CELEX: 62020CJ0221
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Nodokļi
Direktīva 92/83/EEK
Akcīzes nodoklis
Alus
4. panta 2. punkts
Iespēja piemērot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, ko brūvē patstāvīgas mazās alus darītavas
Attieksme kā pret vienu mazo alus darītavu, kas ir neatkarīga no divām vai vairākām citām mazajām alus darītavām
Transponēšanas pienākums

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (
OV 1992, L 316, 21. lpp.
; labojums –
OV 2020, L 279, 23. lpp.
), 4. panta 2. punkta otro teikumu.
Šie lūgumi tika iesniegti tiesvedībās, kuras ir uzsākušas A
Oy
(C‑221/20) un B
Oy
(C‑223/20), sabiedrības, kas nodarbojas ar alus darīšanu, par atteikumu tikt uzskatītām par patstāvīgām mazajām alus darītavām nolūkā piemērot pazeminātu akcīzes nodokli.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 92/83
Direktīvas 92/83 4. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis var piemērot pazeminātas nodokļu likmes, kuras var diferencēt saskaņā ar attiecīgo alus darītavu gada ražošanas apjomu, alum, kas darīts patstāvīgās mazajās alus darītavās, ievērojot šādus ierobežojumus:
–
pazeminātās likmes neattiecas uz uzņēmumiem, kas ražo vairāk nekā 200000 hl alus gadā,
–
pazeminātās likmes, kas var būt zemākas par zemāko likmi, nenosaka zemākas par 50 % no valsts standarta akcīzes nodokļa likmes.
2.   Pazemināto likmju sakarā termins “patstāvīga mazā alus darītava” nozīmē tādu alus darītavu, kura ir juridiski un saimnieciski neatkarīga no citām alus darītavām, izmanto telpas, kas atrodas atsevišķi no citu alus darītavu telpām, un tā neražo pēc licences. Tomēr, ja sadarbojas divas vai vairākas mazas alus darītavas, kuru kopējais ražošanas apjoms gadā nepārsniedz 200000 hl, šīs alus darītavas var uzskatīt par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu.”
Direktīva 92/84
Padomes Direktīvas 92/84/EEK (1992. gada 19. oktobris) par spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu (
OV 1992, L 316, 29. lpp.
) septītajā apsvērumā ir noteikts:
“tā kā dalībvalstīs atšķiras metodes, ar kādām uzliek nodokli alum un šīm atšķirībām var ļaut turpināties, jo īpaši, nosakot zemāko likmi, ko izsaka kā nodokli gan attiecībā pret produkta sākotnējo blīvumu, gan spirta saturu”.
Somijas tiesības
Alkoholi- ja alkoholijuomaverolaki (1471/1994)
(Likums par nodokli spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (1471/1994)), redakcijā, kas bija piemērojama līdz 2014. gada 31. decembrim, 9. panta pirmajā un trešajā daļā ir noteikts:
“Ja nodokļa maksātājs var ticami pierādīt, ka alus ir ražots uzņēmumā, kas juridiski un saimnieciski ir neatkarīgs no citiem tās pašas nozares uzņēmumiem, un tā saražotais alus daudzums kalendārajā gadā nepārsniedz 10000000 litru, nodokli alkoholiskajiem dzērieniem, ko piemēro alum, pazemina:
1)
par 50 %, ja uzņēmuma kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums nepārsniedz 200000 litru;
2)
par 30 %, ja uzņēmuma kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums pārsniedz 200000 litru, bet nepārsniedz 3000000 litru;
3)
par 20 %, ja uzņēmuma kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums pārsniedz 3000000 litru, bet nepārsniedz 5500000 litru;
4)
par 10 %, ja uzņēmuma kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums pārsniedz 5500000 litru, bet nepārsniedz 10000000 litru.
[..]
