CELEX: 62021CJ0147
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Teisės aktų derinimas
Biocidiniai produktai
Reglamentas (ES) Nr. 528/2012
72 straipsnis
Laisvas prekių judėjimas
SESV 34 straipsnis
Galimybė valstybėms narėms priimti komercinę praktiką ir reklamą ribojančias priemones
Pardavimo būdai, nepatenkantys į SESV 34 straipsnio taikymo sritį
Pateisinimas
SESV 36 straipsnis
Tikslas apsaugoti žmonių ir gyvūnų sveikatą bei aplinką
Proporcingumas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 528/2012 dėl biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo (
OL L 167, 2012, p. 1
), iš dalies pakeisto 2014 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 334/2014 (
OL L 103, 2014, p. 22
) (toliau – Reglamentas Nr. 528/2012), nuostatų išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Comité interprofessionnel des huiles française
(CIHEF) ir aštuonių eterinių aliejų sektoriuje veikiančių bendrovių ginčą su
ministre de la Transition écologique
(Ekologinės pertvarkos ministrė, Prancūzija) ir
Premier ministre
(Ministras Pirmininkas, Prancūzija) dėl skundo, kuriuo prašoma panaikinti, pirma,
décret no 2019-642, du 26 juin 2019, relatif aux pratiques commerciales prohibées pour certaines catégories de produits biocides
(2019 m. birželio 26 d. Dekretas dėl draudžiamos prekybos tam tikrų kategorijų biocidiniais produktais praktikos, JORF, 2019 m. birželio 27 d., p. 10) ir, antra,
décret no 2019-643, du 26 juin 2019, relatif à la publicité commerciale pour certaines catégories de produits biocides
(2019 m. birželio 26 d. Dekretas dėl tam tikrų kategorijų biocidinių produktų komercinės reklamos, JORF, 2019 m. birželio 27 d., p. 11).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 528/2012 1–3, 6, 28 ir 31 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(1)
biocidiniai produktai reikalingi žmonių ar gyvūnų sveikatai kenksmingiems organizmams ir organizmams, darantiems žalą natūralioms arba pagamintoms medžiagoms, naikinti. Tačiau biocidiniai produktai dėl jiems būdingų savybių ir susijusių naudojimo būdų gali kelti riziką žmonėms, gyvūnams ir aplinkai;
(2)
biocidiniai produktai neturėtų būti tiekiami rinkai ar naudojami, jeigu jie nėra autorizuoti pagal šį reglamentą. Apdoroti gaminiai neturėtų būti pateikiami rinkai, nebent visos veikliosios medžiagos, esančios biocidiniuose produktuose, kuriomis jie buvo apdoroti arba kurių yra jų sudėtyje, yra patvirtintos pagal šį reglamentą;
(3)
šiuo reglamentu siekiama pagerinti laisvą biocidinių produktų judėjimą Sąjungoje, tuo pačiu užtikrinant aukšto lygio žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugą. Ypač daug dėmesio turėtų būti skiriama pažeidžiamų asmenų grupių, pavyzdžiui, nėščiųjų ir vaikų, apsaugai. Šis reglamentas turėtų būti grindžiamas atsargumo principu siekiant užtikrinti, kad dėl veikliųjų medžiagų ir biocidinių produktų gamybos ir tiekimo rinkai nebūtų padarytas neigiamas poveikis žmonių ar gyvūnų sveikatai ar nepriimtinas poveikis aplinkai. Siekiant, kiek įmanoma, pašalinti kliūtis prekybai biocidiniais produktais, reikėtų nustatyti veikliųjų medžiagų patvirtinimo ir biocidinių produktų tiekimo rinkai bei jų naudojimo taisykles, įskaitant autorizacijos liudijimų abipusio pripažinimo ir lygiagrečios prekybos taisykles;
<…>
(6)
atsižvelgiant į pagrindinius dabartinių reglamentavimo taisyklių pakeitimus, kurie turėtų būti priimti, geriausia [1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos] [d]irektyvą 98/8/EB [dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką (
OL L 123, 1998, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 3 sk., 23 t., p. 3)] pakeisti kita teisės priemone – reglamentu, kad būtų nustatytos aiškios, išsamios ir tiesiogiai taikomos taisyklės. Be to, reglamentu užtikrinama, kad teisiniai reikalavimai visoje Sąjungoje būtų įgyvendinami tuo pačiu metu ir vienodai;
<…>
(28)
siekiant užtikrinti, kad rinkai būtų tiekiami tik atitinkamas šio reglamento nuostatas atitinkantys biocidiniai produktai, biocidinius produktus, jei juos norima tiekti valstybės narės rinkai ir naudoti jos teritorijoje arba jos dalyje, turi autorizuoti kompetentingos institucijos, o jeigu juos norima tiekti Sąjungos rinkai ir naudoti Sąjungoje – juos turi autorizuoti Komisija;
<…>
(31)
būtina nustatyti bendrus biocidinių produktų vertinimo ir autorizacijos principus, kad kompetentingos institucijos vertintų ir autorizuotų vienodai.“
Šio reglamento 1 straipsnyje „Tikslas ir dalykas“ numatyta:
„1.   Šio reglamento tikslas – pagerinti vidaus rinkos veikimą taikant suderintas biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo taisykles, tuo pačiu metu užtikrinant aukštą žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugos lygį. Šio reglamento nuostatos grindžiamos atsargumo principu, kuriuo siekiama apsaugoti žmonių sveikatą, gyvūnų sveikatą bei aplinką. Ypatingą dėmesį reikia skirti pažeidžiamų asmenų grupių apsaugai.
2.   Šiuo reglamentu nustatomos taisyklės, reglamentuojančios:
a)
veikliųjų medžiagų, kurios gali būti naudojamos biocidiniuose produktuose, sąrašo sudarymą Sąjungos lygiu;
b)
biocidinių produktų autorizaciją;
c)
abipusį autorizacijos liudijimų pripažinimą Sąjungoje;
d)
biocidinių produktų tiekimą rinkai bei jų naudojimą vienoje ar keliose valstybėse narėse ar Sąjungoje;
e)
apdorotų gaminių pateikimą rinkai.“
Minėto reglamento 2 straipsnyje „Taikymo sritis“ nustatyta:
„1.   Šis reglamentas taikomas biocidiniams produktams ir apdorotiems gaminiams. Biocidinių produktų, kuriems taikomas šis reglamentas, tipų sąrašas ir jų apibūdinimai pateikiami V priede.
<…>
3.   Jei šiame reglamente arba kituose Sąjungos teisės aktuose aiškiai nenurodyta kitaip, šis reglamentas nedaro poveikio šiems teisės aktams:
<…>
k)
2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2006/114/EB dėl klaidinančios ir lyginamosios reklamos [
OL L 376, 2006, p. 21
];
<…>
m)
2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1272/2008 dėl cheminių medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo ir pakavimo [iš dalies keičiančiam ir panaikinančiam direktyvas 67/548/EEB bei 1999/45/EB ir iš dalies keičiančiam Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 (
OL L 353, 2008, p. 1
)];
<…>“
To paties reglamento 3 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nurodyta:
„1.   Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
i)
tiekimas rinkai – biocidinio produkto ar apdoroto gaminio, skirto platinti arba naudoti, tiekimas rinkai, vykdant komercinę veiklą už atlygį arba nemokamai;
j)
pateikimas rinkai – biocidinio produkto arba apdoroto gaminio tiekimas rinkai pirmą kartą;
k)
naudojimas – visos su biocidiniu produktu atliekamos operacijos, įskaitant saugojimą, apdorojimą, maišymą ir galutinį naudojimą, išskyrus tokias operacijas, kurios atliekamos siekiant biocidinį produktą arba apdorotą gaminį eksportuoti iš Sąjungos;
<…>
y)
reklama – biocidinių produktų pardavimo ar naudojimo skatinimas spausdintinėmis, elektroninėmis ar kitomis visuomenės informavimo priemonėmis;
<…>“
Reglamento Nr. 528/2012 IV skyriuje „Bendrieji biocidinių produktų autorizacijos liudijimų išdavimo principai“ yra 17 straipsnis „Biocidinių produktų tiekimas rinkai ir naudojimas“, kuris suformuluotas taip:
„1.   Biocidiniai produktai gali būti tiekiami rinkai ar naudojami tik jeigu jiems išduotas autorizacijos liudijimas pagal šį reglamentą.
