CELEX: 62017TJ0419
3”
Preču zīme, kas ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta
Preču zīme, kas var maldināt sabiedrību
Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad
Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

Tiesvedības priekšvēsture
1999. gada 23. decembrī
Mendes s.u.r.l
. Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (
EUIPO
) iesniedza Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
), kurā ir izdarīti grozījumi (aizstāta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības Preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
), kurā ir izdarīti grozījumi; šī regula arī ir aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2017, L 154, 1. lpp.
)).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “VSL#3”.
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 5. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “farmaceitiskie, veterinārie un higiēnas izstrādājumi; diētiskie produkti medicīniskiem nolūkiem, zīdaiņu uzturs; uztura bagātinātāji; pārtikas piedevas”.
Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2000. gada 24. jūlija
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas Preču Zīmju Biļetenā
] Nr. 2000/059, un attiecīgā preču zīme tika reģistrēta 2001. gada 5. jūlijā.
2004. gada 1. aprīlī
EUIPO
reģistrēja
Mendes s.u.r.l
. veikto apstrīdētās preču zīmes nodošanu
Actial Farmacêutica Lda
.
2016. gada 2. decembrī
EUIPO
reģistrēja
Actial Farmacêutica Lda
veikto apstrīdētās preču zīmes nodošanu personai, kas iestājusies lietā,
Actial Farmaceutica Srl
.
2014. gada 8. septembrī prasītāja
Mendes SA
iesniedza pieteikumu par apstrīdētās preču zīmes atcelšanu saistībā ar visām precēm, attiecībā uz kurām tā bija reģistrēta, atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam (tagad – Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts), jo, pirmkārt, minētā preču zīme personas, kas iestājusies lietā, darbības vai bezdarbības rezultātā ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā attiecīgajām precēm un, otrkārt, minētā preču zīme tās izmantošanas dēļ maldinot sabiedrību.
Ar 2016. gada 2. jūnija lēmumu Anulēšanas nodaļa noraidīja pieteikumu par atcelšanu.
2016. gada 19. jūlijā prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu (tagad – Regulas 2017/1001 66.–71. pants) iesniedza
EUIPO
apelācijas sūdzību par Anulēšanas nodaļas lēmumu.
Ar 2017. gada 3. maija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”)
EUIPO
Apelācijas otrā padome apelācijas sūdzību noraidīja. Pirmkārt, Apelācijas padome būtībā uzskatīja, ka prasītājas iesniegtie pierādījumi neļaujot pamatot to, ka apstrīdētā preču zīme būtu kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precēm, attiecībā uz kurām tā ir reģistrēta. Otrkārt, Apelācijas padome būtībā uzskatīja, ka prasītāja neesot pienācīgi pierādījusi apstrīdētās preču zīmes maldinošu izmantošanu.
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest pilnībā atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar tiesvedību, vai vismaz uzdot pilnībā sadalīt tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
un personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par dokumentu, kas pirmoreiz iesniegti Vispārējā tiesā, pieņemamību
EUIPO
norāda, ka prasības pieteikuma A.9., A.36. un A.39. pielikumi, kas attiecas uz
World Gastroenterology Organisation
pamatnostādnēm (A.9. pielikums), “www.vsl3.co.uk” tīmekļa vietnes saturu (A.36. pielikums) un attiecīgās preces, kura tiek izplatīta ar mainītu sastāvu, iepakojumu (A.39. pielikums), ir pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā un līdz ar to ir nepieņemami.
Izskatāmajā lietā ir jānorāda, ka prasības pieteikuma A.9., A.36. un A.39. pielikumi nebija ietverti administratīvajā lietā, kuru prasītāja bija iesniegusi
EUIPO
Apelācijas padomē.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka prasības izskatīšana Vispārējā tiesā ir vērsta uz to, lai pārbaudītu
EUIPO
apelācijas padomju lēmumu tiesiskumu Regulas Nr. 207/2009 65. panta izpratnē (tagad – Regulas Nr. 2017/1001 72. pants), tāpēc Vispārējai tiesai nav atkārtoti jāpārbauda faktiskie apstākļi, pamatojoties uz dokumentiem, kurus tai iesniedz pirmo reizi.
