CELEX: 62021CJ0650
Præjudiciel forelæggelse
socialpolitik
ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv
direktiv 2000/78/EF
forbud mod forskelsbehandling på grund af alder
tjenestemænds løn
tidligere national lovgivning, hvorom det er fastslået, at den er udtryk for forskelsbehandling
indplacering i en ny lønordning foretaget under henvisning til ancienniteten fastsat ifølge en tidligere lønordning
berigtigelse af denne anciennitet ved fastsættelse af en skæringsdato for sammenligning
den nye indplacerings karakter af forskelsbehandling
regel, der stiller ældre tjenestemænd ringere

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 1, 2 og 6 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT 2000, L 303, s. 16, berigtiget i EUT 2015, L 185, s. 31), sammenholdt med artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med tvister mellem på den ene side FW og CE og på den anden side Landespolizeidirektion Niederösterreich (politidirektionen i delstaten Niederösterreich, Østrig) og Finanzamt Österreich (skatte-, afgifts- og budgetmyndigheden, Østrig), tidligere Finanzamt Salzburg-Land (skatte-, afgifts- og budgetmyndigheden i delstaten Salzburg, Østrig), (herefter samlet »Finanzamt«), vedrørende fastsættelsen af FW’s og CE’s anciennitet på lønskalaen for forbundsstatens tjenestemænd.

Retsforskrifter

EU-retten
Artikel 1 i direktiv 2000/78, der har overskriften »Genstand«, fastsætter:
»Formålet med dette direktiv er, med henblik på at gennemføre princippet om ligebehandling i medlemsstaterne, at fastlægge en generel ramme for bekæmpelsen af forskelsbehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv på grund af religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering.«
Dette direktivs artikel 2, der har overskriften »Begrebet forskelsbehandling«, bestemmer:
»1.      I dette direktiv betyder princippet om ligebehandling, at ingen må udsættes for nogen form for direkte eller indirekte forskelsbehandling af nogen af de i artikel 1 anførte grunde.
2.      I henhold til stk. 1
a)      foreligger der direkte forskelsbehandling, hvis en person af en eller flere af de i artikel 1 anførte grunde behandles ringere, end en anden i en tilsvarende situation bliver, er blevet eller ville blive behandlet
b)      foreligger der indirekte forskelsbehandling, hvis en tilsyneladende neutral bestemmelse, betingelse eller praksis vil stille personer med en bestemt religion eller tro, et bestemt handicap, personer, som tilhører en bestemt aldersgruppe, eller personer med en bestemt seksuel orientering, særlig ufordelagtigt i forhold til andre personer, medmindre
i)      den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et legitimt mål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige, [...]
[...]«
Det nævnte direktivs artikel 3, der har overskriften »Anvendelsesområde«, fastsætter følgende i stk. 1, litra c):
»Inden for rammerne af Fællesskabets beføjelser finder dette direktiv anvendelse både i den offentlige og den private sektor, herunder offentlige organer, på alle personer for så vidt angår:
[...]
c)      ansættelses- og arbejdsvilkår, herunder afskedigelse og løn.«
Samme direktivs artikel 6 med overskriften »Berettigelse af ulige behandling på grund af alder« har følgende ordlyd:
»1.      Uanset artikel 2, stk. 2, kan medlemsstaterne bestemme, at ulige behandling på grund af alder ikke udgør forskelsbehandling, hvis den er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål inden for rammerne af den nationale ret, bl.a. legitime beskæftigelses-, arbejdsmarkeds- og erhvervsuddannelsespolitiske mål, og hvis midlerne til at opfylde det pågældende formål er hensigtsmæssige og nødvendige.
[...]
2.      Uanset artikel 2, stk. 2, kan medlemsstaterne bestemme, at fastsættelse af aldersgrænser for adgang eller ret til pensions- eller invaliditetsydelser, der er omfattet af erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, herunder fastsættelse af forskellige aldersgrænser for ansatte eller grupper eller kategorier af ansatte, og anvendelse af alderskriteriet til aktuarberegninger inden for rammerne af disse ordninger ikke udgør forskelsbehandling på grund af alder, for så vidt dette ikke medfører forskelsbehandling på grund af køn.«
Artikel 16 i direktiv 2000/78 med overskriften »Overholdelse« bestemmer:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at
a)      alle love og administrative bestemmelser, der strider mod princippet om ligebehandling, ophæves
b)      alle bestemmelser, der strider imod princippet om ligebehandling, og som indgår i kontrakter eller kollektive overenskomster, virksomheders interne reglementer og vedtægter for selvstændige erhverv og fag samt for arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationer, erklæres eller kan erklæres ugyldige eller ændres.«

Østrigsk ret
Den østrigske lovgivning om løn og oprykning for forbundsstatens tjenestemænd er blevet ændret flere gange, fordi visse af dens bestemmelser var i strid med EU-retten. Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at den nye løn- og oprykningsordning for tjenestemænd, som er et resultat af lovændringer, der er blevet vedtaget i løbet af 2019 og 2020, tilsigter at bringe en forskelsbehandling på grund af alder, som fulgte af den tidligere løn- og oprykningsordning, til ophør.

GehG af 2010
Med henblik på at afhjælpe den forskelsbehandling på grund af alder, der fulgte af den tidligere affattelse af Gehaltsgesetz (lov om løn), som blev fastslået ved Domstolens dom af 18. juni 2009, Hütter (C-88/08, EU:C:2009:381), fastsatte § 8 i Gehaltsgesetz 1956 (lov om løn af 1956, BGBl. 54/1956), som ændret ved Bundesbesoldungsreform 2010 (forbundslov om reform af lønninger af 2010, BGBl. I, 82/2010) (herefter »GehG af 2010«), følgende i stk. 1:
»Oprykning sker i henhold til en skæringsdato. Medmindre andet er fastsat i nedenfor, er den periode, der er nødvendig for at rykke op til andet løntrin i hver stillingskategori, på fem år og for de andre løntrin på to år.«
§ 12 i GehG af 2010 bestemte:
»1.      Med forbehold af de begrænsninger, der er fastsat i stk. 4-8, beregnes skæringsdatoen for  oprykning fra ansættelsesdatoen for så vidt angår perioder, der ligger efter den 30. juni i det år, hvor ni års skolegang er gennemført eller skulle have været gennemført efter optagelsen på grunduddannelsen:
1)      De perioder, der er anført i stk. 2, medregnes fuldt ud.
2)      Øvrige perioder
a)      som opfylder kravene i stk. 3 eller 3a, medregnes fuldt ud
b)      som ikke opfylder kravene i stk. 3 eller 3a
aa)      medregnes fuldt ud for tre år og
bb)      medregnes med halvdelen for yderligere tre år.
1a.      Længden af de perioder, der medregnes i overensstemmelse med stk. 1, nr. 2, litra b), aa), og stk. 2, nr. 6, og de uddannelsesperioder, der medregnes i henhold til stk. 2, nr. 4, litra d), må ikke overstige tre år i alt. Såfremt
1)      en uddannelse, der er blevet afsluttet i overensstemmelse med stk. 2, nr. 6, har krævet mere end 12  skoleniveauer i henhold til bestemmelserne i skolelovgivningen, forlænges denne periode dog med ét år pr. skoleniveau ud over det 12.
2)      en praktisk uddannelse, der er blevet afsluttet i henhold til stk. 2, nr. 4, litra d), har krævet mere end 36 måneders praktisk uddannelse i henhold til de relevante bestemmelser, forlænges denne periode dog med 1 måned for hver måned af den praktiske uddannelse ud over 36 måneder.
[...]«
Fastsættelsen af skæringsdatoen, der gjorde det muligt at fastlægge en tjenestemands oprykning og følgelig dennes placering på lønskalaen, kunne i overensstemmelse med § 113, stk. 10 og 11, i GehG af 2010 kun foretages efter ansøgning herom, og de tidligere bestemmelser forblev i øvrigt anvendelige i den version, der var gældende den 31. december 2003.

GehG af 2015
Med henblik på at afhjælpe den forskelsbehandling på grund af alder, der fulgte af GehG af 2010, og som blev fastslået i Domstolens dom af 11. november 2014, Schmitzer (C-530/13, EU:C:2014:2359), blev GehG af 2010 ændret med tilbagevirkende kraft ved Bundesbesoldungsreform 2015 (forbundslov om reform af lønninger af 2015, BGBl.  I, 32/2015), ved Dienstrechts-Novelle 2015 (lov af 2015 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl. I, 65/2015) og ved Besoldungsrechtsanpassungsgesetz (lønretstilpasningsloven af 2016, BGBl.  I, 104/2016, herefter »GehG af 2015«).