<…>
5.   Biocidiniai produktai naudojami laikantis 22 straipsnio 1 dalyje nustatytų autorizacijos sąlygų ir 69 straipsnyje nustatytų ženklinimo ir pakavimo reikalavimų.
Tinkamas naudojimas apima racionalų reikiamo fizinių, biologinių, cheminių ir atitinkamai kitų rūšių priemonių derinio taikymą, kad biocidinių produktų būtų naudojama tik tiek, kiek būtina, ir būtų imtasi tinkamų atsargumo priemonių.
Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad visuomenei būtų teikiama tinkama informacija apie biocidinių produktų naudą ir su jais susijusią riziką ir būdus, kaip kuo labiau sumažinti jų naudojimą.
<…>“
Šio reglamento 18 straipsnyje „Tvaraus biocidinių produktų naudojimo priemonės“ numatyta:
„Ne vėliau kaip 2015 m. liepos 18 d. Komisija, atsižvelgdama į taikant šį reglamentą įgytą patirtį, pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą apie tai, kaip šiuo reglamentu prisidedama prie tvaraus biocidinių produktų naudojimo, taip pat apie papildomų priemonių, visų pirma skirtų profesionaliems vartotojams, kuriomis siekiama sumažinti biocidinių produktų keliamą riziką žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai ir aplinkai, poreikį. Toje ataskaitoje,
inter alia
, nagrinėjama:
a)
geriausios praktikos skatinimas, kaip būdas kiek įmanoma sumažinti biocidinių produktų naudojimą;
b)
efektyviausi biocidinių produktų naudojimo stebėsenos metodai;
c)
integruotosios kenkėjų kontrolės principų numatymas ir taikymas naudojant biocidinius produktus;
d)
biocidinių produktų naudojimo tam tikrose vietose, pvz., mokyklose, darbovietėse, vaikų darželiuose, viešosiose vietose, pagyvenusių žmonių priežiūros centruose ar netoli paviršinio ar požeminio vandens, keliama rizika ir svarstoma, ar reikia imtis papildomų priemonių tokiai rizikai pašalinti;
e)
vaidmuo, kurį geresnis įrangos, naudojamos taikant biocidinius produktus, darbas galėtų turėti tvariam naudojimui.
Prireikus Komisija, remdamasi šia ataskaita, pateikia pasiūlymą, kuriam priimti taikoma įprasta teisėkūros procedūra.“
Minėto reglamento 19 straipsnyje „Autorizacijos liudijimo išdavimo sąlygos“ nurodyta:
„1.   Autorizacijos liudijimai biocidiniams produktams, išskyrus tuos, kurie atitinka 25 straipsnyje nustatytas supaprastintos autorizacijos liudijimų išdavimo tvarkos sąlygas, išduodami jei įvykdomos šios sąlygos:
a)
veikliosios medžiagos yra įtrauktos į I priedą arba patvirtintos priskiriant atitinkamam produktų tipui ir įvykdomos visos toms veikliosioms medžiagoms nustatytos sąlygos;
b)
laikantis VI priede nustatytų biocidinių produktų dokumentacijos vertinimo bendrųjų principų yra nustatyta, kad biocidinis produktas, naudojamas, kaip nurodyta autorizacijos liudijime ir atsižvelgiant į šio straipsnio 2 dalyje nurodytus veiksnius, atitinka šiuos kriterijus:
i)
biocidinis produktas yra pakankamai efektyvus;
ii)
biocidinis produktas nesukelia nepriimtino poveikio kontroliuojamiems organizmams, visų pirma jų nepageidaujamam atsparumui ar kryžminiam atsparumui, ir nesukelia nebūtinų kančių ar skausmo stuburiniams gyvūnams;
iii)
nei pats biocidinis produktas, nei jo liekanos nesukelia iškart pasireiškiančio ar uždelsto nepriimtino poveikio žmonių, įskaitant pažeidžiamų asmenų grupes, sveikatai ar gyvūnų sveikatai tiesiogiai arba per geriamąjį vandenį, maistą, pašarus, orą, arba dėl kito netiesioginio poveikio;