Tāpēc iepriekš minētie dokumenti ir jānoraida, nepārbaudot to pierādījuma spēku (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2005. gada 24. novembris, Sadas/ITSB – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
,
19.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Par lietas būtību
Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus. Pirmais pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Otrais pamats attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu
Pirmā pamata, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, ietvaros prasītāja vispirms apgalvo, ka Apelācijas padome esot pieļāvusi kļūdu, definējot ieinteresētās aprindas, un attiecībā uz to, kā šīs pēdējās minētās uztver apstrīdēto preču zīmi. Prasītāja turklāt apgalvo, ka apstrīdētās preču zīmes kļūšanā par sugas vārdu tirdzniecībā precei, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, ir vainojams tās īpašnieks.
EUIPO
un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
Atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunktam Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieka tiesības paziņo par atceltām, ja
EUIPO
iesniegts attiecīgs iesniegums vai, pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesu attiecībā uz pārkāpumu, ja īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā preču zīme ir kļuvusi par vispārēju nosaukumu attiecīgajā tirdzniecības nozarē [par sugas vārdu tirdzniecībā] precei vai pakalpojumam, uz ko tā ir reģistrēta.
Ir jākonstatē, ka nav judikatūras, kura attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu. Tomēr Tiesa lietās, kurās tika taisīts 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā Björnekulla Fruktindustrier (
C‑371/02
,
EU:C:2004:275
) un 2014. gada 6. marta spriedums lietā Backaldrin Österreich The Kornspitz Company (
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
), kurā ir lūgts interpretēt Padomes Pirmās direktīvas 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (
OV 1989, L 40., 1. lpp.
), 12. panta 2. punkta a) apakšpunktu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (
OV 2008, L 299, 25. lpp.
), 12. panta 2. punkta a) apakšpunktu, kura saturs būtībā ir identisks Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunktam.
No Tiesas judikatūras, kas pēc analoģijas ir piemērojama Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunktam, izriet, ka šajā pantā ir paredzēta situācija, kad preču zīme vairs nespēj pildīt savu izcelsmes norādes funkciju (skat. pēc analoģijas spriedumus, 2004. gada 29. aprīlis, Björnekulla Fruktindustrier,
C‑371/02
,
EU:C:2004:275
,
22.
punkts, un 2014. gada 6. marts, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
19.
punkts).
Dažādu preču zīmes funkciju vidū izcelsmes norādes funkcijai ir būtiska nozīme. Tā ļauj noteikt ar šo preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma piederību noteiktam uzņēmumam un tādējādi nošķirt šo preci vai šo pakalpojumu no citu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem. Minētais uzņēmums ir tas, kurš kontrolē, vai prece vai pakalpojums tiek piedāvāti tirgū (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2014. gada 6. marts, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
20.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Eiropas Savienības likumdevējs ir apstiprinājis preču zīmes izcelsmes norādes funkciju, Regulas Nr. 207/2009 4. pantā (tagad – Regulas 2017/1001 4. pants) nosakot, ka apzīmējumi, ko var attēlot grafiski, var būt preču zīmes tikai ar nosacījumu, ka tie spēj parādīt atšķirību starp viena uzņēmuma precēm vai pakalpojumiem no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2014. gada 6. marts, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
21.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi, lai arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. pantā (tagad – Regulas 2017/1001 7. pants) ir uzskaitītas situācijas, kurās preču zīme
ab initio
nespēj pildīt savu izcelsmes norādes funkciju, šīs pašas regulas 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts attiecas uz situāciju, kurā preču zīmes izmantošana ir kļuvusi tik plaši izplatīta, ka apzīmējums, kurš šo preču zīmi veido, drīzāk apzīmē to preču vai pakalpojumu kategoriju, veidu vai raksturu, attiecībā uz kuriem tas ir reģistrēts, nevis konkrētu preču vai pakalpojumu piederību noteiktam uzņēmumam (skat. pēc analoģijas ģenerāladvokāta F. Ležē [
Ph
.
Léger
] secinājumus lietā Björnekulla Fruktindustrier,
C‑371/02
,
EU:C:2003:615
,
50.
punkts). Preču zīme, kas kļuvusi par sugas vārdu precēm, līdz ar to ir zaudējusi savu atšķirtspēju, tāpēc tā vairs nepilda šo funkciju (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2014. gada 6. marts, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
22.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tātad preču zīmes īpašnieka tiesības, kas viņam piešķirtas atbilstoši Regulas (EK) Nr. 207/2009 9. pantam (tagad – Regulas 2017/1001 9. pants), var tikt atceltas, ciktāl, pirmkārt, šī preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta, un, otrkārt, šīs izmaiņas ir radījusi minētā īpašnieka darbība vai bezdarbība (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 6. marts, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
30.
punkts, un ģenerāladvokāta P. Krusa Viljalona [
P. Cruz Villalón
] secinājumus lietā Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
,
31.
punkts). Šie nosacījumi ir kumulatīvi.