§ 8 i GehG af 2015 med overskriften »Indplacering og oprykning« bestemte i stk. 1:
»[...] Indplaceringen og den senere oprykning bestemmes ud fra lønancienniteten.«
§ 12, stk. 1, i GehG af 2015 med overskriften »Lønancienniteten« havde følgende ordlyd:
»Lønancienniteten omfatter varigheden af de i ansættelsesforholdet tilbagelagte perioder med effekt for oprykningen plus varigheden af tidligere tjenesteperioder, der kan medregnes.«
§ 169c i GehG af 2015, som vedrører omplaceringen af ansatte tjenestemænd i den nye løn- og oprykningsordning, fastsatte:
»1.      Alle tjenestemænd i de i § 169d anførte stillingskategorier og lønklasser, som var ansat den 11. februar 2015, overføres i henhold til følgende bestemmelser alene på grundlag af deres hidtidige løn til den nye lønordning, som indføres ved denne forbundslov. Tjenestemændene indplaceres i første omgang på grundlag af deres hidtidige løn i en lønklasse i den nye lønordning, i hvilken den hidtidige løn ydes. [...]
2.      Tjenestemanden overføres til den nye lønordning ved en generel fastsættelse af den pågældendes lønanciennitet. Den generelle fastsættelse afgøres af overførselsbeløbet. Overførselsbeløbet er den fulde løn uden eventuelle ekstraordinære oprykninger, som blev lagt til grund for beregningen af den pågældendes månedsløn for februar 2015 (overførselsmåneden). [...]
2a.      Som overførselsbeløb anvendes grundlønnen for det løntrin, som faktisk var afgørende for de udbetalte beløb for overførselsmåneden (indplacering i henhold til lønseddel). Der foretages i denne forbindelse ingen bedømmelse af beløbenes rimelighed hverken principielt eller størrelsesmæssigt. Der skal ved beregningen af overførselsbeløbet kun tages hensyn til en efterfølgende korrektion af de udbetalte beløb, såfremt
1)      der derved korrigeres fejl af faktisk natur, som er opstået ved indtastningen i et automatisk databehandlingssystem, og
2)      den fejlagtige indtastning åbenbart afviger fra den tilsigtede indtastning, sådan som den på tidspunktet for indtastningen allerede er dokumenteret ved eksisterende dokumenter.
[...]
3.      Den overførte tjenestemands lønanciennitet fastsættes til den periode, som kræves for oprykning fra første løntrin (den første dags begyndelse) til det løntrin i samme stillingskategori, for hvilket den beløbsmæssigt nærmeste lavere løn i forhold til overførselsbeløbet er anført i den pr. 12. februar 2015 gældende affattelse. Såfremt overførselsbeløbet svarer til det laveste beløb, der er anført for et løntrin i samme stillingskategori, er dette løntrin afgørende. Alle sammenligningsbeløb afrundes til hele euro.
4.      Den i stk. 3 fastsatte lønanciennitet forlænges med den periode, der er gået mellem tidspunktet for den sidste oprykning til et højere løntrin og udløbet af overførselsmåneden, for så vidt som denne periode har virkning for oprykningen.
[...]«
I henhold til § 175, stk. 79, nr. 3, i GehG af 2015 trådte denne lovs §§ 8 og 12 samt disse bestemmelsers overskrifter, i den affattelse, der fulgte af GehG af 2015, i kraft på datoen efter offentliggørelsen, dvs. den 12. februar 2015, idet alle tidligere affattelser af disse bestemmelser ikke længere fandt anvendelse i verserende eller fremtidige sager.

GehG af 2020
Med henblik på at afhjælpe den forskelsbehandling på grund af alder, der fulgte af GehG af 2015, og som blev fastslået i Domstolens domme af 8. maj 2019, Leitner (C-396/17, herefter »Leitner-dommen«, EU:C:2019:375) og Österreichischer Gewerkschaftsbund, (C-24/17, EU:C:2019:373), blev GehG af 2015 ændret  ved 2. Dienstrechts-Novelle 2019 (anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl. I, 58/2015) og ved Dienstrechts-Novelle 2020 (lov af 2020 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl.  I, 153/2020) (herefter »GehG  af 2020«).
§ 169f i GehG  af 2020 har følgende ordlyd:
»1.      For så vidt angår tjenestemænd,
1)      som er i aktiv tjeneste på datoen for offentliggørelsen af [anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten], og
2)      som er blevet overført i henhold til § 169, stk. 1,  eventuelt sammenholdt med § 169, stk. 3, 4 eller 6), og
3)      for hvilke den første fastsættelse af skæringsdatoen for oprykning for den aktuelle ansættelse er sket med udelukkelse af perioder forud for det fyldte 18. år, og
4)      med hensyn til hvilke perioder forud for det fyldte 18. år efter den første fastsættelse, der er omhandlet i punkt 3, ikke er blevet medregnet i henhold til bestemmelserne i [forbundslov om reform af lønninger af 2010] og på ingen måde har haft nogen indflydelse på indplaceringen, fordi der ikke er blevet taget hensyn til dem ved denne forbundslovs foretagne forlængelse af den periode, der er nødvendig for første oprykning,
skal indplaceringen [på lønskalaen] fastsættes af egen drift på ny ved afgørelse.
[...]
3.      Når sager, der verserer på datoen for offentliggørelsen af [anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten], hovedsageligt vedrører spørgsmålet om hensyntagen til yderligere tidligere tjenesteperioder, den nye fastsættelse af skæringsdatoen for oprykning, navnlig i henhold til § 113, stk. 10, som affattet ved [forbundslov om reform af lønninger af 2010], den nye fastsættelse af lønancienniteten eller fastsættelsen af en tjenestemands indplacering [på lønskalaen] i henhold til stk. 1, nr. 3, sker den nye fastsættelse inden for rammerne af disse sager. I sager, der verserer på datoen for offentliggørelsen af [anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten], hvor et sådant spørgsmål først skal afgøres, foretages bedømmelsen med forbehold af § 38 i Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetz 1991[(almindelig lov om forvaltningsproceduren, BGBl. 51/1991)] i henhold til stk. 6.
4.      Den nye fastsættelse, der er omhandlet i stk. 1-3, sker efter fastsættelse af skæringsdatoen for sammenligning (§ 169g) ved at fastsætte ancienniteten på lønskalaen til den 28. februar 2015. Den i § 169c omhandlede lønanciennitet forhøjes med perioden mellem skæringsdatoen for sammenligning og skæringsdatoen for oprykning, når skæringsdatoen for sammenligning ligger forud for skæringsdatoen for oprykning, ellers nedsættes den med et beløb svarende til denne periode. Sammenligningen foretages med den sidste skæringsdato for oprykning, som er blevet fastsat med udelukkelse af perioder, der ligger forud for det fyldte 18. år.
[...]
6.      Lønberegningen sker med tilbagevirkende kraft under hensyntagen til den tjenesteperiode, der har indvirkning på oprykningen
1)      for så vidt angår stk. 4 (for perioderne før den 1.3.2015 i henhold til § 169, stk. 6b, i den gældende affattelse og § 8 som affattet ved [lov af 2015 om ændring af tjenestemandsretten])  ud fra den nyligt fastsatte lønanciennitet […]
[...]«
§ 169g i GehG  af 2020 bestemmer:
»1.      Skæringsdatoen for sammenligning beregnes således, at tidligere perioder, der er tilbagelagt efter at have nået den krævede minimumsalder for at arbejde i en virksomhed som led i en ordning med vekseluddannelse som omhandlet i artikel  4, stk. 2, litra b), i Rådets direktiv 94/33/EF af 22. juni 1994 om beskyttelse af unge på arbejdspladsen (EFT 1994, L 216, s. 12), som skulle tages i betragtning ved beregningen af skæringsdatoen for oprykning, eller som skulle have været medregnet uden hensyntagen til aldersgrænsen på 18 år, medregnes før ansættelsestidspunktet i overensstemmelse med stk. 2-6.
2.      Følgende bestemmelser vedrørende skæringsdatoen for oprykning anvendes ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning i overensstemmelse med stk. 3-6:
1)      § 12 i den affattelse, der følger af [2. Dienstrechts-Novelle 2007 (anden lov af 2007 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl.  I, 96/2007)]
2)      § 12a i den affattelse, der følger af [Dienstrechts-Novelle 2011 (lov af 2011 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl.  I, 140/2011)]
3)      § 113 i den affattelse, der følger af  [Dienstrechts-Novelle 2004 (lov af 2004 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl.  I, 176/2004)]
4)      § 113a i den affattelse, der følger af [Dienstrechts-Novelle 2007 (lov af 2007 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl. I, 53/2007)], og
5)      bilag 1 til den affattelse, der følger af [lov af 2004 om ændring af tjenestemandsretten].
