CELEX: 62015CJ0291
Преюдициално запитване
Митнически съюз
Обща митническа тарифа
Митническа стойност
Определяне на митническата стойност
Договорна стойност
Действително платена цена
Съмнения, основани на истинността на декларираната цена
Декларирана цена, която е по-ниска от цената, която се заплаща при други сделки във връзка със сходни стоки

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 181а от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 253, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3), изменен с Регламент (ЕО) № 3254/94 на Комисията от 19 декември 1994 г. (
ОВ L 346, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 6, стр. 233, наричан по-нататък „Регламентът за прилагане“).
Запитването е отправено в рамките на спор между EURO 2004 Hungary Kft. и Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Генерална митническа и данъчна дирекция за регион Западна Трансдунавия към Национална данъчна и митническа администрация, Унгария, наричана по-нататък „регионален митнически орган“) по повод на жалба за отмяна на решение, с което се установява нова митническа стойност на внесените от дружеството стоки и му се определят допълнителни задължения за мито и за данък върху добавената стойност (ДДС).
Правна уредба
Митническият кодекс
Съгласно член 29, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 302, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (ЕО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 г. (
ОВ L 17, 1997 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 9, стр. 250) (наричан по-нататък „Митническият кодекс“):
„Митническата стойност на внасяни стоки е договорната им стойност, а именно, платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с разпоредбите на членове 32 и 33, при условие че:
a)
не съществуват ограничения относно правото на разпореждане или на ползване на стоките от купувача, различни от ограниченията, които:
—
са наложени или изисквани по силата на закон или от публичните органи в Общността,
—
засягат географската област, в която стоките могат да бъдат препродавани
или
—
не засягат значително стойността на стоките;
б)
продажбата или цената не са подчинени на условия или съображения, чиято стойност по отношение на подлежащите на остойностяване стоки не може да бъде определена;
в)
нито една част от прихода от всяка последваща препродажба, последващо [прехвърляне или] ползване на стоките от купувача не се връща пряко или косвено на продавача, освен в случаите, когато е възможна подходяща корекция по силата на член 32;
и
г)
купувачът и продавачът не са свързани лица или когато са свързани лица — договорната стойност е приемлива за митнически цели съгласно параграф 2“.
Член 30, параграфи 1 и 2 от този кодекс предвижда:
„1.   Когато митническата стойност не може да се определи съгласно член 29, се прилагат последователно букви а), б), в) и г) от параграф 2 […]
2.   Митническа стойност, определена в резултат на прилагане на този член, е:
[…]
б)
договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
[…]“.
Член 78 от Митническия кодекс гласи:
„1.   След вдигането на стоките митническите органи имат право по своя инициатива или по искане на декларатора да поправят декларацията.
2.   Митническите органи имат право след вдигане на стоките и с цел установяване истинността на данните от декларацията, да извършват контрол на търговските документи и данни за вносните или износните операции с декларираните стоки, включително и на последващите търговски операции с тях. Този контрол се извършва на място в помещенията на декларатора при всяко лице, свързано пряко или косвено с горепосочените операции, както и при всяко друго лице, притежаващо тези документи и данни за професионални цели. Митническите органи имат право да извършват и проверка на стоките, ако те все още могат да бъдат представени.
3.   Когато последващата проверка на декларацията или последващият контрол установят, че разпоредбите, отнасящи се до съответния митнически режим са били приложени на основата на неверни или непълни данни, митническите органи вземат необходимите мерки, при спазване на приетите разпоредби, да уредят ситуацията, като отчитат новите данни, с които разполагат“.
Регламентът за прилагане
Член 151 от Регламента за прилагане гласи:
„1.   При прилагането на член 30, параграф 2, буква б) от [Митническия кодекс] (цена на сделката на подобни стоки), МОС трябва да се определя посредством стойността на сделката с подобни стоки при продажба на същото търговско равнище и в приблизително същото количество като стоките, подлежащи на обмитяване. Когато не може да се открие подобна продажба, използва се стойността на сделката с подобни стоки, продадени на различно търговско равнище и/или в различно количество, като се извършат корекции за различното търговско равнище и/или количество, при условие че подобни корекции могат да се направят на базата на доказаните обстоятелства, които ясно установяват необходимостта и точността на корекциите, с които стойността се увеличава или намалява.
[…]
5.   За целите на настоящия член стойността на сделката за подобни вносни стоки означава МОС, определена по-рано според член 29 от [Митническия кодекс], коригирана според параграф 1 и параграф 2 от настоящия член“.
