra Všeobecného súdu, ani ustanovenia odvetvových právnych predpisov o vývozných náhradách, ani pracovný dokument AGRI‑2007‑62817‑03‑00, ani usmernenie č. 1 o predkladaní tabuliek podľa prílohy III a prílohy III A nariadenia č. 885/2006 Komisii do 1. februára 2009 (ďalej len „usmernenie č. 1“) nestanovujú povinnosť týkajúcu sa každoročného výpočtu a zaúčtovania úrokov na účely ich pripísania podľa pravidla 50/50. Keďže nemecké orgány neporušili ustanovenia práva Únie týkajúce sa výpočtu a vykazovania úrokov, finančná oprava vo výške 5 % uplatnená Komisiou v napadnutom rozhodnutí nemohla byť dôvodná.
Spolková republika Nemecko v prvom rade konkrétne tvrdí, že článok 32 nariadenia č. 1290/2005 sa vo všeobecnosti obmedzuje na prerozdelenie strát podľa pravidla 50/50 takým spôsobom, aby úroky a sankcie boli rovnomerne rozdelené rovnakým dielom medzi Úniu a členské štáty a aby neboli považované za zaplatené členskými štátmi iba z dôvodu rozdelenia hlavnej pohľadávky. Domnieva sa teda, že jedinou požiadavkou normotvorcu Únie bolo osobitne uviesť jednotlivé sumy, ktoré sa majú vymôcť, aby bolo možné v prípade potreby zostaviť samostatný rozpis jednotlivých súm, ktoré ešte neboli vymožené.
Subsidiárne Spolková republika Nemecko na jednej strane tvrdí, že každoročné zaúčtovanie úrokov je upravené právne záväzným spôsobom až od nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 1306/2013, ako aj vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, ktoré nie sú uplatniteľné v prejednávanej veci. Na druhej strane tvrdí, že Komisia porušila usmernenie č. 1 tým, že vyžadovala aktualizáciu úrokov na konci každého finančného roka.
Komisia spochybňuje všetky tieto tvrdenia, pričom poukazuje na to, že prvý žalobný dôvod spočíva na nesprávnom výklade článku 31 ods. 1 a článku 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 v spojení s článkom 6 písm. h) nariadenia č. 885/2006. V podstate tvrdí, že hoci žiadne ustanovenie práva Únie konkrétne neupravuje povinnosť zaúčtovania úrokov, nič to nemení na tom, že tabuľka v prílohe III nariadenia č. 885/2006 jasne odkazuje na požiadavky uvedené v článku 6 písm. h) uvedeného nariadenia, podľa ktorého sa informácie týkajúce sa súm uvedených v tejto tabuľke poskytujú Komisii každoročne. Podľa Komisie z uvedeného ustanovenia v spojení s článkom 32 nariadenia č. 1290/2005 vyplýva, že existuje povinnosť každoročného zaúčtovania súm uvedených v tabuľke v prílohe III nariadenia č. 885/2006.
Na úvod treba uviesť, že v rámci prvého žalobného dôvodu sa Spolková republika Nemecko snaží preukázať, že napadnuté rozhodnutie musí byť podľa prvého bodu jej návrhu zrušené, pretože Komisia porušila článok 31 a článok 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 v spojení s článkom 6 písm. h) a prílohy III nariadenia č. 885/2006 tým, že uplatnila finančnú opravu z dôvodu nedostatku hlavných kontrol, vyplývajúceho z porušenia povinnosti každoročného zaúčtovania a výpočtu úrokov, ktorá je uložená Spolkovej republike Nemecko.
V rámci preskúmania prvého žalobného dôvodu je preto na účel stanovenia, či došlo k porušeniu právnych predpisov Únie, potrebné určiť, či existuje na ťarchu Spolkovej republiky Nemecko každoročná povinnosť výpočtu a vykazovania úrokov. Pokiaľ ide o otázku, či na jednej strane bolo uplatnenie finančnej opravy v prejednávanej veci dôvodné, a na druhej strane, či táto oprava bola primeraná, tá bude riešená v rámci piateho žalobného dôvodu, ktorý je založený na porušení zásady proporcionality.