Ja divi vai vairāki pirmajā daļā minētie uzņēmumi savstarpēji sadarbojas attiecībā uz ražošanu vai uzņēmuma darbību, nevar uzskatīt, ka tas nozīmē, ka tie ir savstarpēji juridiski vai saimnieciski atkarīgi. Par sadarbību, kura saistīta ar ražošanu vai uzņēmuma darbību, uzskata alus ražošanai nepieciešamo izejvielu un iekārtu iegādi, kā arī alus fasēšanu, tirgvedību un izplatīšanu. Šīs daļas piemērošana tomēr ir pakļauta nosacījumam, ka uzņēmumu kopējais kalendārā gada laikā saražotais alus daudzums nepārsniedz 10000000 litru.”
Likuma par nodokli spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, redakcijā, kas piemērojama no 2015. gada 1. janvāra, 9. panta pirmajā un trešajā daļā ir paredzēts:
“Ja nodokļu maksātājs var ticami pierādīt, ka alus ir ražots alus darītavā, kura ir juridiski un saimnieciski neatkarīga no citām alus darītavām, kura izmanto telpas, kas atrodas atsevišķi no citu alus darītavu telpām, kura neražo pēc licences un kuras saražotā alus daudzums kalendārā gada laikā nepārsniedz 15000000 litru, alum piemērojamo alkoholisko dzērienu nodokli pazemina:
1)
par 50 %, ja alus darītavas kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums nepārsniedz 500000 litru;
2)
par 30 %, ja alus darītavas kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums pārsniedz 500000 litru, bet nepārsniedz 3000000 litru;
3)
par 20 %, ja alus darītavas kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums pārsniedz 3000000 litru, bet nepārsniedz 5500000 litru;
4)
par 10 %, ja alus darītavas kalendārā gada laikā saražotā alus daudzums pārsniedz 5500000 litru, bet nepārsniedz 10000000 litru.
[..]
Ja divas vai vairākas pirmajā daļā minētās alus darītavas savstarpēji sadarbojas attiecībā uz ražošanu vai uzņēmuma darbību, nevar uzskatīt, ka tas nozīmē, ka tās ir juridiski vai saimnieciski savstarpēji atkarīgas. Par sadarbību, kura saistīta ar ražošanu vai uzņēmuma darbību, uzskata alus ražošanai nepieciešamo izejvielu un iekārtu iegādi, kā arī alus fasēšanu, tirgvedību un izplatīšanu. Šīs daļas piemērošana tomēr ir pakļauta nosacījumam, ka alus darītavu kopējais saražotais alus daudzums kalendārā gada laikā nepārsniedz 15000000 litru.”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
2015. un 2016. gadā
Tulli
(Muitas un akcīzes nodokļu pārvalde, Somija) veica pārbaudes A un B, sabiedrībās, kuras tostarp darbojas alus ražošanas nozarē, saistībā ar nodokli spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, kas šīm sabiedrībām jāmaksā par laikposmu no 2013. gada 1. maija līdz 2015. gada 31. decembrim (sabiedrībai A) un no 2013. gada 1. janvāra līdz 2014. gada 31. decembrim (sabiedrībai B).
Lai gan A un B savās deklarācijās par nodokli spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem bija norādījušas alus piegādes, kas apliekamas ar nodokli tādu preču kategorijā, attiecībā uz kuru nodoklis ir pazemināts par 50 %, Muitas un akcīzes nodokļu pārvalde uzskatīja, ka šīm sabiedrībām šis nodokļa likmes pazeminājums nepienākas, jo tās nevar uzskatīt par juridiski un saimnieciski neatkarīgām alus darītavām Likuma par nodokli spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem 9. panta izpratnē – it īpaši tādēļ, ka tās abas daļēji piederēja trešai personai, kura vienlaikus bija to vadītāja. Pārvalde turklāt attiecībā uz A un B kopīgu aplikšanu ar nodokli atgādināja, ka Somijas likumdevējs apzināti ir izvēlējies minētajā 9. pantā neiekļaut iespēju divas vai vairākas mazas alus darītavas uzskatīt par vienu alus darītavu. Rezultātā ar 2016. gada 9. decembra paziņojumiem par uzrēķinu minētā pārvalde piemēroja A un B nodokļu palielinājumus un soda naudas.