Съгласно член 178, параграф 4 от посочения регламент:
„Представянето на митницата на декларацията, изисквана от параграф 1, без да противоречи [н]а възможното прилагане на наказателни разпоредби, се смята за поемане на отговорност от страна на лицето, посочено в параграф 2 по отношение на:
—
точността и изчерпателността на данните, дадени в декларацията,
—
автентичността на представените документи към горните данни,
и
—
предоставянето на всякакви допълнителни сведения или документи, необходими за установяване МОС на стоките“.
Член 181а от Регламента за прилагане гласи:
„1.   Не се налага митническите органи да определят митническата стойност на внесените стоки въз основа на метода за [договорната стойност], когато съобразно определената в параграф 2 процедура не са получили задоволителна информация или се съмняват основателно, че декларираните стойности представляват цялата платена или платима сума по реда на член 29 от [Митническия кодекс].
2.   Когато митническите органи имат съмненията, описани в параграф 1, те могат да изискат допълнителна информация съобразно член 178 параграф 4. Когато съмненията продължават, митническите органи са длъжни, преди да вземат окончателно решение, да известят заинтересованото лице, в писмен вид, ако то желае, относно основанията за съмненията си, както и да му предоставят възможност за отговор. Окончателното решение и основанията за вземането му се съобщават в писмен вид на въпросното лице“.
Регламентът за прилагане включва приложение 23, озаглавено „Тълкувателни бележки относно митническата стойност“. Точка 1 от бележките в това приложение, отнасящи се до член 30, параграф 2, букви a) и б) от Митническия кодекс, гласи:
„При прилагането на тези разпоредби митническите органи, когато е възможно, използват идентични или подобни стоки, както е целесъобразно, [продадени] на същото търговско равнище и по същество в същите количества, както и стоките, чиято стойност се установява. Ако не бъде установена такава продажба, може да се използва продажба на идентични или подобни стоки, както е целесъобразно, при някое от следните три условия:
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
EURO 2004. Hungary е дружество със седалище в Унгария, което на 4 март 2014 г. чрез митническия си представител предприема действия пред Nemzeti Adó- és Vámhivatal Zala Megyei Vám- és Pénzügyőri Igazgatósága (Митническа и данъчна дирекция за област Зала към Национална данъчна и митническа администрация, наричана по-нататък „областен митнически орган“), за пускане в свободно обращение на различни стоки с произход от Китай и с брутно тегло 13000 kg, като подава митническа декларация по електронен път. След като извършва частична физическа проверка на стоките и ги освобождава за свободно обращение, този орган впоследствие разпорежда извършването на последваща проверка на декларацията въз основа на член 78 от Митническия кодекс.
Последващата проверка приключва с решение от 12 юни 2014 г. на посочения орган, с което декларираната митническа стойност на внесените стоки в размер на 2589926 HUF (унгарски форинта) (около 8288 EUR) е коригирана, като е определена окончателна митническа стойност в размер на 3023938 HUF (около 9676 EUR). Вследствие на тези корекции областният митнически орган определя задължение нa EURO 2004. Hungary в размер на 12970 HUF (около 41 EUR) мито и в размер на 47784 HUF (около 153 EUR) ДДС.
В мотивите на решението от 12 юни 2014 г. се посочва, че в декларацията митническата стойност на стоките е изчислена въз основа на договорната стойност съгласно член 29 от Митническия кодекс, като е прието, че по отношение на стоките са неприложими ограниченията и условията, за които се отнасят член 29, параграф 1, букви а)—в) от този кодекс, и че страните по сделката не са свързани лица, за които се отнася буква г) от посочената разпоредба.
От представената на Съда преписка е видно, че областният митнически орган извършва сравнение на представената му търговска фактура със счетоводните регистри и разплащателните документи на вносителя, както и с приложеното банково удостоверение, и констатира, че крайната стойност в посочените документи съответства на съдържанието на митническата декларация. Тъй като обаче счита, че митническата стойност на внесените стоки за килограм нетно тегло е основана на изключително ниска фактурна цена спрямо наличната средна статистическа стойност на сходни стоки, у този орган възниква съмнение относно точния размер на митническата стойност на стоки, обозначени като „памучни ръкавици за фурна“, с нетно тегло 150 kg и „микрофибърни кърпи за почистване“ с нетно тегло 24 kg.
Митническият орган изисква от EURO 2004. Hungary да представи доказателства относно точността на митническата стойност на съответните стоки, но видно от преписката, с която разполага Съдът, то не представя нови доказателства, а само декларира, че е заплатило на китайския си партньор цената по фактурата.