Šis pamats ir jāizskata, ņemot vērā iepriekš minētos principus.
Apstrīdētā lēmuma 41. punktā Apelācijas padome uzskatīja, ka prasītājas iesniegtie pierādījumi neļauj pamatot apstrīdētās preču zīmes kļūšanu par sugas vārdu tirdzniecībā precei, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta. Konkrētāk pirmām kārtām, tā kā prasītāja nav pierādījusi, ka galapatērētāji apstrīdēto preču zīmi uztverot kā sugas vārdu tirdzniecībā, Apelācijas padome uzskatīja, ka tas ir pietiekami, lai noraidītu prasītājas iesniegto pieteikumu par atcelšanu. Tomēr otrām kārtām Apelācijas padome veica savu pārbaudi, izanalizējot to, kā apstrīdēto preču zīmi uztver preces, kura tiek tirgota ar apstrīdēto preču zīmi, pārdevēji, it īpaši farmaceiti. Pat pieņemot, ka tiesību zaudēšanas sankcija sakarā ar to, ka preču zīme, kas kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā, būtu piemērojama arī gadījumā, kad preču zīme attiecībā uz galapatērētājiem tomēr būtu varējusi savu pildīt savu izcelsmes norādes funkciju, Apelācijas padome uzskatīja, ka prasītājas iesniegtie pierādījumi bija neatbilstoši, lai pierādītu, ka aplūkotās preces pārdevēji apstrīdēto preču zīmi uztvertu kā minētās preces sugas vārdu tirdzniecībā. Apelācijas padome turklāt uzskatīja, ka katrā ziņā prasītājas iesniegtie pierādījumi neapliecināja izsmeļoši, ka pat ārsti un zinātnieku aprindas apstrīdēto preču zīmi uztvertu kā sugas vārdu. Tādēļ apstrīdētā preču zīme ir pilnībā spējīga pildīt savu izcelsmes norādes funkciju.
Neviens no prasītājas izvirzītajiem argumentiem neatspēkojot šo secinājumu.
Prasītājas ieskatā, Apelācijas padome kļūdaini neesot ņēmusi vērā to, kā specializētie ārsti un medicīnas un zinātnieku aprindas uztver apstrīdēto preču zīmi. Runājot par galapatērētājiem, prasītāja apgalvo, ka Apelācijas padome ir pieļāvusi kļūdu, neuzskatot, pirmkārt, ka pēdējo minēto vidū tie, kas paši par sevi iegādājas ar apstrīdēto preču zīmi tirgoto preci, veido nenozīmīgu daļu un, otrkārt, ka tiem esot nebūtiska preču zīmes uztvere vai pat neesot tādas vispār, jo ar šo zīmi tie iepazīstas vienīgi pēc receptes saņemšanas, patiesībā neveicot nekādu izvēli pirkuma brīdī. Prasītāja apgalvo, ka konkrēto sabiedrības daļu veidojot, pirmkārt, medicīnas un zinātnieku aprindas, otrkārt, profesionāļi, kuri ir iesaistīti preces tirdzniecībā, it īpaši ārsti, un, treškārt, galapatērētāji, kuri tomēr ietilpst vienīgi īpašās pacientu, kuri sirgt ar konkrētām slimībām, kategorijās.
Šajā ziņā saskaņā ar judikatūru gadījumā, ja reģistrētas preču zīmes preces pārdošanā patērētājiem vai galalietotājiem ir iesaistīti starpnieki, ieinteresētās aprindas, kuru viedokli ir jāņem vērā, vērtējot jautājumu, vai šī preču zīme tirdzniecībā ir kļuvusi par attiecīgās preces sugas vārdu, veido visi patērētāji vai galalietotāji un atkarībā no attiecīgās preces tirgus raksturojuma visi šīs preces pārdošanā iesaistītie profesionāļi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, Björnekulla Fruktindustrier,
C‑371/02
,
EU:C:2004:275
,
26.
punkts).