Tā kā A un B administratīvās sūdzības tika noraidītas, katra no tām iesniedza pieteikumu
Helsingin hallinto‑oikeus
(Helsinku Administratīvā tiesa, Somija). Ar 2018. gada 5. novembra lēmumiem šī tiesa noraidīja šīs prasības, pamatojoties uz to, ka, pirmkārt, A un B nebija tiesību uz Likuma par nodokli spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem 9. pantā paredzēto pazemināto nodokļa likmi un, otrkārt – attiecībā uz kopēju aplikšanu ar nodokli – Somijas Republika nav transponējusi Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otro teikumu un tai tas arī nebija jādara.
A un B katra atsevišķi iesniedza pārsūdzību
Korkein hallinto‑oikeus
(Augstākā administratīvā tiesa, Somija), proti, iesniedzējtiesā.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka nav skaidras atbildes uz jautājumu, vai dalībvalstij, kas piemēro pazeminātas akcīzes nodokļa likmes patstāvīgu mazo alus darītavu – Direktīvas 92/83 4. panta izpratnē – saražotajam alum, ir jāpiemēro arī šīs direktīvas 4. panta 2. punkta otrais teikums vai arī pēdējās minētās tiesību normas piemērošana ir attiecīgās dalībvalsts ziņā.
Šādos apstākļos
Korkein hallinto‑oikeus
(Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus, kas lietās C‑221/20 un C‑223/20 ir formulēti identiski:
“1)
Vai Direktīvas [92/83] 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij, kas saskaņā ar šo tiesību normu piemēro pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, kuru brūvē patstāvīgas mazās alus darītavas, ir jāpiemēro arī šīs direktīvas 4. panta 2. punkta otrajā teikumā ietvertā tiesību norma par mazo alus darītavu kopēju aplikšanu ar nodokli vai arī šīs pēdējās minētās tiesību normas piemērošana ir atstāta attiecīgās dalībvalsts ziņā?
2)
Vai Direktīvas [92/83] 4. panta 2. punkta otrajam teikumam ir tieša iedarbība?”
Tiesvedība Tiesā
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 14. jūlija rīkojumu lietas C‑221/20 un C‑223/20 tika apvienotas rakstveida un mutvārdu procesam, kā arī sprieduma taisīšanai.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka šī tiesību norma obligāti ir jāīsteno dalībvalstij, kura piemēro pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, kas ražots patstāvīgās mazajās alus darītavās, kā noteikts šīs direktīvas 4. panta 1. punktā un 2. punkta pirmajā teikumā.
Vispirms – formāli neapstrīdot šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību – ir jānorāda, ka prasītājas pamatlietā savos apsvērumos būtībā ir apgalvojušas, ka pretēji šī sprieduma 8. punktā minētajos 2016. gada 9. decembra paziņojumos par uzrēķinu ietvertajiem konstatējumiem no leģislatīvā darba, kura rezultātā tika pieņemtas šī sprieduma 5. un 6. punktā citētās normas, neizriet, ka Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otrais teikums nav ticis transponēts Somijas tiesībās. Tāpat savos rakstveida apsvērumos Eiropas Komisija ir paudusi šaubas, vai šajās tiesību normās, ņemot vērā to formulējumu, varētu būt transponēts šā 4. panta 2. punkta otrais teikums.
Taču jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesas kompetencē nav interpretēt valsts tiesību normas, jo to darīt ir tikai valsts tiesas kompetencē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūnijs, Grupo Norte Facility,
C‑574/16
,
EU:C:2018:390
,
32.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi Tiesas kompetencē nav lemt par jautājumu, vai ar Likuma par nodokli spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem 9. panta trešo daļu, redakcijā, kas bija piemērojama pirms 2015. gada 1. janvāra, un redakcijā, kas piemērojama no šī datuma, ir transponēts Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otrais teikums.
Uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu ir jāatbild, pamatojoties uz pēdējās izvirzīto premisu, saskaņā ar kuru Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otrais teikums Somijas tiesībās nav transponēts.
Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina, ka, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai minētās tiesību normas teksts, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā tā ietilpst, vispārējā sistēma, kā arī tajā izvirzītie mērķi (spriedums, 2020. gada 30. janvāris, Tim,
C‑395/18
,
EU:C:2020:58
,
36.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar Direktīvas 92/83 4. panta 1. punktu dalībvalstis var piemērot pazeminātas akcīzes nodokļu likmes alum, kas brūvēts patstāvīgās mazajās alus darītavās, kuras ražo ne vairāk kā 200000 hektolitru alus gadā, tomēr šīs pazeminātās likmes nedrīkst būt zemākas par 50 % no parastās akcīzes nodokļa likmes.
Šīs direktīvas 4. panta 2. punkta pirmajā teikumā ir precizēts, ka patstāvīga mazā alus darītava ir alus darītava, kura ir juridiski un saimnieciski neatkarīga no citām alus darītavām, kura izmanto telpas, kas atrodas atsevišķi no citu alus darītavu telpām, un kura neražo pēc licences, un šā punkta otrajā teikumā ir piebilsts, ka “tomēr, ja sadarbojas divas vai vairākas mazas alus darītavas, kuru kopējais ražošanas apjoms gadā nepārsniedz 200000 hl, šīs alus darītavas var uzskatīt par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu”.
No Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta formulējuma un it īpaši no saikļa “tomēr”, kas ir ietverts šī punkta otrajā teikumā un ar ko ir ievadīta atkāpe no tā pirmajā teikumā minētās definīcijas, izriet, ka divas vai vairākas mazās alus darītavas, kas sadarbojas, neraugoties uz pirmajā teikumā paredzēto, var tikt uzskatītas par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu šīs tiesību normas izpratnē neatkarīgi no tā, vai tās ir savstarpēji juridiski vai saimnieciski atkarīgas, ja šīs alus darītavas faktiski neveido saimniecisku grupu, kuras ražošanas apjomi pārsniedz minētās direktīvas 4. pantā noteiktos. Patstāvīguma kritērija mērķis ir nodrošināt to, ka pazeminātā akcīzes nodokļa likme tik tiešām tiek piemērota tikai tām alus darītavām, kuru lielums rada apgrūtinājumu, nevis tām, kas pieder kādai grupai (spriedums, 2009. gada 2. aprīlis, Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
,
29.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt Tiesa ir atgādinājusi, ka Direktīvas 92/83 mērķis ir novērst to, ka akcīzes nodokļa samazinājums tiktu piešķirts alus darītavām, kuru izmērs un ražošanas jauda varētu izraisīt traucējumus iekšējā tirgū (spriedums, 2009. gada 2. aprīlis, Glückauf Brauerei,
C‑83/08
,
EU:C:2009:228
,
26.
punkts). Tomēr šis mērķis nekādā ziņā netiek apdraudēts, piemērojot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, ko brūvē divas vai vairākas mazās alus darītavas, kuru kopējais saražotais apjoms nepārsniedz šīs direktīvas 4. pantā noteiktās robežas.
Tādējādi no iepriekš minētajiem apsvērumiem nevar secināt, ka tādai dalībvalstij, kura piemēro pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, ko brūvē patstāvīgas mazās alus darītavas Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta pirmā teikuma izpratnē, ir obligāti jāīsteno šīs direktīvas 4. panta 2. punkta otrais teikums.