De afgørende bestemmelser er bestemmelserne vedrørende den stillingskategori, som tjenestemanden var tilknyttet på tidspunktet for fastsættelsen af skæringsdatoen for oprykning i henhold til § 169f, stk. 4, sidste punktum.
3.      Uanset bestemmelserne i stk. 2, nr. 1-5
1)      erstatter de tidligere perioder, der er tilbagelagt efter at have nået den krævede minimumsalder for at arbejde i en virksomhed som led i en ordning med vekseluddannelse som omhandlet i artikel  4, stk. 2, litra b), i [...] direktiv [94/33], de perioder, der er tilbagelagt inden det fyldte 18. år
2)      medregnes for tjenestemænd, der henhører under stillingskategorier, for hvilke bestemmelserne om skæringsdatoen for oprykning bestemmer, at der skal medregnes studieperioder, der er tilbagelagt og gennemført på en højere læreanstalt, udelukkende som studieperioder perioder, der er tilbagelagt og gennemført ved en højere uddannelsesinstitution, som er tilbagelagt
a)      mellem dagen efter den 31. august i det kalenderår, hvori tjenestemanden har fået adgang til 12.  skoleniveau, og
b)      dagen efter den 30. juni i det følgende kalenderår.
Når bestemmelserne i den skolelovgivning, der gælder for tjenestemanden, fastsætter en varighed af studierne på i princippet mere end 12 år, stiger den periode, der skal medregnes med 1 år pr. yderligere skoleniveau
3)      tages der med samtykke fra ministeren eller forbundsministeren for kunst, kultur, offentlig tjeneste og sport fuldt ud hensyn til perioder med en tilsvarende erhvervsmæssig beskæftigelse som omhandlet i § 12, stk. 2, nr. 1a), som
a)      er tilbagelagt inden det fyldte 18. år, eller
b)      er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, når der i offentlighedens interesse som omhandlet i § 12, stk. 3, i den dagældende affattelse var fastsat et retligt loft for medregningen af de øvrige perioder.
Ved beregningen af et eventuelt tab i forbindelse med en overførsel sidestilles disse perioder med perioder, der er tilbagelagt i et ansættelsesforhold med en østrigsk regional enhed
4)      medregnes de øvrige perioder, der skal medregnes med halvdelen inden for et loft på tre år, med halvdelen inden for et loft på syv år
5)      medregnes perioder, der er tilbagelagt i forbindelse med en uddannelseskontrakt som elev i en regional myndighed, kun, hvis tjenestemanden har indledt et ansættelsesforhold efter den 31. marts 2000
6)      medregnes perioder som videnskabelig (kunstnerisk) medarbejder (under uddannelse) som omhandlet i § 6 i [Bundesgesetz über die Abgeltung von wissenschaftlichen und künstlerischen Tätigkeiten an Universitäten und Universitäten der Künste (forbundslov om aflønning af videnskabelige og kunstneriske aktiviteter på universiteter og universiteter for kunst, BGBl. 463/1974)] kun, hvis tjenestemanden har påbegyndt et ansættelsesforhold efter den 30. september 2001.
4.      De øvrige perioder, der kun medregnes med halvdelen, vil kun blive medregnet ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning, hvis de overstiger fire år, der skal medregnes med halvdelen.
5.      Når der som i tilfælde af overførsel ved lov var fastsat et loft eller et tab for medregning af perioder tilbagelagt efter det fyldte 18. år, finder disse bestemmelser tilsvarende anvendelse på alle de perioder, der skal medregnes.
6.      For så vidt som stk. 3-5 ikke fastsætter undtagelsesbestemmelser i forbindelse med medregning af perioder, skal det lægges til grund, at spørgsmålet om de perioder, der er blevet tilbagelagt efter det fyldte 18. år, er endeligt afgjort, når disse allerede er blevet medregnet fuldt ud eller således ikke er blevet taget i betragtning ved fastsættelsen af skæringsdatoen for oprykning (§ 169, stk. 4, sidste punktum) i henhold til bestemmelserne i stk. 2, nr. 1-5, eller tidligere affattelser af disse bestemmelser.«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
FW og CE er tjenestemænd i den østrigske forbundsstat.
FW, der er født i 1970, var fra den 1. september 1985 til den 1. august 1988 elev i en offentlig virksomhed. Den 1. juli 1991 blev han ansat i den østrigske forbundsforvaltning. Den 17. september 1989 blev fastsat som skæringsdato for hans oprykning og indplacering på lønskalaen.
CE, der er født i 1972, var elev ved en østrigsk regional enhed fra den 1. september 1987 til den 31. august 1990. Han blev ansat i den østrigske forbundsforvaltning den 1. november 1995. Datoen den 23. september 1990 blev fastsat som skæringsdato for hans oprykning og indplacering på lønskalaen.
I løbet af 2010 indgav FW og EF efter vedtagelsen af forbundslov om reform af lønninger af 2010 hver især en ansøgning om fastsættelse af en ny skæringsdato for deres oprykning med henblik på, at der ligeledes blev taget hensyn til de perioder, der var tilbagelagt før det fyldte 18. år, der kunne medregnes, og at deres indplacering på lønskalaen blev tilpasset i overensstemmelse hermed.
Finanzamt, der behandlede disse ansøgninger, fastsatte derefter nye skæringsdatoer for FW og CE, nemlig henholdsvis den 1. september 1986 og den 1. juli 1987. Den afslog imidlertid på grundlag af den gældende nationale lovgivning enhver ændring af disse sidstnævntes indplacering på lønskalaen.
I 2013 indgav FW på ny en ansøgning med henblik på at opnå en fastsættelse af skæringsdatoen for hans oprykning til et højere løntrin og den heraf følgende indplacering på lønskalaen samt efterbetaling af løn, der tog hensyn til de perioder, som han havde tilbagelagt inden det fyldte 18. år, der kunne medregnes.
I 2015 anmodede CE for sit vedkommende om efterbetaling af skyldig løn som følge af den nye skæringsdato for hans oprykning, der var blevet fastsat efter hans ansøgning herom i 2010, og om berigtigelse af overførselsbeløbet i henhold til § 169c, stk. 2, i GehG af 2015.
Da Finanzamt  havde afslået FW’s ansøgning og undladt rettidigt at træffe afgørelse om CE’s ansøgning, anlagde de hver især sag ved Bundesverwaltungsgericht (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager, Østrig). Ved dom af 28. september 2020 for så vidt angår FW og af 27. oktober 2020 for så vidt angår CE fremrykkede denne ret FW’s skæringsdato for oprykning med én dag, nemlig til den 16. september 1989, og skæringsdatoen for CE’s oprykning med fire dage, dvs. til den 19. september 1990, men frifandt Finanzamt for den del af søgsmålene, der vedrørte efterbetaling af løn.
FW og CE har efterfølgende iværksat revisionsanke til prøvelse af disse domme ved den forelæggende ret, dvs. Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol, Østrig).
Den forelæggende ret har indledningsvis anført, at den østrigske lønordning for offentligt ansatte oprindeligt var baseret på princippet om, at tjenesteperioder tilbagelagt af en tjenestemand inden det fyldte 18. år ikke skulle tages i betragtning ved fastsættelsen af skæringsdatoen for oprykning.
I denne henseende har den forelæggende ret anført, at det først var efter dom af 18. juni 2009, Hütter (C-88/08, EU:C:2009:381), hvori Domstolen fastslog, at reglerne for beregning af de østrigske tjenestemænds løn var i strid med EU-retten, for så vidt som de ikke fastsatte, at der skulle tages hensyn til tjenesteperioder, der var tilbagelagt inden det fyldte 18. år, at den nationale lovgiver vedtog forbundslov om reform af lønninger af 2010
Efter ikrafttrædelsen af denne lov kunne de perioder, der var tilbagelagt inden det fyldte 18. år, i henhold til bestemmelserne i GehG af 2010 tages i betragtning ved fastsættelsen af skæringsdatoen for oprykning, men kun efter ansøgning fra den pågældende tjenestemand og med den følge, at den periode, der var nødvendig for at rykke op fra det første til andet løntrin, blev forlænget med tre år.  I dom af 11. november 2014, Schmitzer (C-530/13, EU:C:2014:2359), fastslog Domstolen imidlertid nærmere bestemt, at direktiv 2000/78 er til hinder for en national lovgivning, som med henblik på at bringe en forskelsbehandling på grund af alder til ophør således tager hensyn til uddannelses- og tjenesteperioder fra før det fyldte 18. år, men som samtidig alene i forhold til de tjenestemænd, der er berørt af denne forskelsbehandling, indfører en forlængelse på tre år af den periode, der er nødvendig for at avancere fra første til andet løntrin i hver stillingskategori og i hver lønklasse.