iv)
biocidinis produktas pats savaime arba dėl jo likučių neturi jokio nepriimtino poveikio aplinkai <…>“
To paties reglamento 20 straipsnio „Paraiškoms išduoti autorizacijos liudijimus keliami reikalavimai“ 1 dalyje nustatyta:
„Pareiškėjas kartu pateikia šiuos dokumentus:
a)
biocidinių produktų, išskyrus atitinkančius 25 straipsnyje nustatytas sąlygas, atveju:
i)
III priedo reikalavimus atitinkančią biocidinio produkto dokumentaciją arba sutikimo raštą;
ii)
biocidinio produkto charakteristikų santrauką, įskaitant 22 straipsnio atitinkamai 2 dalies a, b ir e–q punktuose nurodytą informaciją;
iii)
II priedo reikalavimus atitinkančių [atitinkančią] kiekvienos biocidiniame produkte esančios veikliosios medžiagos dokumentaciją arba sutikimo raštą;
b)
biocidinių produktų, kurie, pareiškėjo nuomone, atitinka 25 straipsnyje nustatytas sąlygas, atveju:
i)
biocidinio produkto charakteristikų santrauką, kaip nurodyta šios dalies a punkto ii papunktyje;
ii)
duomenis apie efektyvumą; ir
iii)
visą kitą susijusią informaciją, patvirtinančią išvadą, kad biocidinis produktas atitinka 25 straipsnyje nustatytas sąlygas.“
Reglamento Nr. 528/2012 V skyriuje „Supaprastinta autorizacijos liudijimų išdavimo tvarka“ esančiuose 25–28 straipsniuose numatyta tam tikrus reikalavimus atitinkantiems biocidiniams produktams taikoma autorizacijos liudijimų išdavimo tvarka.
Šio reglamento XIII skyriaus „Apdoroti gaminiai“ 58 straipsnio „Apdorotų gaminių pateikimas rinkai“ 2 dalyje nustatyta:
„Apdorotas gaminys pateikiamas rinkai tik tada, jei visos veikliosios medžiagos, esančios biocidiniuose produktuose, kuriais jis buvo apdorotas ar kurių yra jo sudėtyje, yra įrašytos į pagal 9 straipsnio 2 dalį parengtą sąrašą atitinkamam produktų tipui ir naudojimo paskirčiai arba į I priedą, ir yra vykdomos ten nurodytos sąlygos arba apribojimai.“
Minėto reglamento XV skyriuje „Informacija ir jos teikimas“ yra 2 skirsnis „Informacija apie biocidinius produktus“, jį sudaro 69–73 straipsniai. 69 straipsnyje „Biocidinių produktų klasifikavimas, pakavimas ir ženklinimas“ numatyta:
„1.   Autorizacijos liudijimų turėtojai užtikrina, kad biocidiniai produktai būtų klasifikuojami, pakuojami ir ženklinami atsižvelgiant į patvirtintą biocidinių produktų savybių santrauką, ypač į pavojingumo ir atsargumo frazės [frazes], kaip nurodyta [1999 m. gegužės 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/45/EB dėl pavojingų preparatų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą reglamentuojančių valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų derinimo (
OL L 200, 1999, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 13 sk., 24 t., p. 109) 22 straipsnio 2 dalies i punkte], ir, kai taikytina, [Reglamente Nr. 1272/2008].
Be to, produktai, kurie gali būti klaidingai palaikyti maistu, įskaitant gėrimus, arba pašarais, pakuojami taip, kad būtų sumažinta tokios klaidos tikimybė. Jei jie prieinami plačiajai visuomenei, juose turėtų būti sudėtinių dalių, atgrasančių nuo jų vartojimo, ir visų pirma jie neturi patraukti vaikų dėmesio.