Okrem iného treba pripomenúť, že tabuľka v prílohe III nariadenia č. 885/2006 je nástrojom na výpočet súm, ktoré sa pripisujú členským štátom v rámci uplatňovania pravidla 50/50. Z toho vyplýva, že povinnosť vypočítať úroky na každoročnom základe nevyhnutne predpokladá najskôr prijať vyúčtovanie finančného roku, vyhotovené v súlade so vzorom podľa prílohy III nariadenia č. 885/2006, takže povinnosť výpočtu a zaúčtovania úrokov na ročnej báze logicky predstavuje jednu a tú istú povinnosť.
Okrem toho článok 32 nariadenia č. 1290/2005, ktorý sa týka povinností členských štátov, pokiaľ ide o vymáhanie súm od príjemcov, ktorí sa dopustili nezrovnalostí alebo ktorým sa preukázala nedbanlivosť, upravuje vo svojom odseku 5 osobitné situácie, keď členský štát buď v lehote štyroch rokov odo dňa prvého správneho alebo súdneho zistenia, alebo v lehote ôsmich rokov, pokiaľ je vymáhanie predmetom žaloby pred vnútroštátnymi súdnymi orgánmi, nevymohol splatné sumy. Pre takéto prípady je ďalej špecifikované, že „dotknutý členský štát uvedie oddelene v súhrnnej správe uvedenej v prvom pododseku odseku 3 čiastky nevymožené v lehote ustanovenej v prvom pododseku tohto odseku“.
Podľa judikatúry sa rozdelenie finančnej zodpovednosti, ktorá je stanovená v článku 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005, a to rovnakým dielom medzi dotknutý členský štát a rozpočet Únie, uplatňuje na všetky následky finančnej povahy, ktoré súvisia s nevymožením neoprávnene zaplatených súm, ktoré okrem iného zahŕňajú istiny, ako aj s nimi súvisiace úroky, ktoré sa mali zaplatiť na základe článku 32 ods. 1 toho istého nariadenia (rozsudok z 24. novembra 2015, Holandsko/Komisia,
T‑126/14
,
EU:T:2015:875
, bod
, pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 22. apríla 2010, Taliansko/Komisia,
T‑274/08 a T‑275/08
,
EU:T:2010:154
, body
,
a
).
V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že „nevymožené čiastky“ v zmysle článku 32 ods. 3 a 5 nariadenia č. 1290/2005 zahŕňajú istinu, úroky a sankcie.
Okrem toho článok 6 nariadenia č. 885/2006 stanovuje, že ročné účtovné závierky uvedené v článku 8 ods. 1 písm. c) bode iii) nariadenia č. 1290/2005, ktoré sa musia oznamovať Komisii, zahŕňajú okrem iného predovšetkým tabuľku vyhotovenú v súlade so vzorom stanoveným v prílohe III nariadenia č. 885/2006, v ktorej sú uvedené neoprávnené platby, vzniknuté v dôsledku nezrovnalostí v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES L 312, 1995, s. 1
; Mim. vyd. 01/001, s. 340), ktoré treba vymáhať na konci finančného roka „vrátane prípadných sankcií a súvisiacich úrokov“.
Podľa ustálenej judikatúry je pri výklade ustanovenia práva Únie nutné vziať do úvahy nielen jeho doslovné znenie, ale aj vzájomný kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. júna 2005, VEMW a i.,
C‑17/03
,
EU:C:2005:362
, bod
a citovanú judikatúru, a zo 6. októbra 2005, Sumitomo Chemical a Sumika Fine Chemicals/Komisia,
T‑22/02 a T‑23/02
,
EU:T:2005:349
, bod
a citovanú judikatúru).
Práve vzhľadom na tieto zásady je potrebné preskúmať, či by sa článok 6 písm. h) nariadenia č. 885/2006 mal chápať tak, že ukladá členským štátom povinnosť vypočítať a zaúčtovať „neoprávnené platby, ktoré sa majú vymáhať“ v tabuľke uvedenej v prílohe III uvedeného nariadenia, a to na každoročnom základe.
Je dôležité hneď na úvod uviesť, že článok 6 nariadenia č. 885/2006 je súčasťou kapitoly 2 s názvom „Zúčtovanie“, tak ako sa článok 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 nachádza v hlave IV s názvom „Zúčtovanie a dohľad Komisie“.