Proti, preču zīme ir neatņemama saziņas procesa starp pārdevējiem un pircējiem sastāvdaļa. Šim saziņas procesam tikai tad ir paredzētie panākumi un preču zīme izpilda tikai tad funkciju, kas attaisno tās eksistenci, ja abas puses, kas piedalās saziņas procesā, saprot preču zīmi, proti, apzinās tās izcelsmes norādes funkciju. Ja viena no abām grupām preču zīmi uztver kā sugas vārdu, nav iespējama tās informācijas nodošana, kas būtu jāsniedz ar preču zīmi (pēc analoģijas skat. ģenerāladvokāta P. Krusa Viljalona secinājumus lietā Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
,
58.
punkts; šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 6. marts, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
29.
punkts).
Tomēr preču zīme, neraugoties uz pircēja neinformētību par preču zīmes raksturu, var turpināt pildīt tās izcelsmes norādes funkciju tad, ja starpniekam attiecībā uz pircēju ir būtiska ietekme uz viņa lēmumu veikt pirkumu un tādējādi starpnieka zināšanas par preces zīmes izcelsmes norādes funkciju ir iemesls veiksmīgam saziņas procesam. Tas tā ir gadījumā, ja attiecīgajā tirgū starpnieka sniegta konsultācija, kas būtiski ietekmē lēmumu veikt pirkumu, ir ierasta parādība vai starpnieks pat pats pieņem lēmumu veikt pirkumu patērētāja vietā, kā tas, piemēram, ir farmaceitu un ārstu gadījumā attiecībā uz medikamentiem, kam ir nepieciešama ārsta recepte (pēc analoģijas skat. ģenerāladvokāta P. Krusa Viljalona secinājumus lietā Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
,
59.
punkts).
Tādējādi, lai arī ieinteresētās aprindas galvenokārt ietver patērētājus un gala izmantotājus, ir jāņem vērā arī starpnieki, kam ir nozīme, novērtējot preču zīmes ierasto raksturu (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 6. marts, Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2014:130
,
27.
punkts un tajā minētā judikatūra, un ģenerāladvokāta P. Krusa Viljalona secinājumus lietā Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
,
59.
punkts).
No iepriekš 31.–34. punktā minētās judikatūras izriet, ka ieinteresētās aprindas, kuru viedoklis ir jāņem vērā, vērtējot jautājumu, vai šī preču zīme ir kļuvusi par attiecīgās ar to tirgotās preces sugas vārdu, ir jānosaka, ņemot vērā minētās preces tirgum raksturīgās īpašības.
Izskatāmajā lietā ar apstrīdēto preču zīmi tirgoto preci veido probiotisks preparāts, kas paredzēts kuņģa un zarnu trakta traucējumu ārstēšanai. Šis farmaceitiskais produkts ir brīvā tirdzniecībā, un tā iegādei nav nepieciešama ārsta recepte, kam prasītāja turklāt piekrīt. Tomēr prasītāja apgalvo, ka to galapatērētāju daļa, kas spontāni, bez ārsta receptes vai ieteikuma pirmo reizi iegādājas attiecīgo farmaceitisko produktu, ir nebūtiska visu galapatērētāju daļa. Nepastāvot nepieciešamībai lemt par šī argumenta nozīmīgumu, ir jākonstatē, ka prasītāja to nekādi nav pamatojusi.
Līdz ar to ieinteresētās aprindas veido, pirmkārt, ar apstrīdēto preču zīmi tirgotās preces galapatērētāji. Tā kā šīs preces [iegādei] nav vajadzīga ārsta recepte, galapatērētājiem, it īpaši personas, kas iestājusies lietā, reklāmas, kā arī citu pacientu komentāru ietekmē, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, ir nozīme lēmumā iegādāties minēto preci (šajā nozīmē skat. ģenerāladvokātes J. Kokotes [
J. Kokott
] secinājumus lietā Alcon/ITSB,
C‑412/05 P
,
EU:C:2006:687
,
55.
punkts). Galapatērētāji aptver personas, kuras sirgst ar kuņģa un zarnu trakta darbības traucējumiem, nevis vienīgi personas, kuras ir skārušas konkrētas slimības, kā to apgalvo prasītāja. Proti, papildus tam, ka prasītāja nav sniegusi nekādus pierādījumus, kas pamatotu tās apgalvojumu, no prasītājas iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka ar apstrīdēto preču zīmi tirgoto preci izmanto arī kuņģa un zarnu trakta traucējumu ārstēšanai.