Den forelæggende ret har præciseret, at den nationale lovgiver efterfølgende vedtog forbundslov om reform af lønninger af 2015 og lønretstilpasningsloven af 2016 med henblik på for tjenestemænd, der var ansat pr. 11. februar 2015, at erstatte den lønordning, der var baseret på skæringsdatoen for oprykning, med en ny ordning, der var baseret på lønanciennitet, ved at indføre en mekanisme for omplacering, der blev foretaget på grundlag af et »overførselsbeløb« beregnet i henhold til reglerne i GehG af 2010 og dermed – for så vidt angår de ansatte, der var blevet ansat før GehG af 2010’s ikrafttræden, dvs. før den 31. august 2010 – i sidste ende på grundlag af bestemmelserne i den tidligere affattelse af lov om løn, som med henblik på at tage hensyn til erhvervserfaring forud for ansættelsen sondrede efter, om denne erfaring havde fundet sted før eller efter de pågældendes fyldte 18. år, og med hensyn til hvilken det var blevet konstateret, at den var udtryk for forskelsbehandling, i dom af 18. juni 2009, Hütter (C-88/08, EU:C:2009:381).
I denne henseende fastslog Domstolen i Leitner-dommen, at EU-retten også var til hinder for den løn- og oprykningsordning, der fulgte af GehG af 2015, idet den i det væsentlige anførte, at disse bestemmelser ikke kunne indføre en ikke-diskriminerende ordning for de tjenestemænd, der blev behandlet ringere under den løn- og oprykningsordning, der fulgte af GehG af 2010, fordi den endeligt videreførte den forskelsbehandling på grund af alder, som fulgte af denne ordning, over for dem.
Den forelæggende ret har anført, at den østrigske lovgiver vedtog anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten for at bringe den nationale lovgivning i overensstemmelse med direktiv 2000/78 og med den ovennævnte praksis fra Domstolen, bl.a. Leitner-dommen. Denne lov vedrører tjenestemænd, som er blevet overført til den nye lønordning på grundlag af deres anciennitet på den dagældende lønskala uden efterfølgende medregning af de perioder, der vedrører dem, og som er tilbagelagt inden det fyldte 18. år. Den østrigske lovgiver har således opstillet grundlagene for en ny indplacering, der anvendes af egen drift, hvorved der i henhold til §§ 169f og 169g i GehG af 2020 fastsættes en ny vurdering af egen drift af de perioder før tjenestemandens 18. år, der kan medregnes, idet der beregnes en skæringsdato for sammenligning.
Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om, hvorvidt den forskelsbehandling, som Domstolen tidligere har fastslået, er blevet ophævet ved anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten.
For det første har denne ret anført, at den lønordning, der er fastsat i GehG af 2020, fortsat er baseret på en mekanisme for overførsel af tjenestemænd på grundlag af den lønanciennitet, der var gældende den 28. februar 2015, hvis beregning Domstolen fastslog var udtryk for forskelsbehandling i Leitner-dommen. Lønnen i februar 2015, dvs. den løn, der svarer til overførselsmåneden, korrigeres ganske vist af forskellen mellem skæringsdatoen for oprykning og skæringsdatoen for sammenligning, der er fastsat i § 169g i GehG af 2020. Den i denne § 169, stk. 3, nr. 4, fastsatte forhøjelse fra tre år til syv år af loftet for »øvrige perioder«, der skal tages i betragtning med halvdelen, neutraliseres ikke desto mindre af den generelle periodeafkortning, der er indført  i § 169g, stk. 4, hvorefter disse perioder kun tages i betragtning ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning,  for så vidt som de overstiger fire år.
For det andet har den forelæggende ret anført, at det følger af § 169f, stk. 1, nr. 3 og 4, i GehG af 2020, at de tjenestemænd, hvis skæringsdato efter indgivelsen af en ansøgning herom inden ikrafttrædelsen af anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten er blevet genberegnet under hensyntagen til de perioder, der er tilbagelagt inden det fyldte 18. år og kan medregnes, og hvis indplacering på lønskalaen er blevet ændret som følge heraf, ikke drager fordel af den nye fastsættelse af denne indplacering, der er fastsat i § 169g i GehG af 2020. Når tjenestemænd som i det foreliggende tilfælde har indgivet sådanne ansøgninger og ligeledes har opnået en fastsættelse af en ny skæringsdato, men uden at dette endnu har haft nogen indvirkning på deres indplacering på lønskalaen, vil § 169g i GehG af 2020 derimod fremover finde anvendelse på disse tjenestemænd, og de vil således løbe en risiko for ikke, som i det foreliggende tilfælde, at kunne nyde godt af nogen reel forbedring af den skæringsdato, der finder anvendelse på dem, og dermed heller ikke af deres lønmæssige indplacering. Det fremgår imidlertid af Domstolens praksis, bl.a. af dom af 16. juli 2020, État belge (Familiesammenføring  –  mindreårigt barn) (C-133/19, C-136/19 og C-137/19, EU:C:2020:577, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis), at det ikke er i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet og retssikkerhedsprincippet, at spørgsmålet om, hvorvidt en ansøgning imødekommes, afhænger af den hurtighed, hvormed den behandles, eller hvormed der træffes afgørelse om en klage, og således af omstændigheder, som ikke kan tilregnes ansøgeren.
For det tredje har den forelæggende ret anført, at § 169g, stk. 3, nr. 5, i GehG af 2020 i forbindelse med beregningen af skæringsdatoen for sammenligning kun fastsætter, at der skal tages hensyn til uddannelsesperioderne fuldt ud, når den pågældende tjenestemand er blevet ansat af en national regional enhed efter den 31. marts 2000. Derimod kan de uddannelsesperioder, som er tilbagelagt af tjenestemænd, der er blevet ansat før denne dato, kun medregnes med halvdelen som »øvrige perioder«. Det følger heraf, at denne ordning, for så vidt som den stiller de tjenestemænd, der er blevet ansat før denne dato, og som generelt er ældre, ringere, kan udgøre en indirekte forskelsbehandling på grund af alder.
På denne baggrund har Verwaltungsgerichtshof (forvaltningsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal EU-retten, navnlig artikel 1, 2 og 6 i direktiv [2000/78], sammenholdt med [chartrets] artikel 21 [...], fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning, hvorved en lønordning, der indebærer en forskelsbehandling på grund af alder, erstattes med en ny lønordning, i hvilken indplaceringen af en tjenestemand fortsat sker på grundlag af den lønanciennitet, der beregnes i henhold til den gamle lønordning for en bestemt overførselsmåned (februar 2015) og dermed uden at være fri for forskelsbehandling, idet der ganske vist foretages en korrektion med hensyn til de oprindeligt beregnede tjenesteperioder ved at beregne en [skæringsdato for sammenligning], hvorved det imidlertid for så vidt angår perioder efter det fyldte 18. år kun er de øvrige perioder, der kun skal medregnes med [halvdelen], der kan efterprøves, og hvorved udvidelsen med fire år af det tidsrum, hvori tjenesteperioder skal medregnes, modsvares af, at de øvrige perioder, der skal medregnes med [halvdelen], ved beregningen af [skæringsdatoen for sammenligning] kun skal medregnes, for så vidt som de udgør mere end fire år, der skal medregnes med [halvdelen] (generel periodeafkortning med fire år, der skal medregnes med [halvdelen])?
2)      Skal det første spørgsmål besvares anderledes i de sager, hvor der ganske vist allerede var blevet fastsat en endelig ny skæringsdato for oprykning, inden [anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten] trådte i kraft, men denne endnu ikke havde fået indvirkning på tjenestemandens lønretlige [indplacering], idet myndighedens afgørelse ikke blev truffet ved direkte anvendelse af EU-retten, og hvor [skæringsdatoen for sammenligning] nu på ny skal beregnes med hensyn til den skæringsdato for oprykning, der er fastsat på en måde, der indebærer en forskelsbehandling på grund af alder, nu uden hensyntagen til den i mellemtiden fastsatte oprykningsskæringsdato, og de øvrige perioder, der skal medregnes med [halvdelen], er omfattet af den generelle periodeafkortning?