2.   Autorizacijos liudijimų turėtojai laikosi 1 dalies ir taip pat užtikrina, kad etiketės nebūtų klaidinančios dėl produkto keliamos rizikos žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai ar aplinkai ar jo efektyvumo, ir jose niekada neturi būti teiginių „mažos rizikos biocidinis produktas“, „netoksiškas“, „nekenksmingas“, „natūralus“, „nesukeliantis žalos aplinkai“, „nekenkia gyvūnams“ ir panašių teiginių. Be to, etiketėje turi būti aiškiai ir neištrinamai pateikta ši informacija:
<…>
f)
naudojimo paskirtis, kuriai autorizuojamas biocidinis produktas;
g)
naudojimo instrukcija, naudojimo dažnis ir dozės metriniais vienetais (taip, kad būtų suprantama ir suvokiama vartotojui) kiekvienai autorizacijos liudijime numatytai paskirčiai;
<…>
i)
jei pridedamas informacinis lapelis, pateikiamas užrašas „Prieš naudodami perskaitykite pridėtą instrukciją“ ir, kai taikoma, pažeidžiamų asmenų grupėms skirti įspėjimai;
<…>
m)
kai taikoma – vartotojų, kuriems leidžiama naudoti biocidinį produktą, kategorijos;
n)
kai taikoma – informacija apie bet kokį konkretų pavojų aplinkai, ypač susijusį su nekontroliuojamų organizmų apsauga ir vandens užteršimo prevencija;
<…>
3.   Valstybės narės gali reikalauti:
a)
pateikti pakuotės, ženklinimo ir informacinių lapelių modelius ar projektus;
b)
kad į jų nacionalinę rinką tiekiami biocidiniai produktai būtų ženklinami jų valstybine kalba arba kalbomis.“
Reglamento Nr. 528/2012 XV skyriuje taip pat yra 72 straipsnis „Reklama“, jis suformuluotas taip:
„1.   Visi biocidinių produktų reklaminiai skelbimai turi atitikti [Reglamento Nr. 1272/2008] nustatytus reikalavimus ir juose taip pat turi būti sakiniai „Biocidinius produktus naudokite saugiai. Prieš naudodami visuomet perskaitykite etiketę ir informaciją apie produktą.“ Šie sakiniai turi aiškiai išsiskirti iš viso reklaminio teksto ir būti įskaitomi.
2.   Reklamuotojai privalomuose sakiniuose žodį „biocidiniai produktai“ gali pakeisti aiškiomis nuorodomis į reklamuojamo produkto tipą.
3.   Biocidinių produktų reklamoje apie šiuos produktus negali būti kalbama taip, kad būtų klaidinama dėl produkto keliamos rizikos žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai arba aplinkai ar jo efektyvumo. Biocidinio produkto reklamoje niekuomet negalima nurodyti: „mažos rizikos produktas“, „netoksiškas“, „nekenksmingas“, „natūralus“, „nesukeliantis žalos aplinkai“, „nekenkia gyvūnams“ ar kitų panašių teiginių.“
Šio reglamento V priede „Biocidinių produktų tipai ir jų apibūdinimas, kaip nurodyta 2 straipsnio 1 dalyje“ nustatyta:
„1 PAGRINDINĖ GRUPĖ. Dezinfekantai
<…>
2 produktų tipas. Dezinfekantai ir algicidai, kurie nėra skirti tiesioginiam žmonių ar gyvūnų naudojimui
<…>
4 produktų tipas. Maisto ir pašarų sritis
<…>
3 PAGRINDINĖ GRUPĖ. Kenkėjų kontrolė
14 produktų tipas. Rodenticidai
<…>
18 produktų tipas. Insekticidai, akaricidai ir kitų nariuotakojų kontrolės produktai
<…>“
Prancūzijos teisė
Code de l’environnement
(Aplinkos kodeksas, Prancūzija) L. 522‑5‑3 straipsnyje nustatyta:
„Bet kokia [Reglamente Nr. 528/2012] apibrėžtų biocidinių produktų kategorijų komercinė reklama yra draudžiama.