Тъй като продължава да има съмнения относно точността на посочената стойност, областният митнически орган проверява въз основа на статистическите данни единичните цени, по които унгарските вносители са закупували разглежданите видове стоки, и определя митническата им стойност въз основа на „договорната стойност на сходни стоки“, посочена в член 30, параграф 2, буква б) от Митническия кодекс.
Сезиран с жалба по административен ред от EURO 2004. Hungary, регионалният митнически орган потвърждава решението на областния митнически орган от 12 юни 2014 г., като преценява, че то е прието правилно в съответствие с процедурата, установена в член 181а от Регламента за прилагане, че съмненията на областния митнически орган относно обосноваността на декларираната стойност на разглежданите стоки са били основателни, а определянето на митническата стойност на стоките е извършено въз основа на актуализирани статистически данни.
EURO 2004. Hungary обжалва решението на регионалния митнически орган пред запитващата юрисдикция. Според това дружество областният митнически орган не е приел декларираната митническа стойност на разглежданите стоки само защото посоченото дружество успяло да постигне по-ниска цена единствено благодарение на добрите си търговски взаимоотношения, което не може да служи като основание за оспорване на тази митническа стойност.
Регионалният митнически орган поддържа мотивите на решението си, изтъквайки, че EURO 2004. Hungary не е дало обяснения защо цената на разглежданите стоки е необичайно ниска спрямо сравнимите статистически стойности.
Запитващата юрисдикция счита, че тълкуването на член 181а от Регламента за прилагане е необходимо, за да може да се прецени дали на основание на тази разпоредба при определяне на митническата стойност на внесените стоки митническият орган има право да не приложи критерия за договорната им стойност.
В това отношение запитващата юрисдикция счита, че основният приложим като общо правило критерий за определяне на митническата стойност на внесените стоки е тяхната договорна стойност. Доколкото обаче няма съмнение относно автентичността на представените документи за доказване на договорната стойност на внесените стоки или на действителното съдържание на сделката, нито съществува друго специално основание, за да не бъде взета предвид договорната стойност на тези стоки, митническите органи са длъжни да приемат удостоверената договорна стойност като митническа стойност на посочените стоки, тъй като това тълкуване на разпоредбите не допуска прилагане на произволно определена митническа стойност и прави възможно функционирането на една обективна митническа система. Според запитващата юрисдикция това е видно от съображенията в точки 52—60 от решение от 28 февруари 2008 г., Carboni e derivati (
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
), въпреки че фактическите обстоятелства, при които това решение е постановено, се различават съществено от тези в главното производство, и в него не е обсъждана евентуалната основателност на съмненията, посочени в член 181а от Регламента за прилагане.
При тези обстоятелства Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Административен и трудов съд Залаегерсег, Унгария) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Следва ли член 181а от Регламента за прилагане да се тълкува в смисъл, че не допуска национална практика, съгласно която митническата стойност се определя въз основа на „договорната стойност на сходни стоки“, когато бъде преценено, че декларираната договорна стойност е необичайно ниска в сравнение със средностатистическия размер на покупните цени, установени при вноса на сходни стоки, и съответно е неточна, при положение че митническите органи не оспорват, нито по друг начин поставят под съмнение автентичността на фактурата и на удостоверението за извършен банков превод, представени като доказателство за действително платената цена за внесените стоки, и вносителят не представя допълнителни доказателства за установяване на договорната стойност?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 181а от Регламента за прилагане трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска практика на митническите органи като разглежданата в главното производство, съгласно която митническата стойност на внесени стоки се определя въз основа на договорната стойност на сходни стоки — метод, който фигурира в член 30 от Митническия кодекс, когато бъде преценено, че декларираната договорна стойност е необичайно ниска в сравнение със средностатистическия размер на покупните цени при вноса на сходни стоки, при положение че митническите органи не оспорват, нито по друг начин поставят под съмнение автентичността на фактурата и на удостоверението за извършен банков превод, представени като доказателство за действително платената цена за внесените стоки, и вносителят не представя, в отговор на искането в този смисъл на митническия орган, допълнителни доказателства или сведения за установяване на точността на декларираната договорна стойност на тези стоки.
Още в самото начало следва да се припомни, че според постоянната съдебна практика правната уредба на Съюза относно митническото остойностяване цели да установи справедлива, еднообразна и неутрална система, която изключва използването на произволно определени или фиктивни митнически стойности (решение от 15 юли 2010 г., Gaston Schul,
C‑354/09
,
EU:C:2010:439
, т.
и цитираната съдебна практика).