3)      Skal EU-retten, navnlig artikel 1, 2 og 6 i direktiv [2000/78], sammenholdt med [chartrets] artikel 21 [...], fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning, hvorved perioder i et uddannelsesforløb ved en regional enhed ved beregningen af [skæringsdatoen for sammenligning] på trods af omberegning af lønancienniteten og den lønretlige [indplacering] kun skal medregnes, såfremt tjenestemanden har tiltrådt ansættelsesforholdet efter den 31. marts 2000, og disse perioder i modsat fald kun medregnes som øvrige perioder, der skal medregnes med [halvdelen], og dermed er omfattet af den generelle periodeafkortning, idet denne ordning tendentielt stiller tjenestemænd med lange ansættelsesforhold ringere?«

Retsforhandlingerne for Domstolen
Ved skrivelse af 21. september 2022 har den østrigske regering underrettet Domstolen om en lovændring, der er sket efter forelæggelsesafgørelsen, nemlig ophævelsen med tilbagevirkende kraft af § 169, stk. 1, nr. 4, i GehG af 2020 ved Dienstrechts-Novelle 2022 (lov af 2022 om ændring af tjenestemandsretten, BGBl.  I, 137-2022).
Domstolen har efterfølgende anmodet den forelæggende ret om at fremkomme med uddybende oplysninger og opfordret denne til for det første at præcisere, om den kan bekræfte den nævnte lovændring, for det andet, om den ønsker at opretholde sin præjudicielle forelæggelse under disse omstændigheder, og for det tredje, i bekræftende fald, hvilke konsekvenser denne lovændring har for den foreliggende præjudicielle forelæggelse.
Ved skrivelse af 19. oktober 2022 har den forelæggende ret først bekræftet ophævelsen med tilbagevirkende kraft af § 169f, stk. 1, nr. 4, i GehG af 2020. Den har dernæst anført, at det første og det tredje spørgsmål ikke vil blive berørt af denne lovændring. Hvad endelig angår det andet spørgsmål har den omhandlede lovændring ingen betydning for relevansen heraf, eftersom dette spørgsmål først og fremmest vedrører fortolkningen af § 169f, stk. 3, i GehG af 2020. I overensstemmelse med de nationale processuelle regler skal den fortolkning, som den forelæggende ret har anlagt, under alle omstændigheder foretages på grundlag af de faktiske og retlige omstændigheder, der forelå på tidspunktet for den administrative afgørelse, der anfægtes inden for rammerne af tvisten i hovedsagen, hvorfor de lovændringer, der er blevet vedtaget efterfølgende, ikke er relevante, selv om de har tilbagevirkende kraft. Denne ret har derfor besluttet at opretholde den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse i sin helhed.

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78, sammenholdt med chartrets artikel  21, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en tjenestemands indplacering fastsættes på grundlag af den pågældendes lønanciennitet i en tidligere lønordning, som er fastslået at være udtryk for forskelsbehandling – fordi denne ordning med henblik på at beregne denne anciennitet udelukkende tillod en hensyntagen til de perioder forud for tjenestemandens ansættelse, som var tilbagelagt efter det fyldte 18. år, der kunne medregnes, idet de perioder, der var tilbagelagt inden denne alder, blev udelukket –  når denne lovgivning fastsætter, at der skal foretages en korrektion af de perioder, som tjenestemanden har tilbagelagt forud for sin ansættelse, der kan medregnes, således som disse oprindeligt blev beregnet, derved at der fastlægges en skæringsdato for sammenligning, med henblik på hvilken der nu med henblik på at beregne den nævnte anciennitet skal tages hensyn til de perioder før ansættelsen, som er tilbagelagt inden denne tjenestemands fyldte 18. år, der kan medregnes, når der for det første for så vidt angår de perioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, kun tages hensyn til »øvrige perioder«, der skal medregnes med halvdelen, og de nævnte »øvrige perioder« for det andet forhøjes fra tre til syv år, men kun tages i betragtning, for så vidt som de overstiger en varighed på fire år.
Det skal indledningsvis fremhæves, at der i det foreliggende tilfælde således opstår spørgsmålet, om en forskelsbehandling på grund af alder, som Domstolen har konstateret, kan anses for at være ophævet, når den nationale lovgivning, der tilsigter endeligt at fjerne denne forskelsbehandling, fastsætter, at der ved den nye beregning af en tjenestemands lønanciennitet også skal tages hensyn til de perioder  forud for ansættelsen, der kan medregnes, når de er tilbagelagt inden det fyldte 18. år, og navnlig som »øvrige perioder«, der skal medregnes med halvdelen i løbet af en syvårsperiode i stedet for den periode på tre år, der var fastsat i den tidligere nationale lovgivning, men de nævnte perioder kun gør det muligt at fastsætte lønancienniteten,  såfremt de overstiger fire år.
I denne henseende bemærkes, at forbuddet mod forskelsbehandling på grund af bl.a. alder er fastsat i chartrets artikel 21, og at dette forbud ved direktiv 2000/78 er udmøntet på området for beskæftigelse og erhverv (dom af 17.11.2022, Ministero dell’Interno (Aldersgrænse for ansættelse som politikommissær), C-304/21, EU:C:2022:897, præmis  36 og den deri nævnte retspraksis).
Det skal i første omgang undersøges, om den nationale lovgivning, der er omhandlet i tvisten i hovedsagen, indeholder en forskelsbehandling som omhandlet i artikel 2, stk. 1, i direktiv 2000/78.
Det bemærkes i denne henseende, at ifølge bestemmelsens ordlyd betyder »princippet om ligebehandling«, at ingen må udsættes for nogen form for direkte eller indirekte forskelsbehandling af nogen af de i direktivets artikel 1 anførte grunde. I direktivets artikel 2, stk. 2, litra a), præciseres det med henblik på anvendelsen af stk. 1, at der foreligger direkte forskelsbehandling, hvis en person af en eller flere af de i direktivets artikel 1 anførte grunde behandles ringere end en anden person i en tilsvarende situation på baggrund af de i det nævnte direktivs artikel 1 anførte grunde.
I hovedsagen er de persongrupper, der er relevante med henblik på denne sammenligning, på den ene side tjenestemænd, som har tilbagelagt, eventuelt kun delvist, perioder inden det fyldte 18. år, der kan medregnes, og på den anden side tjenestemænd, som har tilbagelagt sådanne perioder af samme art og af en sammenlignelig varighed efter at have nået denne alder.
Det fremgår af de sagsakter, som Domstolen råder over, at den østrigske lovgiver med vedtagelsen af anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten indførte en ny ordning for fastsættelse af tjenestemænds lønanciennitet for at bringe den nationale lovgivning i overensstemmelse med Domstolens praksis, der følger af Leitner-dommen.
Den nævnte lovgiver tilsigtede nærmere bestemt med vedtagelsen af § 169f, stk. 1, i GehG af 2020 af egen drift på lønskalaen at fastsætte indplaceringen for de ansatte tjenestemænd, der havde været omfattet af en mekanisme for omplacering, som var blevet gennemført på grundlag af et »overførselsbeløb« i henhold til § 169c, stk. 2, i GehG af 2015, selv om dette overførselsbeløb var blevet fastsat på grundlag af bestemmelser, der – for så vidt angik  medregning af perioder forud for ansættelsen, der kunne medregnes – sondrede alt efter, om de pågældende perioder lå før eller efter de pågældendes fyldte 18. år.
I Leitner-dommen fastslog Domstolen imidlertid, at den overførsel af ansatte tjenestemænd til en ny løn- og oprykningsordning, der var blevet foretaget i overensstemmelse med den nævnte § 169c, stk. 2, i GehG af 2015, inden for hvilken den første indplacering af disse tjenestemænd var blevet fastlagt på grundlag af deres sidste løn i henhold til den tidligere ordning, opretholdt den direkte forskelsbehandling på grund af alder som omhandlet i direktiv 2000/78, der var blevet indført ved denne tidligere ordning.
Det skal derfor vurderes, om de ændringer, der blev indført ved anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten, faktisk og endeligt har fjernet den nævnte direkte forskelsbehandling på grund af alder, som var uløseligt forbundet med den tidligere lønordning.
Hvad angår den nye beregning af lønancienniteten, som er indført ved denne lov, skal det fremhæves, at denne ifølge denne lov sker i to etaper. For det første tages der igen hensyn til den lønanciennitet, der finder anvendelse på lønningerne af 28. februar 2015, i overensstemmelse med § 169f, stk. 4, i GehG af 2020. Denne anciennitet beregnes på grundlag af overførselsbeløbet som omhandlet i § 169, stk. 2, i GehG af 2015, dvs. den bruttoløn, der har dannet grundlag for beregningen af en tjenestemands månedsløn for februar 2015 (overførselsmåneden).
For det andet kan lønancienniteten i henhold til § 169f, stk. 4, andet punktum, i GehG af 2020 være genstand for en korrektion ved en hensyntagen til forskellen mellem skæringsdatoen for oprykning og en skæringsdato for sammenligning, beregnet efter de regler, der er fastsat i § 169g i GehG af 2020, med henblik på eventuelt at forhøje den nævnte anciennitet med varigheden af den forud herfor opståede ulempe, derved, at der tages hensyn til perioder med erhvervsaktivitet tilbagelagt før tjenestemandens ansættelse.