V prvom rade sa javí, že odpoveď na otázku každoročného výpočtu a zaúčtovania úrokov môže byť vyvodená z doslovného výkladu článku 6 písm. h) nariadenia č. 885/2006. V skutočnosti však treba po prvé uviesť, že výraz „neoprávnené platby, ktoré sa majú vymáhať na konci finančného roku“ znamená, že pri zasielaní ročných účtovných závierok Komisii jej musia byť oznámené všetky sumy, ktoré ešte neboli vymožené na konci finančného roku, t. j. na konci roka. Po druhé z výrazu „vrátane prípadných sankcií a súvisiacich úrokov“ je zrejmé, že uvedené sumy zahŕňajú nielen neoprávnené platby, ale aj úroky. Po tretie, keďže tieto sumy sú uvedené v ročnej účtovnej závierke, musia sa nevyhnutne vykazovať každoročne.
V druhom rade je tento doslovný výklad v súlade so všeobecnou štruktúrou zúčtovania, ktoré ako zdôraznila Komisia vo svojich písomných podaniach, sa vykonáva každoročne. Článok 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 a článok 6 písm. h) nariadenia č. 885/2006 treba v skutočnosti vykladať v súvislosti s odôvodnením 23 nariadenia č. 1290/2005, podľa ktorého „je potrebné, aby Komisia vykonávala ročné zúčtovanie“ akreditovaných platobných agentúr a že „rozhodnutie o zúčtovaní sa má týkať úplnosti, správnosti a pravdivosti účtov“. Z toho vyplýva, že Komisia v rámci postupu zúčtovania musí zabezpečiť, že sa žiadna zo súm stanovených v ročnej účtovnej závierke nevyhne zúčtovaniu. Na tento účel musia byť informácie o stave dlhov a spätne získaných súm v členských štátoch, vykazované v tabuľkách v prílohe III nariadenia č. 885/2006 a pripojené k ročným účtovným závierkam platobných agentúr, každoročne aktualizované, aby účty týchto agentúr boli presné a aktualizované na konci rozpočtového roka a mohli byť zúčtované.
Po tretie z preambuly nariadenia č. 1290/2005 a najmä z jeho odôvodnení 25 a 26 vyplýva, že systém spoločnej finančnej zodpovednosti stanovený v článku 32 ods. 5 uvedeného nariadenia má za cieľ ochranu finančných záujmov rozpočtu Únie tým, že dotknutému členskému štátu pripisuje časť súm splatných z dôvodu nezrovnalostí, ktoré sa nevymohli v primeranej lehote. Ako správne zdôrazňuje Komisia, v dôsledku absencie výpočtu a aktualizácie ročných úrokov z omeškania v tabuľke v prílohe III nariadenia č. 885/2006 určenej na výpočet súm, ktoré možno pripísať členským štátom podľa pravidla 50/50, nebolo možné poznať presnú výšku úrokov z omeškania, ktoré sa mali pripísať Spolkovej republike Nemecko. Z uvedeného vyplýva, že nepresnosť údajov oznamovaných podľa tabuľky v prílohe III nariadenia č. 885/2006 by bola nezlučiteľná s ochranou finančných záujmov rozpočtu Únie, čo by Úniu vystavilo riziku znášania úrokov z omeškania, ktoré mali byť podľa pravidla 50/50 pripísané predmetnému členskému štátu.
Okrem toho treba uviesť, že hoci vzor tabuľky uvedený v prílohe III nariadenia č. 885/2006 neukladá
prima facie
žiadnu výslovnú povinnosť zaúčtovania úrokov v stĺpci určenom na opravu hlavnej pohľadávky, ako tvrdí Spolková republika Nemecko, z judikatúry vyplýva, že ak sú úroky z hlavnej pohľadávky splatné, na konci finančného roka treba na základe odvetvovej právnej úpravy Únie takéto pohľadávky z úrokov považovať za pohľadávky vyplývajúce z tej istej nezrovnalosti v zmysle článku 1 ods. 1 nariadenia č. 2988/95, ktoré vedú k vráteniu neoprávnene získaných súm tvoriacich hlavné pohľadávky (rozsudok z 2. marca 2017, Glencore Céréales France,
C‑584/15
,
EU:C:2017:160
, bod
). Vzhľadom na to, že výšku pôvodnej pohľadávky je nutné každoročne prispôsobiť na základe čiastočného alebo úplného vrátenia splatných úrokov z uvedenej pohľadávky, je vhodné aktualizovať úroky na konci každého finančného roka vo forme opravenej sumy a tým pádom ich zapísať do tabuľky nezrovnalostí spolu s hlavnou pohľadávkou. Z toho nevyhnutne vyplýva, že úroky musia byť zaúčtované v stĺpci tabuľky v prílohe III nariadenia č. 885/2006, ktorá je určená na opravu hlavnej pohľadávky.