По-специално, както следва от точка 38 от решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др. (
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
), съгласно член 29 от Митническия кодекс митническата стойност на внасяните стоки е договорната им стойност, т.е. действително платената или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза, без обаче да се засягат корекциите, които трябва да бъдат направени в съответствие с членове 32 и 33 от този кодекс.
В това отношение Съдът е уточнил, че макар действително платената или подлежаща на плащане цена на стоките по общо правило да е основата за изчисляване на митническата стойност, тази цена е параметър, който евентуално трябва да бъде предмет на корекции, когато тази операция е необходима, за да се избегне определянето на произволна или фиктивна митническа стойност (вж. в този смисъл решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др.,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, т.
и цитираната съдебна практика).
Всъщност договорната стойност трябва да отразява реалната икономическа стойност на внесената стока и да отчита всички елементи на тази стока, които имат икономическа стойност (решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др.,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, т.
и цитираната съдебна практика).
Когато обаче митническата стойност не може да бъде определена съгласно член 29 от Митническия кодекс чрез договорната стойност на внесените стоки, митническото остойностяване се извършва по реда на разпоредбите на член 30 от споменатия кодекс, като последователно се прилагат методите, предвидени в член 30, параграф 2, букви а)—г) (решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др.,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, т.
).
В случай че митническата стойност на внесените стоки не е възможно да бъде определена и въз основа на член 30 от Митническия кодекс, митническото остойностяване се извършва в съответствие с разпоредбите на член 31 от същия кодекс (решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др.,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, т.
).
Ето защо както от текста на членове 29—31 от споменатия кодекс, така и от поредността, в която критериите за определяне на митническата стойност трябва да бъдат прилагани съгласно тези членове, следва, че посочените разпоредби са в отношение на субсидиарност. Всъщност само когато митническата стойност не може да бъде определена чрез прилагането на дадена разпоредба следва да се приложи разпоредбата, която непосредствено я следва в установената поредност (решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др.,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, т.
).
Доколкото за целите на митническото остойностяване е отдаден приоритет на договорната стойност съгласно член 29 от Митническия кодекс, този метод за определяне на митническата стойност се счита за най-подходящ и най-често използван (решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др.,
C‑116/12
,
EU:C:2013:825
, т.
).
Що се отнася, от една страна, до въпроса с какви правомощия разполагат митническите органи, когато подадена до тях декларация поражда съмнения, член 181а от Регламента за прилагане предвижда, че когато имат основание да се съмняват, че декларираната стойност на внесените стоки представлява цялата платена или платима за тези стоки сума, митническите органи не трябва непременно да определят митническата стойност на тези стоки въз основа на метода за договорната стойност. Те следователно могат да отхвърлят декларираната цена, ако съмненията продължават, след като евентуално са поискали предоставянето на цялата информация или на всички допълнителни документи и след като са дали на съответното лице подходяща възможност да изложи гледната си точка относно съображенията, на които се основават посочените съмнения (вж. в този смисъл решение от 28 февруари 2008 г., Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, т.
)
От друга страна, Съдът вече е отбелязал по отношение на стойността, с която трябва да се замени договорната стойност, че в член 181а от Регламента за прилагане само се посочва, че митническите органи „не се налага […] да определят митническата стойност […] въз основа на метода за договорната стойност“, но не се уточнява с коя друга стойност трябва да се замени договорната стойност в този случай (решение от 28 февруари 2008 г., Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, т.
).
В това отношение съгласно членове 30 и 31 от Митническия кодекс, когато митническата стойност на внесените стоки не може да се определи чрез прилагане на член 29 от този кодекс, тя трябва да се определи чрез прилагане, на първо място, на посочения член 30, и на второ място, на посочения член 31 (вж. в този смисъл решение от 28 февруари 2008 г., Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, т.
).
Освен това, що се отнася по-конкретно до прилагането на същия член 30, от точка 1 от бележките относно член 30, параграф 2, букви а) и б) от Митническия кодекс, съдържащи се в приложение 23 към Регламента за прилагане, следва, че когато е възможно, митническите органи използват идентични или подобни стоки, както е целесъобразно, продадени на същото търговско равнище и по същество в същите количества като подлежащите на остойностяване стоки.
От това следва, че за да определят митническата стойност, митническите органи могат да не вземат предвид декларираната цена на внесените стоки и могат да прибегнат до вторични методи за определяне на митническата стойност на внесените стоки, като предвидените в членове 30 и 31 от Митническия кодекс, и по-специално продажната цена на сходни стоки, ако съмненията им относно договорната стойност на стоките продължават, след като са поискали предоставянето на цялата информация или на всички допълнителни документи и след като са дали на съответното лице подходяща възможност да изложи гледната си точка относно съображенията, на които се основават посочените съмнения.