På den ene side følger det af Leitner-dommen (præmis 37), at lønskalaen, således som den følger af GehG af 2015, kan opretholde virkningerne af den tidligere løn- og oprykningsordning på grund af den forbindelse, som denne lønskala skaber mellem den senest oppebårne løn i henhold til denne ordning og indplaceringen i den nye løn- og oprykningsordning.
For så vidt som overførslen finder sted, uden at der sondres mellem de tjenestemænd, der blev stillet ringere ved den tidligere løn- og oprykningsordning, og de tjenestemænd, der ikke blev det, bemærkes, at den østrigske lønordning, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, i det mindste i første omgang fortsat synes at være baseret på skæringsdatoen for oprykning, der ifølge Leitner-dommen er beregnet på en måde, som er udtryk for forskelsbehandling, og på det overførselsbeløb, der følger deraf.
På den anden side  beregnes skæringsdatoen for sammenligning i henhold til § 169g, stk. 1, i GehG af 2020, under hensyntagen til tidligere perioder før ansættelsesdatoen, der er tilbagelagt efter det fyldte 14. år, der kan medregnes – idet denne alder er den minimumsalder, der i henhold til EU-retten kræves for at kunne påbegynde et ansættelsesforhold – hvilket således bl.a. gør det muligt at tage hensyn til de i § 169g, stk. 2, nr. 1, omhandlede perioder, også når de er tilbagelagt inden tjenestemandens fyldte 18. år,  dvs. i det væsentlige visse arbejds- og uddannelsesperioder, der fuldt ud skal tages i betragtning, samt de »øvrige perioder«, der er nævnt i denne doms præmis 44.
I denne henseende har denne nye beregning ifølge den østrigske regerings forklaringer ført til en forbedring af lønancienniteten på mellem en måned og et år i 19 463 tilfælde blandt de 48 047 tilfælde, der er afsluttet indtil dette tidspunkt, og til en forbedring af denne anciennitet på mere end ét år i 2 821 tilfælde, idet disse sidstnævnte tilfælde som oftest omfatter ansatte, der har indledt et ansættelsesforhold, eller – som David Hütter i den tvist, der lå til grund for den i sag C-88/08 omhandlede hovedsag – en uddannelse, der kan medregnes, inden det fyldte 18. år, for hvilke disse perioder nu skal medregnes som perioder, der kan medregnes i deres helhed, for at fastsætte disse ansattes indplacering på lønskalaen.
Med forbehold for de efterprøvelser, som den forelæggende ret skal foretage, fremgår det således, at skæringsdatoen for sammenligning faktisk har gjort det muligt at tage hensyn til perioder tilbagelagt inden tjenestemandens fyldte 18. år, der kan medregnes, med henblik på at korrigere den anciennitet, der tidligere var fastsat på grundlag af § 169c i GehG af 2015 uden hensyntagen til de nævnte perioder.
Den forelæggende ret har imidlertid anført, at der i overensstemmelse med  § 169g, stk. 6, i GehG af 2020  ikke skal tages hensyn til alle de perioder forud for ansættelsen af den pågældende tjenestemand, der kan medregnes, for så vidt som de perioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, og som allerede har været genstand for en vurdering med henblik på at fastsætte skæringsdatoen for oprykning, ikke kan gøres til genstand for en ny vurdering.
I medfør af den »generelle periodeafkortning«, der er fastsat i § 169g, stk. 4, i GehG af 2020, tages der imidlertid kun hensyn til »øvrige perioder«, der medregnes med halvdelen, ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning, hvis de har en varighed på over fire år.
I denne henseende har den forelæggende ret bemærket, at selv om loftet for de »øvrige perioder«, der skal medregnes med halvdelen i henhold til § 12, stk. 1, nr. 2, litra b), i lov om løn af 1956, som ændret ved anden lov af 2007 om ændring af tjenestemandsretten, er blevet hævet fra tre til syv år ved § 169g, stk. 3, nr. 4, i GehG af 2020, har § 169g, stk. 4, til virkning, at denne hævelse af loftet for »øvrige perioder« til syv år udlignes ved den generelle periodeafkortning på fire år, der er fastsat ved denne sidstnævnte bestemmelse.
Det skal dog bemærkes for det første, at § 169g, stk. 4, i GehG af 2020 synes at finde anvendelse på alle ansatte tjenestemænd, uden at sondre efter, om de nævnte tjenestemænd er blevet stillet ringere ved den løn- og oprykningsordning, der følger af GehG af 2015, på grund af deres respektive alder, eller ej, hvilket det ligeledes påhviler den forelæggende ret af efterprøve. For det andet synes den generelle periodeafkortning på fire år, der er fastsat i denne bestemmelse, at finde anvendelse uanset i hvilken alder tjenestemanden har tilbagelagt de omhandlede »øvrige perioder« med erhvervsmæssig beskæftigelse, dvs. før eller efter den pågældendes fyldte 18. år.
Det skal imidlertid fremhæves, at for så vidt som medregningen af halvdelen af de perioder, som er tilbagelagt mellem det 14. og 18. år, der kan medregnes, neutraliseres ved anvendelse af den generelle periodeafkortning på fire år, der er fastsat i § 169g, stk. 4, i GehG af 2020, synes tjenestemænd, der kun har tilbagelagt sådanne perioder før det 18. år, at være blevet frataget retten til at opnå en forbedring af deres indplacering på lønskalaen.
Det følger heraf, at i den foreliggende sag har sagsøgerne i hovedsagens uddannelsesperioder på grund af den generelle periodeafkortning på fire år, der er fastsat i § 169g, stk. 4, i GehG af 2020, ikke haft nogen væsentlig betydning for beregningen af skæringsdatoen for sammenligning, og dette på trods af forhøjelsen  på fire år af loftet for »øvrige perioder« for den periode, der skal tages i betragtning, og dermed heller ikke for beregningen af deres indplacering på lønskalaen.
Med forbehold af den vurdering, som den forelæggende ret skal foretage, synes anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten  følgelig ikke at have fjernet den forskelsbehandling på grund af alder, der blev fastslået i Leitner-dommen, for så vidt som bl.a. beregningen af lønancienniteten fortsat medfører en forskelsbehandling mellem de tjenestemænd, hvis erhvervserfaring, om end kun delvist, er blevet opnået inden det fyldte 18. år, og de tjenestemænd, som efter at have nået denne alder har opnået en erfaring af samme art og tilsvarende varighed.
Det skal i anden omgang undersøges, om denne forskelsbehandling på grund af alder kan være begrundet i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78.
I henhold til denne bestemmelse kan medlemsstaterne uanset dette direktivs artikel 2, stk. 2, bestemme, at ulige behandling på grund af alder ikke udgør forskelsbehandling, hvis den er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål inden for rammerne af den nationale ret, bl.a. legitime beskæftigelses-, arbejdsmarkeds- og erhvervsuddannelsespolitiske mål, og hvis midlerne til at opfylde det pågældende formål er hensigtsmæssige og nødvendige.
I det foreliggende tilfælde fremgår det af de sagsakter, som Domstolen råder over, at lovændringerne af den i hovedsagen omhandlede løn- og oprykningsordning synes at være styret af både budgetmæssige overvejelser og forvaltningsmæssige hensyn, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Selv om det ganske vist fremgår af Domstolens praksis, at budgetmæssige overvejelser kan ligge til grund for en medlemsstats socialpolitik og påvirke arten og omfanget af de foranstaltninger, som den ønsker at vedtage, kan sådanne overvejelser ikke i sig selv udgøre et legitimt formål som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 (dom af 21.7.2011, Fuchs og Köhler, C-159/10 og C-160/10, EU:C:2011:508, præmis  74).  Det samme gælder for de af den østrigske regering nævnte forvaltningsmæssige  hensyn (Leitner-dommen, præmis 43 og den nævnte retspraksis).
Selv om den i hovedsagen omhandlede lovgivning kan sikre beskyttelsen af erhvervede rettigheder og den berettigede forventning for de tjenestemænd, der blev favoriseret under den lønordning, der var fastsat ved GehG af 2015, synes den således ikke at være egnet til at indføre en ikke-diskriminerende ordning for de tjenestemænd, der blev behandlet ringere under denne løn- og oprykningsordning, fordi den synes at videreføre den forskelsbehandling på grund af alder, som fulgte af den tidligere ordning, i forhold til dem (jf., analogt, Leitner-dommen, præmis 49).