Napokon, čo sa týka tvrdenia Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorého bod 2 časť E prílohy I nariadenia č. 885/2006 a článok 5 nariadenia Komisie (ES) č. 883/2006 z 21. júna 2006 o podrobných podmienkach uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1290/2005, pokiaľ ide o vedenie účtov platobných agentúr, vyhlásenia o výdavkoch a príjmoch a podmienky úhrady výdavkov z fondov EPZF a EPFRV (
Ú. v. EÚ L 171, 2006, s. 1
), ktoré Komisia uviedla v oznámení z roku 2015, neobsahujú žiadnu požiadavku, pokiaľ ide o vykazovanie údajov v prílohe III nariadenia č. 885/2006, treba na jednej strane uviesť, že tento bod, týkajúci sa postupov súvisiacich s pohľadávkami, stanovuje, že „všetky kritériá stanovené v bodoch 2 A až 2 D sa uplatňujú
mutatis mutandis
na poplatky, prepadnuté záruky, uhradené platby, pridelené príjmy atď., ktoré má platobná agentúra inkasovať v prospech EPZF a EPFRV“. V bode 2 časti C prílohy I nariadenia č. 885/2006 je stanovené, že platobné agentúry prijímajú také postupy, aby boli „mesačné, štvrťročné (v prípade EPFRV) a ročné vyhlásenia úplné, presné a vypracované vo vhodnom čase a aby boli všetky chyby alebo opomenutia zistené a opravené, najmä prostredníctvom kontrol a odsúhlasovaní vykonávaných v určitých intervaloch“. Bod 2 časť E prílohy I nariadenia č. 885/2006 preto stanovuje, že postupy súvisiace s pohľadávkami musia byť navrhnuté v súlade s požiadavkami stanovenými v bode 2 časti C. Treba teda konštatovať, že uvedená príloha obsahuje požiadavku týkajúcu sa vykazovania údajov v rámci schvaľovania účtovných závierok EPZF, hoci to výslovne neuvádza v prílohe III.
Na druhej strane treba konštatovať, tak ako to urobila Spolková republika Nemecko, že článok 5 nariadenia č. 883/2006, ktorý stanovuje všeobecné pravidlá uplatniteľné na vyhlásenie o výdavkoch a na pridelené príjmy, skutočne neobsahuje žiadne požiadavky týkajúce sa vykazovania údajov v prílohe III nariadenia č. 885/2006. No keďže článok 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 v spojení s článkom 6 písm. h) a prílohou III nariadenia č. 885/2006 ukladajú každoročnú povinnosť zaúčtovania a výpočtu úrokov, tvrdenie založené na tom, že článok 5 nariadenia č. 883/2006 neobsahuje žiadnu požiadavku, týkajúcu sa vykazovania údajov v tabuľke v prílohe III, nie je relevantné.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba teda dospieť k záveru, že Spolková republika Nemecko nesprávne tvrdí, že Komisia sa dopustila nesprávneho výkladu článku 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 v spojení s článkom 6 písm. h) a prílohou III nariadenia č. 885/2006.
Záver uvedený v bode 49 vyššie nemožno spochybniť ani ďalšími tvrdeniami uvedenými Spolkovou republikou Nemecko.
Po prvé, pokiaľ ide o tvrdenie, že Komisia porušila usmernenie č. 1 tým, že vyžadovala výpočet úrokov každý rok, toto tvrdenie je založené na nesprávnom výklade uvedeného dokumentu zo strany Spolkovej republiky Nemecko. V skutočnosti z usmernenia č. 1 vyplýva, že medzi údaje uvedené v tabuľke v prílohe III nariadenia č. 885/2006 patria všetky sumy zodpovedajúce neoprávneným platbám, vrátane úrokov a sankcií, ktoré s nimi súvisia a ktoré sa musia aktualizovať na konci aktuálneho roka, aby bolo možné určiť výšku dlžných súm na nasledujúci rozpočtový rok.