Otrkārt, runājot par profesionāļiem, ieinteresētās aprindas, kā to apstrīdētā lēmuma 28. punktā ir konstatējusi Apelācijas padome, ietver vispirms farmaceitus. Tie var sniegt paskaidrojumus un konsultācijas personām, kas sirgst ar kuņģa un zarnu trakta traucējumiem, un tiem var būt svarīga nozīme galapatērētāju lēmumā veikt pirkumu (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. ģenerāladvokāta P. Krusa Viljalona secinājumus lietā Backaldrin Österreich The Kornspitz Company,
C‑409/12
,
EU:C:2013:563
,
59.
punkts).
No profesionāļu viedokļa ieinteresētās aprindas ietver arī ģimenes ārstus un ārstus speciālistus. Proti, lai arī lēmumu iegādāties bezrecepšu zāles galapatērētājs bieži pieņem pats, tomēr šīs zāles var iegādāties arī pēc ārsta ierosmes (šajā nozīmē skat. ģenerāladvokātes J. Kokotes secinājumus lietā Alcon/ITSB,
C‑412/05 P
,
EU:C:2006:687
,
55.
punkts).
Turpretī, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, zinātnieku aprindas nav ieinteresēto aprindu daļa, jo tās nevienā brīdī nav iesaistītas saziņas procesā starp pārdevēju, no vienas puses, un pircēju, no otras puses. Līdz ar to nav šo aprindu ietekmes uz galapatērētāja lēmumu veikt pirkumu.
Tādējādi, tas vai apstrīdētā preču zīme tirdzniecībā ir kļuvusi par sugas vārdu precei, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, ir jāizvērtē, ņemot vērā šādi noteiktās ieinteresētās aprindas.
Vispirms izskatāmajā lietā, ņemot vērā profesionāļu, proti, farmaceitu un ārstu, īstenoto ietekmi uz galapatērētāja lēmumu veikt pirkumu, no iepriekš 31.–34. punktā izklāstītās judikatūras izriet, ka tas, ka galapatērētāji joprojām uztvers apstrīdētās preču zīmes izcelsmes norādes funkciju, ir pietiekami, lai noraidītu pieteikumu par minētas preču zīmes atcelšanu, ņemot vērā uztveres, kāda attiecībā uz šo preču zīmi ir profesionāļiem, nozīmīgumu.
Lai arī Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā sākotnēji savu analīzi ierobežoja ar apstrīdētās preču zīmes uztveri, kāda ir vienīgi galapatērētājiem, tomēr tas nevar izraisīt apstrīdētā lēmuma atcelšanu, ciktāl Apelācijas padome vēlāk ir ņēmusi vērā arī to, kā minēto preču zīmi uztver arī profesionāļi, proti, farmaceiti un ārsti.
Neraugoties uz to, ir jākonstatē, ka prasītāja nav pierādījusi, ka galapatērētāji un profesionāļi, proti, farmaceiti un ārsti, uztver apstrīdēto preču zīmi kā sugas vārdu attiecīgajai precei.
Vispirms, runājot par preces, kura tiek tirgota ar apstrīdēto preču zīmi, galapatērētājiem, prasītāja, kura uzskata, ka pēdējie minētie neietilpst ieinteresētajās aprindās, nav pierādījusi izmaiņas uztverē, kāda tiem ir attiecībā uz minēto preču zīmi. Katrā ziņā prasītājas iesniegtie specifiskie zinātniskie dokumenti ir saistīti ar galapatērētājiem. Kā to apstrīdētā lēmuma 29. punktā turklāt uzsver Apelācijas padome, vārdiskais apzīmējums “VSL#3” ir norādīts uz ar apstrīdēto preču zīmi tirgotās preces iepakojuma, turklāt aiz šī apzīmējuma seko simbols “©”. Tātad apstrīdētā preču zīme attiecībā uz galapatērētājiem pilnīgi noteikti var pildīt savu izcelsmes norādes funkciju.