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det første spørgsmål skal besvares med, at artikel  1, 2 og 6 i direktiv 2000/78, sammenholdt med chartrets artikel 21, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en tjenestemands indplacering fastsættes på grundlag af den pågældendes lønanciennitet i en tidligere lønordning, som er fastslået at være udtryk for forskelsbehandling – fordi denne ordning med henblik på at beregne denne anciennitet udelukkende tillod en hensyntagen til de perioder forud for tjenestemandens ansættelse, som var tilbagelagt efter det fyldte 18. år, der kunne medregnes, idet de perioder, der var tilbagelagt inden denne alder, blev udelukket – når denne lovgivning fastsætter, at der skal foretages en korrektion af de perioder, som tjenestemanden har tilbagelagt forud for sin ansættelse, der kan medregnes, således som disse oprindeligt blev beregnet, derved at der fastlægges en skæringsdato for sammenligning, med henblik på hvilken der nu med henblik på at beregne den nævnte anciennitet skal tages hensyn til de perioder før ansættelsen, som er tilbagelagt inden denne tjenestemands fyldte 18. år, der kan medregnes, når der for det første for så vidt angår de perioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, kun tages hensyn til »øvrige perioder«, der skal medregnes med halvdelen, og de nævnte »øvrige perioder« for det andet forhøjes fra tre til syv år, men kun tages i betragtning, for så vidt som de overstiger en varighed på fire år.

Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der, for så vidt angår tjenestemænd, med hensyn til hvilke der på tidspunktet for offentliggørelsen af en lovændring af lønordningen, der omfattede lønskalaen, verserede en sag med henblik på at omdefinere deres indplacering på lønskalaen, fastsætter, at lønningerne genberegnes i overensstemmelse med de nye bestemmelser om skæringsdatoen for sammenligning – som er bestemmelser, der indeholder nye begrænsninger for så vidt angår den maksimale rækkevidde af perioderne, der kan medregnes – mens en sådan beregning ikke foretages for de tjenestemænd, for hvilke en sag med samme genstand, som er indledt tidligere, allerede er blevet afsluttet ved en endelig afgørelse, der er baseret på en skæringsdato, som er fastsat mere gunstigt i henhold til den tidligere lønordning, hvis bestemmelser, der af den nationale ret er blevet anset for at være udtryk for forskelsbehandling, ikke er blevet anvendt ved direkte anvendelse af princippet om ligebehandling, der er fastsat i EU-retten.
Med henblik på at besvare dette spørgsmål skal det undersøges, om den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning – for så vidt som den lader den nye lønberegning, der foretages på grundlag af bestemmelserne om skæringsdatoen for sammenligning, afhænge af den omstændighed, at en sag, der havde til formål at omdefinere tjenestemandens indplacering på lønskalaen, var verserende eller afsluttet på tidspunktet for offentliggørelsen af denne lovgivning – indfører en forskelsbehandling, der er i strid med EU-retten.
I denne henseende fremgår det for det første af § 169f, stk. 3, i GehG af 2020, at når sager vedrørende hensyntagen til tjenesteperioder, der ligger forud for ansættelsen af tjenestemænd, verserede på datoen for offentliggørelsen af anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten, sker den nye fastsættelse af skæringsdatoen for oprykning, den nye fastsættelse af lønancienniteten eller fastsættelsen af disse tjenestemænds indplacering på lønskalaen inden for rammerne af disse sager.
For det andet følger det af en modsætningsslutning fra § 169f, stk. 1, nr. 4, i GehG af 2020, at tjenestemænd, for hvilke en ny skæringsdato for oprykning på tidspunktet for offentliggørelsen af anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten allerede var blevet endeligt fastsat under hensyntagen til de tjenesteperioder, der lå forud for disse tjenestemænds ansættelse inden det fyldte 18. år, efter en ansøgning herom, er udelukket fra en sådan omplacering, således at anvendelsen af denne nye dato har medført en forbedring af indplaceringen for de pågældende tjenestemænd på lønskalaen.
For så vidt angår sammenlignelige personkategorier af personer synes § 169f, stk. 3, i GehG af 2020, med forbehold af den forelæggende rets bedømmelse, således at have til virkning, at de tjenestemænd, der har kunnet afslutte de sager, hvori de har gjort gældende, at der foreligger en forskelsbehandling på grund af alder, har ret til, at de tjenesteperioder, der ligger forud for deres ansættelse, og som er tilbagelagt inden det fyldte 18. år, medregnes fuldt ud. I det tilfælde, hvor sådanne sager endnu ikke var afsluttet på tidspunktet for offentliggørelsen af anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten, dvs. den 8. juli 2019, behandles de pågældende tjenestemænd derimod på samme måde som alle de øvrige tjenestemænd, for hvilke korrektionen af skæringsdatoen for sammenligning skal foretages af egen drift.
Det fremgår således, med forbehold af en efterprøvelse, som den forelæggende ret skal foretage, at der for den første kategori af tjenestemænd er blevet sat en stopper for den behandling, som Domstolen i Leitner-dommen fastslog var diskriminerende, for så vidt som disse tjenestemænd har kunnet drage fordel af den løsning, der er redegjort for i denne doms præmis 75, som bl.a. bestod i, at de tjenestemænd, der blev behandlet ringere ved den tidligere løn- og oprykningsordning, så længe der ikke var blevet vedtaget foranstaltninger, der genindførte ligebehandlingen, blev indrømmet de samme fordele som de tjenestemænd, der favoriseres ved denne ordning, kunne nyde godt af, for så vidt angår såvel en hensyntagen til tjenesteperioder tilbagelagt inden det fyldte 18. år som en oprykning på lønskalaen. Som det følger af Domstolens besvarelse af det første spørgsmål, er dette derimod ikke tilfældet for så vidt angår den anden kategori af tjenestemænd.
Den forelæggende ret har for så vidt angår sagsøgerne i hovedsagen, der er omfattet af denne anden kategori, anført, at Finanzamt for hver af dem på ny har beregnet en skæringsdato for oprykning, der tager hensyn til yderligere tre år i forhold til den skæringsdato for oprykning, som var blevet anvendt for dem efter deres ansættelse. Disse nye beregninger har imidlertid ikke medført en forbedring af disse sagsøgeres indplacering på lønskalaen, eftersom de sager, der vedrørte dem, stadig verserede på tidspunktet for offentliggørelsen af anden lov af 2019 om ændring af tjenestemandsretten. Skæringsdatoen for sammenligning skal således på ny følge af den skæringsdato for oprykning, der er blevet anvendt for dem efter deres ansættelse, dvs. af en dato, der er blevet beregnet på en måde, der er udtryk for forskelsbehandling. Det følger heraf, at den skæringsdato for oprykning, der finder anvendelse på de nævnte sagsøgere, ikke bliver forbedret med yderligere tre år, men kun med nogle få dage.
I denne henseende skal det fremhæves, at enhver foranstaltning, som tilsigter at fjerne en forskelsbehandling, som er i strid med EU-retten, herunder individuelle foranstaltninger vedrørende indrømmelse af de samme fordele for personer tilhørende den kategori, som forskelsbehandles, som de personer, der tilhører den privilegerede kategori, udgør en gennemførelse af denne ret, som skal overholde kravene heri (jf. i denne retning dom af 7.10.2019, Safeway, C-171/18, EU:C:2019:839, præmis  37).
Blandt disse krav findes de krav, der følger af det almindelige ligebehandlingsprincip, der er fastsat i chartrets artikel  20, og af retssikkerhedsprincippet.
Det følger imidlertid af Domstolens praksis, at en national bestemmelse som § 169f, stk. 3, i GehG af 2020, der under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede har til virkning, at tjenestemænd, der har indledt en sag med henblik på at opnå en ny fastsættelse af skæringsdatoen for oprykning, som vedrører dem, på grundlag af tjenesteperioder, der ligger forud for deres ansættelse, og som er tilbagelagt inden det fyldte 18. år, behandles forskelligt, alt efter om de myndigheder eller retsinstanser, der har kompetence til at foretage en fornyet undersøgelse af disse perioder, allerede har truffet endelig afgørelse eller ej, er i strid med ligebehandlingsprincippet som fastsat i chartrets artikel  20, og med retssikkerhedsprincippet, som kræver en ensartet og forudsigelig behandling af alle de tjenestemænd, som i kronologisk henseende befinder sig i samme situation, for så vidt som en hensyntagen til de nævnte perioder afhænger af omstændigheder, som ikke kan tilregnes de pågældende tjenestemænd, såsom varigheden af behandlingen af deres ansøgninger (jf. analogt dom af 9.9.2021, Bundesrepublik Deutschland (Familiemedlem), C-768/19, EU:C:2021:709, præmis  41 og den deri nævnte retspraksis).