Nukrypstant nuo šio straipsnio pirmos pastraipos, profesionaliems naudotojams skirta reklama leidžiama šiems naudotojams skirtų produktų platinimo vietose ir jiems skirtuose leidiniuose.
Atitinkamų produktų kategorijos, atsižvelgiant į pavojų žmonių sveikatai ir aplinkai, ir reklamos skelbimų pateikimo sąlygos nustatomos
Conseil d’État
(Valstybės Taryba) dekretu. Šiuose reklaminiuose skelbimuose atkreipiamas dėmesys į gerą produktų vartojimo ir taikymo praktiką, užtikrinant žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugą, ir galimus pavojus žmonių ir gyvūnų sveikatai bei aplinkai.“
Šio kodekso L. 522‑18 straipsnyje numatyta:
„Parduodant L. 522‑1 straipsnyje apibrėžtus biocidinius produktus, draudžiama taikyti nuolaidas, sumažintas kainas ir grąžinamąsias nuolaidas, diferencijuoti bendrąsias ir specialiąsias pardavimo sąlygas, kaip tai suprantama pagal Prekybos kodekso L. 441‑1 straipsnį, suteikti nemokamas prekes ir taikyti bet kokią lygiavertę praktiką. Bet kokia komercinė praktika, kuria siekiama tiesiogiai ar netiesiogiai apeiti šį draudimą taikyti nuolaidas, sumažintas kainas ir grąžinamąsias nuolaidas kitam produktų asortimentui, susijusiam su šių produktų pirkimu, yra draudžiama.
Atitinkamų produktų kategorijos, atsižvelgiant į pavojų žmonių sveikatai ir aplinkai, nustatomos
Conseil d’État
(Valstybės Taryba) dekretu.“
Minėto kodekso R. 522‑16-1 straipsnyje (jis buvo įtrauktas 2019 m. birželio 26 d. Dekretu Nr. 2019‑642, priimtu pagal Aplinkos kodekso L. 522‑18 straipsnį) nustatyta:
„L. 522‑18 straipsnyje nurodytos produktų kategorijos, kurioms draudžiama taikyti tam tikrą komercinę praktiką, yra Reglamente Nr. 528/2012 apibrėžti 14 ir 18 tipų produktai.
Šios nuostatos netaikomos biocidiniams produktams, kuriems pagal to paties reglamento 25 straipsnį taikoma supaprastinta autorizacijos liudijimų išdavimo tvarka.“
To paties kodekso R. 522‑16-2 straipsnyje (jis buvo įtrauktas 2019 m. birželio 26 d. Dekretu Nr. 2019‑643, priimtu pagal Aplinkos kodekso L. 522‑5‑3 straipsnį) nustatyta:
„I. L. 522‑5‑3 straipsnyje minimos biocidinių produktų, kurių komercinė reklama plačiajai visuomenei draudžiama, kategorijos yra tokios:
1. [Reglamente Nr. 528/2012] apibrėžti 14 ir 18 tipų produktai;
2. Tame pačiame reglamente apibrėžti 2 ir 4 tipų produktai, kurie klasifikuojami pagal Reglamento [Nr. 1272/2008] nuostatas kaip pavojingi 1 kategorijos vandens aplinkai: 1 kategorijos ūmus toksiškumas (H 400) ir 1 kategorijos lėtinis toksiškumas (H 410).
II. Bet kokia verslininkams skirta I dalyje paminėtų produktų reklama turi atitikti I dalies 1 punkte minėto [Reglamento Nr. 528/2012] 72 straipsnio nuostatas. Be to, reklamoje turi būti aiškiai ir suprantamai pateikiama tokia matoma informacija:
1. Įrašomi šie du sakiniai: „Prieš naudodami produktą, visada įsitikinkite, kad tai tikrai būtina, ypač plačiajai visuomenei prieinamose vietose. Kaskart, kai yra galimybė, pirmenybę teikite alternatyviems metodams ir produktams, keliantiems mažiausią pavojų žmonių ir gyvūnų sveikatai bei aplinkai.“
2. Nuoroda į su produktu susijusių biocidinių produktų tipą, kaip jis apibrėžtas pirma nurodytame [Reglamento Nr. 528/2012] V priede.