Turklāt saistībā ar profesionāļiem prasītāja, kura savus pierādījumus vērš vienīgi uz ārstiem speciālistiem un zinātnieku aprindām, vispār nepievērš uzmanību uztverei, kāda saistībā ar apstrīdēto preču zīmi ir farmaceitiem un ģimenes ārstiem. Lai vai kā, prasītājas iesniegtie specifiskie zinātniskie dokumenti neļauj konstatēt izmaiņas minētās preču zīmes uztverē no farmaceitu un ģimenes ārstu vai ārstu speciālistu viedokļa. Proti, pirmkārt, vārdiskais apzīmējums “VSL#3” dažās publikācijas tieši tiek asociēts ar komercizcelsmi, kas minēta iekavās. Otrkārt, attiecībā uz lielāko daļu preču pirms atsauces uz vārdisko apzīmējumu “VSL#3” ir tādas frāzes kā: “probiotisks izstrādājums”, “probiotisks maisījums” vai arī vienkārši vārds “probiotisks”. Tātad, tā kā apstrīdētā preču zīme netiek izmantota kā parasts vārds, tā netiek atveidota kā sugas vārds tirdzniecībā precēm, attiecībā uz kurām šī preču zīme ir reģistrēta. Treškārt, kā Apelācijas padome to pilnīguma labad norāda apstrīdētā lēmuma 38. punktā, prasītāja neiebilst pret personas, kas iestājusies lietā, apgalvojumu, ka vārdiskais apzīmējums “VSL#3” nav ietverts nevienā vārdnīcā, ka tas nekad nav ticis kvalificēts par sugas vārdu vai ka tas nav ticis ietverts starptautiskajos nepatentētajos nosaukumos (
INN
).
Turklāt konkrētāk attiecībā uz farmaceitiem, kā to apstrīdētā lēmuma 30. punktā uzsver Apelācijas padome, tiem ir zināmi ražošanas avoti un komercializācijas kontrole. Tomēr prasītāja nav pierādījusi, ka iesniegtie dokumenti, kas lielākoties bija no Amerikas, būtu jebkādā ziņā ietekmējuši farmaceitus un to, kā viņi uztver apstrīdēto preču zīmi. Pakārtoti, kā to arī ir norādījusi Apelācijas padome un pret ko prasītāja nav iebildusi, apstāklis, ka citi uzņēmumi, kuri ir personas, kas iestājusies lietā, konkurenti, neizmanto apstrīdēto preču zīmi, liecina pret to, ka būtu notikušas izmaiņas minētās preču zīmes uztverē, kāda ir farmaceitiem.
Līdz ar to apstrīdētā preču zīme joprojām veic savu izcelsmes norādes funkciju attiecībā pret profesionāļiem, proti, farmaceitiem un ārstiem.
Tātad prasītāja nevar pamatoti apgalvot, ka ieinteresētās aprindas apstrīdēto preču zīmi tagad uztver kā sugas vārdu precei, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta.
Tā kā pirmais iepriekš 26. punktā minētais nosacījums nav izpildīts, pirmais pamats ir noraidāms, turklāt nav nepieciešams pārbaudīt, vai prasītāja ir iesniegusi pierādījumus, kas ļautu pierādīt, ka apstrīdētā preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precēm, kas aptvertas ar šo preču zīmi, personas, kas iestājusies lietā, darbības vai bezdarbības rezultātā.
Par otro pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu
Otrā pamata ietvaros, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, prasītāja apgalvo, ka Apelācijas padome kļūdaini ir secinājusi, ka nav tikusi pienācīgi pierādīta apstrīdētās preču zīmes maldinoša izmantošana pēc tās reģistrēšanas.
EUIPO
un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
Atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunktam Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieka tiesības paziņo par atceltām, ja
EUIPO
iesniegts attiecīgs iesniegums, pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesu attiecībā uz pārkāpumu, ja preču zīmes izmantošanas rezultātā, ko veicis tās īpašnieks vai tas noticis ar tā piekrišanu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, uz ko tā ir reģistrēta, preču zīme varētu maldināt sabiedrību, jo īpaši attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu raksturu, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi.
No judikatūras izriet, ka Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētā atcelšana prasa, lai pastāvētu patērētāja faktiska maldināšana vai pietiekami nopietna maldināšanas iespēja (skat. šajā nozīmē spriedumu, 2009. gada 14. maijs, Fiorucci/ITSB – Edwin (ELIO FIORUCCI),
T‑165/06
,
EU:T:2009:157
,
33.
punkts; pēc analoģijas skat. arī spriedumu, 2006. gada 30. marts, Emanuel,
C‑259/04
,
EU:C:2006:215
,
47.
punkts).
Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērojamība ir pakārtota preču zīmes maldinošai izmantošanai pēc tās reģistrācijas. Prasītājam ir pienācīgi jāpierāda šāda maldinoša izmantošana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 14. maijs, ELIO FIORUCCI,
T‑165/06
,
EU:T:2009:157
,
36.
punkts).