Henset til de ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares således, at princippet om ligebehandling som fastsat i chartrets artikel 20 og retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der, for så vidt angår tjenestemænd, med hensyn til hvilke der på tidspunktet for offentliggørelsen af en lovændring af lønordningen, der omfattede lønskalaen, verserede en sag med henblik på at omdefinere deres indplacering på lønskalaen, fastsætter, at lønningerne genberegnes i overensstemmelse med de nye bestemmelser om skæringsdatoen for sammenligning – som er bestemmelser, der indeholder nye begrænsninger for så vidt angår den maksimale rækkevidde af perioderne, der kan medregnes –  således at en forskelsbehandling på grund af alder i strid med artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78, sammenholdt med chartrets artikel 21, ikke er fjernet, mens en sådan beregning ikke foretages for de tjenestemænd, for hvilke en sag med samme genstand, som er indledt tidligere, allerede er blevet afsluttet ved en endelig afgørelse, der er baseret på en skæringsdato, som er fastsat mere gunstigt i henhold til den tidligere lønordning, hvis bestemmelser, der af den nationale ret er blevet anset for at være udtryk for forskelsbehandling, ikke er blevet anvendt ved direkte anvendelse af princippet om ligebehandling, der er fastsat i EU-retten.

Det tredje spørgsmål
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78, sammenholdt med chartrets artikel  21, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning kun tages fuldt hensyn til de uddannelsesperioder, der er tilbagelagt ved en national regional enhed, når den pågældende tjenestemand er blevet ansat af staten efter en bestemt dato, mens uddannelsesperioderne medregnes med halvdelen og er underlagt en generel periodeafkortning, når den pågældende tjenestemand er blevet ansat af staten før denne dato.
Det skal indledningsvis bemærkes, således som det følger af denne doms præmis 47, at det fremgår af artikel 2, stk. 1, i direktiv 2000/78, sammenholdt med dette direktivs artikel 1, at princippet om ligebehandling i dette direktiv stiller krav om, at ingen må udsættes for nogen form for direkte eller indirekte forskelsbehandling bl.a. på grund af alder. Det fremgår endvidere af det nævnte direktivs artikel 2, stk. 2, litra b), at der i henhold til dette direktiv foreligger indirekte forskelsbehandling på grund af alder, hvis en tilsyneladende neutral bestemmelse, betingelse eller praksis vil stille personer, som tilhører en bestemt aldersgruppe, særligt ufordelagtigt i forhold til andre personer, medmindre den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et legitimt mål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige.
For at afgøre, om sagsøgerne i hovedsagen kan påberåbe sig det princip, der er nævnt i den foregående præmis, skal det derfor under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede efterprøves, om de tjenestemænd, der er blevet ansat af den østrigske forbundsstat til og med den 31. marts 2000, og de tjenestemænd, der er blevet ansat efter denne dato, direkte eller indirekte behandles forskelligt på grund af den alder, som de havde på ansættelsestidspunktet.
I denne henseende skal det fastslås, at der i henhold til § 169g, stk. 3, nr. 5, i GehG af 2020 kun tages hensyn til uddannelsesperioder hos en national regional enhed ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning, hvis den pågældende tjenestemand har indledt et ansættelsesforhold med den østrigske forbundsstat efter den 31. marts 2000.
I det foreliggende tilfælde kan sagsøgerne i hovedsagens uddannelsesperioder, der er blevet tilbagelagt ved en national regional enhed, ikke medregnes fuldt ud i forbindelse med beregningen af skæringsdatoen for sammenligning, eftersom de begge er blevet ansat af den østrigske forbundsstat før den 31. marts 2000.
Det følger heraf, at denne forskelsbehandling følger af datoen for denne stats ansættelse af tjenestemænd, eftersom det er på grundlag af denne dato, at reglerne om hensyntagen til uddannelsesperioder finder anvendelse.
Som det eneste relevante kriterium med henblik på anvendelsen af de regler om hensyntagen til uddannelsesperioder, der følger af GehG af 2020, udgør datoen for den østrigske forbundsstats ansættelse af tjenestemanden, der er omhandlet i § 169g, stk. 3, nr. 5, i GehG af 2020, et kriterium, der er uafhængigt af tjenestemandens alder på ansættelsestidspunktet.  Dette kriterium, hvorefter anvendelsen af de nye regler alene afhænger af tjenestemandens ansættelsesdato, tager dermed i kraft af sin objektivitet og neutralitet åbenlyst ikke hensyn til de ansattes alder (dom af 14.2.2019, Horgan og Keegan, C-154/18, EU:C:2019:113, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis).
Følgelig hviler de nye betingelser for medregning af uddannelsesperioder tilbagelagt ved en national regional enhed på grundlag af datoen for tiltrædelsen af tjenesten i den østrigske forbundsstat på et kriterium, der på ingen måde er forbundet med de pågældende tjenestemænds alder, og der er i øvrigt ikke noget, der tyder på, at de nævnte betingelser på nogen måde medfører en indirekte forskelsbehandling på grund af alder (jf. i denne retning dom af 20.10.2022, Curtea de Apel Alba Iulia m.fl.., C-301/21, EU:C:2022:811, præmis  58 og 59 og den deri nævnte retspraksis).
Henset til de ovenstående betragtninger skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78, sammenholdt med chartrets artikel  21, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning kun tages fuldt hensyn til de uddannelsesperioder, der er tilbagelagt ved en national regional enhed, når den pågældende tjenestemand er blevet ansat af staten efter en bestemt dato, mens uddannelsesperioderne medregnes med halvdelen og er underlagt en generel periodeafkortning, når den pågældende tjenestemand er blevet ansat af staten før denne dato.

Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
1)
Artikel 1, 2 og 6 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT 2000, L 303, s. 16, berigtiget i EUT 2015, L 185, s. 31), sammenholdt med artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en tjenestemands indplacering fastsættes på grundlag af den pågældendes lønanciennitet i en tidligere lønordning, som er fastslået at være udtryk for forskelsbehandling – fordi denne ordning med henblik på at beregne denne anciennitet udelukkende tillod en hensyntagen til de perioder forud for tjenestemandens ansættelse, som var tilbagelagt efter det fyldte 18. år, der kunne medregnes, idet de perioder, der var tilbagelagt inden denne alder, blev udelukket – når denne lovgivning fastsætter, at der skal foretages en korrektion af de perioder, som tjenestemanden har tilbagelagt forud for sin ansættelse, der kan medregnes, således som disse oprindeligt blev beregnet, derved at der fastlægges en skæringsdato for sammenligning, med henblik på hvilken der nu med henblik på at beregne den nævnte anciennitet skal tages hensyn til de perioder før ansættelsen, som er tilbagelagt inden denne tjenestemands fyldte 18. år, der kan medregnes, når der for det første, for så vidt angår de perioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, kun tages hensyn til »øvrige perioder«, der skal medregnes med halvdelen, og de nævnte »øvrige perioder« for det andet forhøjes fra tre til syv år, men kun tages i betragtning, for så vidt som de overstiger en varighed på fire år.
2)
Princippet om ligebehandling som fastsat i artikel 20 i chartret om grundlæggende rettigheder og retssikkerhedsprincippet
skal fortolkes således, at
de er til hinder for en national lovgivning, der, for så vidt angår tjenestemænd, med hensyn til hvilke der på tidspunktet for offentliggørelsen af en lovændring af lønordningen, der omfattede lønskalaen, verserede en sag med henblik på at omdefinere deres indplacering på lønskalaen, fastsætter, at lønningerne genberegnes i overensstemmelse med de nye bestemmelser om skæringsdatoen for sammenligning – som er bestemmelser, der indeholder nye begrænsninger for så vidt angår den maksimale rækkevidde af perioderne, der kan medregnes – således at en forskelsbehandling på grund af alder i strid med artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78, sammenholdt med artikel 21 i chartret om grundlæggende rettigheder, ikke er fjernet, mens en sådan beregning ikke foretages for de tjenestemænd, for hvilke en sag med samme genstand, som er indledt tidligere, allerede er blevet afsluttet ved en endelig afgørelse, der er baseret på en skæringsdato, som er fastsat mere gunstigt i henhold til den tidligere lønordning, hvis bestemmelser, der af den nationale ret er blevet anset for at være udtryk for forskelsbehandling, ikke er blevet anvendt ved direkte anvendelse af princippet om ligebehandling, der er fastsat i EU-retten.
3)
Artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78, sammenholdt med artikel 21 i chartret om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
de ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved beregningen af skæringsdatoen for sammenligning kun tages fuldt hensyn til de uddannelsesperioder, der er tilbagelagt ved en national regional enhed, når den pågældende tjenestemand er blevet ansat af staten efter en bestemt dato, mens uddannelsesperioderne medregnes med halvdelen og er underlagt en generel periodeafkortning, når den pågældende tjenestemand er blevet ansat af staten før denne dato.
Underskrifter
*
Processprog: tysk.