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie, že výslovné zavedenie každoročnej povinnosti výpočtu a zúčtovania úrokov v nariadení č. 1306/2013 a vo vykonávacom nariadení č. 908/2014 dokazuje, že pred nadobudnutím účinnosti uvedených nariadení Komisia nepovažovala za nutné vykonať výpočet a predloženie úrokov na ročnom základe, toto tvrdenie je rovnako nutné zamietnuť. V skutočnosti nariadenie č. 1306/2013 a vykonávacie nariadenie č. 908/2014 nezmenili zásadným spôsobom právny stav v oblasti vykazovania úrokov, ktoré majú byť vymožené, keďže každoročná povinnosť výpočtu a vykazovania úrokov existovala podľa nariadenia č. 1290/2005 a nariadenia č. 885/2006.
Predovšetkým treba uviesť, že príslušné ustanovenia nariadenia č. 1290/2005 a nariadenia č. 885/2006 neboli podstatným spôsobom zmenené nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 1306/2013 a vykonávacieho nariadenia č. 908/2014. Článok 6 písm. h) nariadenia č. 885/2006 a článok 29 písm. f) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 v zásade ukladajú rovnakú povinnosť oznamovať Komisii všetky sumy, ktoré sa ešte nevymohli ku koncu finančného roka, podľa prílohy III, pokiaľ ide o nariadenie č. 885/2006, a podľa prílohy II, pokiaľ ide o vykonávacie nariadenie č. 908/2014. To, že bol do prílohy II vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 pridaný stĺpec „Z“, určený na každoročné vykazovanie výšky úrokov, ktoré ešte treba vymôcť z dôvodu nezrovnalostí, ktoré sa konštatovali od 16. októbra 2014, nemá vplyv na túto skutočnosť.
Okrem toho, v rozpore s tým, čo tvrdí Spolková republika Nemecko, rozdiel, ktorý zaviedlo usmernenie č. 5 o poskytovaní tabuliek stanovených prílohou II a prílohou III vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 pre finančný rok N Komisii medzi „starými“ prípadmi nezrovnalostí a „novými“ prípadmi v modelovej tabuľke, uvedenej v článku 29 písm. f) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, neumožňuje ani urobiť záver, že ide o podstatnú zmenu právneho stavu v oblasti vykazovania nevymožených úrokov. V skutočnosti je potrebné uviesť, tak ako to urobila Komisia, že takýto rozdiel je zavedený iba v rámci prechodného ustanovenia článku 41 ods. 5 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) č. 907/2014 z 11. marca 2014, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1306/2013, pokiaľ ide o platobné agentúry a ostatné orgány, finančné hospodárenie, schvaľovanie účtovných závierok, zábezpeky a používanie eura (
Ú. v. EÚ L 255, 2014, s. 18
), vzhľadom na to, že uvedené ustanovenie rozlišuje na jednej strane prípady, v ktorých k prvému správnemu alebo súdnemu zisteniu došlo pred 16. októbrom 2014, teda staré prípady, a na strane druhej tie, v ktorých k takémuto úkonu došlo od 16. októbra 2014, teda nové prípady.
Okrem toho Spolková republika Nemecko nemôže tvrdiť, že Komisia zaujala protichodné stanovisko vo svojom liste z 29. novembra 2016, obsahujúcom konečné stanovisko, keďže ani v prípade, že by požiadavka týkajúca sa každoročného výpočtu a zúčtovania úrokov nebola výslovne uvedená ani v článku 6 písm. h) nariadenia č. 885/2006, ani v článku 29 písm. f) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, nič by to nemenilo na skutočnosti, že takáto požiadavka vyplýva zo znenia článku 6 písm. h) nariadenia č. 885/2006 v spojení s celkovou štruktúrou postupu schvaľovania účtovných závierok a cieľov sledovaných právnymi predpismi, a v podstate stanovuje rovnakú povinnosť ako článok 29 písm. f) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné dospieť k záveru, že Komisia neporušila článok 31 a článok 32 ods. 5 nariadenia č. 1290/2005 v spojení s článkom 6 písm. h) a prílohou III nariadenia č. 885/2006, a že tým pádom správne vyvodila záver, že na účely uplatňovania pravidla 50/50 existuje každoročná povinnosť výpočtu a zúčtovania úrokov zo súm, ktoré neboli vymožené na základe nezrovnalostí alebo nedbanlivosti, v tabuľke v prílohe III nariadenia č. 885/2006.
[
omissis
]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Spolková republika Nemecko znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

Collins
Kănčeva
De Baere
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 7. mája 2019.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.
(
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.