Šis pamats ir jāizvērtē, ņemot vērā iepriekš izklāstīto.
Izskatāmajā lietā Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 52. punktā uzskatīja, ka prasītāja neesot pienācīgi pierādījusi apstrīdētās preču zīmes maldinošu izmantošanu pēc tās reģistrācijas. Līdz ar to nebūtu jāatceļ apstrīdētās preču zīmes īpašnieces tiesības atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunktam. Apelācijas padomes ieskatā, tas tā būtu vienīgi tad, ja patērētājs tiktu mudināts domāt, ka precēm un pakalpojumiem piemīt īpašības, kuru tām patiesībā nav, tas tiktu maldināts ar preču zīmi. Tomēr, ja ar preču zīmi paustais vēstījums nav pietiekami skaidrs, lai apzīmētu precīzas aptverto preču un pakalpojumu īpašības, šo vēstījumu nevar uzskatīt par maldinošu. Tā kā Apelācijas padome jau ir pierādījusi, ka apstrīdētā preču zīme nav sugas vārds tirdzniecībā precei, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, kā arī tajā neesot nekādas šo preci vai šīs īpašības aprakstošas norādes, tā apgalvoja, ka minēto preču zīmi neveidojot pietiekami precīzs vārds, kurš varētu pamatot patērētāja faktisku maldināšanu vai pietiekami nopietnu maldināšanas iespēju.
Prasītāja neizvirza nevienu argumentu, ar kuru varētu tikt atspēkots Apelācijas padomes vērtējums.
Pirmkārt, prasītājas ieskatā, vārdiskais apzīmējums “VSL#3’ esot “Very Safe Lactobacilli” akronīms, simbols “#” angļu valodā nozīmē “numurs” un skaitlis 3 norāda uz bifidobaktēriju sugu skaitu. Tomēr kopš 2014. gada otrā pusgada un kopš cita ražotāja veiktajām izmaiņām tā produkta sastāvā, attiecībā uz kuru apstrīdētā preču zīme ir reģistrēta, vārdu salikums “very safe lactobacilli” vairs neesot piemērojams. Tas, ka persona, kas iestājusies lietā, ir turpinājusi izmantot apstrīdēto preču zīmi saistībā ar jauno produktu, kurš, iespējams, ir bīstams, netaisnīgi attiecinot uz sevi zinātnisko literatūru saistībā ar aktīvo vielu “VSL#3”, apliecinot personas, kas iestājusies lietā, rīcības maldinošo raksturu.
Lai gan, ņemot vērā Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunkta formulējumu, izmaiņas tāda produkta sastāvā, kas aptverts ar preču zīmi, var izraisīt šīs preču zīmes atcelšanu, tomēr tas tā ir vienīgi tad, ja ar preču zīmi tiek sniegta nepareiza informācija par minētā produkta raksturu, kvalitāti vai izcelsmi.
Tomēr iepriekš no 49. un 50. punkta izriet, ka apstrīdētā preču zīme tirdzniecībā nav kļuvusi par sugas vārdu attiecīgajai precei, saistībā ar kuru tā ir reģistrēta. Turklāt prasītāja nav iesniegusi pierādījumus, ar kuriem varētu tikt pamatots, ka apstrīdētā preču zīme būtu jāsaprot kā “Very Safe Lactobacilli” akronīms. Līdz ar to nav pierādīts apstrīdētās preču zīmes aprakstošais raksturs. Tātad pretēji prasītājas apgalvojumam apstrīdētā preču zīme nesniedz skaidru vēstījumu saistībā ar aplūkoto preci vai tās īpašībām.
Tā kā apstrīdētā preču zīme nav pietiekami precīzs vārds, kurš varētu būt faktiskas maldināšanas vai pietiekami nopietnas maldināšanas iespējas pamatā, iepriekš 59. punktā norādītā prasītājas argumentācija ir noraidāma kā nepamatota.
Otrkārt, prasītāja būtībā apgalvo, ka būtu jāatceļ personas, kas iestājusies lietā, tiesības tādēļ, ka esot pasliktinājusies ar apstrīdēto preču zīmi tirgotās preces kvalitāte. Prasītājas ieskatā, kopš 2014. gada otrā pusgada minētā produkta sastāvs un, konkrētāk, tā imunoloģiskā un bioķīmiskā iedarbība esot ievērojami mainīta. Ar apstrīdēto preču zīmi tātad tiekot aptverts produkts, kuram vairs neesot nedz tāda pati nekaitīgā iedarbība, nedz arī tāda pati terapeitiskā iedarbība kā iepriekš.