Proti, no Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otrā teikuma, it īpaši tajā ietvertās frāzes “var uzskatīt”, formulējuma izriet, ka Savienības likumdevējs ir iedibinājis iespēju – un nevis pienākumu – dalībvalstij par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu uzskatīt tādas divas vai vairākas mazās alus darītavas, kuras sadarbojas un kuru kopējais saražotais apjoms nepārsniedz 200000 hektolitru, pat ja šī dalībvalsts ir izmantojusi šīs direktīvas 4. panta 1. punktā paredzēto iespēju piemērot pazeminātu akcīzes nodokļa likmi alum, ko brūvē patstāvīgas mazās alus darītavas, kuru ražošanas apjoms nepārsniedz 200000 hektolitru gadā.
Šo Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otrā teikuma gramatisko interpretāciju apstiprina minētā 4. panta sistēma kopumā. Proti, lai gan minētā panta 1. punktā dalībvalstīm ir paredzēta iespēja piemērot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, ko ražo patstāvīgas mazās alus darītavas, kuras definētas šā paša panta 2. punkta pirmajā teikumā, tā otrajā teikumā ir paredzēta atkāpe no 1. punkta, dalībvalstīm sniedzot iespēju divas vai vairākas mazās alus darītavas, kuras sadarbojas, uzskatīt par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu, ja to saražotais kopapjoms gadā nepārsniedz 200000 hektolitru, turklāt neskarot apstākli, ka uz tām neattiecas minētajā pirmajā teikumā ietvertais jēdziens “patstāvīga mazā alus darītava”.
Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka, ar zināmiem nosacījumiem paredzot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes piemērošanu alum, kas ir brūvēts patstāvīgās mazajās alus darītavās, Direktīvas 92/83 4. pants ir izņēmums no normālās akcīzes nodokļa likmes piemērošanas alum, kā dēļ minētās pazeminātās akcīzes nodokļa likmes piemērošanas nosacījumi ir jāinterpretē šauri (spriedums, 2015. gada 4. jūnijs, Brasserie Bouquet,
C‑285/14
,
EU:C:2015:353
,
19.
punkts).
Šāda prasība nozīmē, ka šīs direktīvas 4. panta piemērošanas jomu nedrīkst obligāti attiecināt arī uz situācijām, kuras tajā ietilpst tikai ar nosacījumu, ka dalībvalstis ir izmantojušas tām ar šo pantu sniegto iespēju.
Šā sprieduma 25. punktā izklāstītā interpretācija turklāt atbilst arī Direktīvas 92/83 4. panta kontekstam. Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka ir pamatoti ņemt vērā Direktīvu 92/84, ar ko ir ieviesta alum piemērojama minimālā akcīzes nodokļa likme, kuras struktūra ir noteikta pirmajā no šīm direktīvām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 17. maijs, Kompania Piwowarska,
C‑30/17
,
EU:C:2018:325
,
34.
punkts). Direktīvas 92/84 septītajā apsvērumā ir minēts, ka nodokļu uzlikšanas alum metodes dalībvalstīs atšķiras, un tajā ir norādīts, ka ir jāļauj saglabāt šīs atšķirības.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 92/83 4. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij, kura īsteno šīs direktīvas 4. panta 1. punktā paredzēto iespēju piemērot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, ko brūvē patstāvīgas mazās alus darītavas, tomēr nav pienākuma uzskatīt par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu tādas divas vai vairākas mazās alus darītavas, kuras sadarbojas un kuru saražotais kopapjoms gadā nepārsniedz 200000 hektolitru.
Par otro jautājumu
Ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, uz uzdoto otro jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:

Padomes Direktīvas 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 4. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij, kura īsteno šīs direktīvas 4. panta 1. punktā paredzēto iespēju piemērot pazeminātas akcīzes nodokļa likmes alum, ko brūvē patstāvīgas mazās alus darītavas, tomēr nav pienākuma uzskatīt par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu tādas divas vai vairākas mazās alus darītavas, kuras sadarbojas un kuru saražotais kopapjoms gadā nepārsniedz 200000 hektolitru.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – somu.