Все пак запитващата юрисдикция, която единствено е запозната пряко с отнесения пред нея спор, следва да определи дали съмненията на митническия орган в главното производство са били основателни, за да пристъпи към посочените вторични методи, и дали този орган е дал на съответното лице подходяща възможност да изложи гледната си точка относно съображенията, на които са били основани тези съмнения.
За да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, следва да се отбележи следното по отношение на данните, с които разполага Съдът във връзка със спора в главното производство.
В това отношение, на първо място, що се отнася по-специално до основателността на разглежданите съмнения, следва да се отбележи, че видно от представената на Съда преписка, в главното производство съответният митнически орган е приел декларираната договорна стойност на внесените стоки за изключително ниска в сравнение със средностатистическата стойност при вноса на сравними стоки. В настоящия случай изглежда, както подчертава Европейската комисия, че по отношение на някои от стоките — предмет на главното производство, декларираната цена е по-ниска от средностатистическата с повече от 50 %.
При такива обстоятелства следва да се приеме, че разлика в цените като констатираната изглежда достатъчна, за да обоснове съмненията на митническия орган и отхвърлянето от негова страна на декларираната митническа стойност на разглежданите стоки.
Освен това е безспорно, че съмненията в главното производство, които са накарали посочения орган да приложи член 181а от Регламента за прилагане, се отнасят не до автентичността на търговската фактура, а до точността на митническата стойност на внесените стоки.
Впрочем следва да се припомни, че за целите на прилагането на член 181а от Регламента за прилагане автентичността на документите, удостоверяващи договорната стойност на внесените стоки, не е определящ елемент, а представлява един от факторите, които митническите органи трябва да вземат предвид. Всъщност тези органи могат да имат съмнения относно точността на митническата стойност на внесените стоки въпреки автентичността на тези документи (вж. в този смисъл решение от 28 февруари 2008 г., Carboni e derivati,
C‑263/06
,
EU:C:2008:128
, т.
).
На второ място, що се отнася до това дали въпросният митнически орган по главното производство е дал на съответното лице подходяща възможност да изложи гледната си точка относно съображенията, на които са били основани тези съмнения, от материалите по представената на Съда преписка следва, че областният митнически орган изисква от EURO 2004. Hungary да представи доказателства относно точността на митническата стойност на внесените стоки. При тези обстоятелства следва да се приеме, че този орган е дал на посоченото дружество подходяща възможност да изложи гледната си точка относно споменатите съмнения.
Видно от представената на Съда преписка обаче, това дружество не представя нови доказателства в отговор на митническите органи и декларира, че е заплатило на съдоговорителя си цената по фактурата.
По всички изложени съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 181а от Регламента за прилагане трябва да се тълкува в смисъл, че допуска практика на митническите органи като разглежданата в главното производство, съгласно която митническата стойност на внесени стоки се определя въз основа на договорната стойност на сходни стоки — метод, който фигурира в член 30 от Митническия кодекс, когато бъде преценено, че декларираната договорна стойност е необичайно ниска в сравнение със средностатистическия размер на покупните цени при вноса на сходни стоки, при положение че митническите органи не оспорват, нито по друг начин поставят под съмнение автентичността на фактурата и на удостоверението за извършен банков превод, представени като доказателство за действително платената цена за внесените стоки, и вносителят не представя, в отговор на искането в този смисъл на митническия орган, допълнителни доказателства или сведения за установяване на точността на декларираната договорна стойност на тези стоки.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:

Член 181а от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 3254/94 на Комисията от 19 декември 1994 г., трябва да се тълкува в смисъл, че допуска практика на митническите органи като разглежданата в главното производство, съгласно която митническата стойност на внесени стоки се определя въз основа на договорната стойност на сходни стоки — метод, който фигурира в член 30 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 г., когато бъде преценено, че декларираната договорна стойност е необичайно ниска в сравнение със средностатистическия размер на покупните цени при вноса на сходни стоки, при положение че митническият орган не оспорва, нито по друг начин поставя под съмнение автентичността на фактурата и на удостоверението за извършен банков превод, представени като доказателство за действително платената цена за внесените стоки, и вносителят не представя, в отговор на искането в този смисъл на митническия орган, допълнителни доказателства или сведения за установяване на точността на декларираната договорна стойност на тези стоки.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: унгарски.