Pretēji tam, ko apgalvo prasītāja un kā tas izriet no iepriekš 53.–55. punkta citētās judikatūras, atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunktam patērētājiem nodrošinātā aizsardzība attiecas vienīgi uz precei piemītošajām īpašībām, kādas tie sagaida, ņemot vērā ar preču zīmi pausto vēstījumu. Šīs tiesību normas mērķis nekādi nav uzlikt preču zīmes īpašniekam pienākumu nodrošināt noteiktu kvalitātes līmeni, izņemot gadījumu, kad preču zīme pauž šādu [kvalitātes] vēstījumu. Tā kā izskatāmajā lietā prasītāja nav pierādījusi, ka apstrīdētā preču zīme rada jebkādas cerības no patērētāju viedokļa, kuras būtu saistītas ar attiecīgai precei piemītošām īpašībām vai kvalitātes aspektu, Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 50. punktā pamatoti ir uzskatījusi, ka iespējamā aplūkotās preces [kvalitātes] pasliktināšanās varētu izraisīt “komerciālu atcelšanu”, bet ne juridisku atcelšanu.
Turklāt Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 51. punktā pamatoti ir norādījusi, ka patērētāji katrā ziņā spēj tieši novērtēt aplūkotās preces kvalitāti, to izvēloties, jo minēto preču divu atšķirīgu sastāvu iepakojums sniedz visu nepieciešamo informāciju par to saturu. It īpaši, kā to ir konstatējusi Apelācijas padome, ko prasītāja nav apstrīdējusi, no šiem iepakojumiem izriet, ka aplūkotās preces abi sastāvi katrs satur astoņu dažādu cilmju dzīvotspējīgas pienskābes baktērijas, kuras, lai arī tām ir atšķirīga izcelsme, visas pieder vienai sugai.
Tātad Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 52. punktā pamatoti konstatēja, ka prasītāja neesot pienācīgi pierādījusi apstrīdētās preču zīmes maldinošu izmantošanu pēc tās reģistrācijas.
Turklāt ir jānorāda, ka nevar tikt atbalstīts prasītājas nepamatotais arguments, saskaņā ar kuru neiespējamība tirgus dalībniekiem izmantot probiotisko maisījumu “VSL#3” radot netaisnīgu monopolu un acīmredzamu konkurences izkropļojumu, kas būtu pretrunā patērētāju aizsardzībai.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punktu (tagad – Regulas 2017/1001 9. panta 1. punkts) personai, kas iestājusies lietā, kā apstrīdētās preču zīmes īpašniecei ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības, kuras tai ļauj tostarp aizliegt visām trešajām personām izmantot apzīmējumu, attiecībā uz kuru tā līdzības ar agrāko preču zīmi un ar konfliktējošajām preču zīmēm aptverto preču identiskuma dēļ sabiedrības uztverē pastāv sajaukšanas iespēja. Eiropas Savienības preču zīmes tiesiskā režīma interesēm ir raksturīgs tieši tas, ka tās ļauj agrākas preču zīmes īpašniekam iebilst pret vēlāku tādu preču zīmju reģistrāciju, ar kuru netaisnīgi tiek gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas. Tādējādi šis režīms nevis piešķir agrākās preču zīmes īpašniekiem netaisnīgu un nepamatotu monopolu, bet gan ļauj šiem īpašniekiem aizsargāt un izmantot būtiskos ieguldījumus, kas veikti, lai popularizētu viņiem piederošo agrāko preču zīmi (spriedums, 2006. gada 21. februāris, Royal County of Berkshire Polo Club/ITSB – Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB),
T‑214/04
,
EU:T:2006:58
,
43.
punkts).
Izskatāmajā lietā, ciktāl prasītāja nav pierādījusi, ka persona, kas iestājusies lietā, apstrīdēto preču zīmi izmantotu maldinoši, pēdējā minētā ir tiesīga izmantot savas ekskluzīvās tiesības atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punktam.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka otrais pamats ir noraidāms un tātad arī visa prasība kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt
EUIPO
un personas, kas iestājusies lietā, izdevumus atbilstoši to prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Mendes SA
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Gratsias
Dittrich
Xuereb
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2018. gada 18. maijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.
(
)	Teksta 34. un 35. punktā pēc sākotnējās elektroniskās publikācijas ir veikti valodnieciski labojumi.