III. Šio straipsnio nuostatos netaikomos biocidiniams produktams, kuriems pagal [Reglamento Nr. 528/2012] 25 straipsnį leidžiama taikyti supaprastintą autorizacijos liudijimų išdavimo tvarką.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Pareiškėjos pagrindinėje byloje kreipėsi į
Conseil d’État
(Valstybės Taryba, Prancūzija) dėl įgaliojimų viršijimo ir prašė panaikinti, pirma, 2019 m. birželio 26 d. Dekretą Nr. 2019‑642 ir, antra, 2019 m. birželio 26 d. Dekretą Nr. 2019‑643. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šiais dekretais į Aplinkos kodeksą buvo įtrauktos R. 522‑16‑1 ir R. 522‑16‑2 straipsnių nuostatos, kuriomis įgyvendinami L. 522‑18 ir L. 522‑5‑3 straipsniai.
Pareiškėjos pagrindinėje byloje, be kita ko, tvirtino, kad šie dekretai neturi teisinio pagrindo, nes jie buvo priimti pažeidžiant Reglamentą Nr. 528/2012.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šiame reglamente nėra jokios nuostatos, pagal kurią valstybei narei būtų leidžiama arba draudžiama numatyti tokias ribojamąsias priemones, kokios numatytos Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir L. 522‑5‑3 straipsniuose. Taigi kyla klausimas, ar tokios minėtame reglamente nenumatytos priemonės gali būti priimtos nepažeidžiant šio reglamento. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad teisės aktų nuostatomis, kurias taikant buvo priimti šio sprendimo 20 punkte minėti dekretai, siekiama užkirsti kelią neigiamam poveikiui visuomenės sveikatai ir aplinkai, kuris gali atsirasti naudojant pernelyg daug biocidinių produktų. Žinoma, šis tikslas neprieštarauja Reglamentu Nr. 528/2012 siekiamiems tikslams. Vis dėlto šiose teisės nuostatose numatyti draudimai taikomi tiekiant rinkai biocidinius produktus, o tai šiuo reglamentu siekiama suderinti Sąjungos lygmeniu, tačiau jame nėra nuorodos į tai, kad valstybės narės priima įgyvendinimo aktus, be to, tokie aktai nėra būtini siekiant užtikrinti visišką minėto reglamento veiksmingumą.
Šiomis aplinkybėmis
Conseil d’État
(Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir kreipėsi į Teisingumo Teismą pateikdama šį klausimą:
„Ar pagal [Reglamentą Nr. 528/2012] draudžiama, kad valstybė narė, siekdama apsaugoti visuomenės sveikatą ir aplinką, nustatytų tokias komercinę praktiką ir reklamą ribojančias taisykles, kokios numatytos Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir L. 522‑5‑3 straipsniuose? Jeigu taip, kokiomis sąlygomis valstybė narė gali imtis tokių priemonių?“
Dėl prejudicinio klausimo
Visų pirma primintina, kad pagal nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, įtvirtintą SESV 267 straipsnyje, Teisingumo Teismas nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų išnagrinėti jam pateiktą bylą. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti ne tik performuluoti jam pateiktą klausimą, bet ir atsižvelgti į Sąjungos teisės normas, kurių nacionalinis teismas nenurodė savo klausime (2019 m. gegužės 16 d. Sprendimo Plessers,
C‑509/17
,
EU:C:2019:424
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismo apskritai klausiama dėl Reglamento Nr. 528/2012 aiškinimo, iš esmės siekiant išsiaiškinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai susiję su šio reglamento nuostatomis suderinta sritimi ir, jei taip, ar pagal minėtą reglamentą draudžiami tokie teisės aktai.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, kai sritis išsamiai suderinta Sąjungoje, visos su šia sritimi susijusios nacionalinės priemonės turi būti vertinamos atsižvelgiant į šios suderinimo priemonės, o ne į pirminės teisės nuostatas (2022 m. vasario 24 d. Sprendimo Viva Telecom Bulgaria,
C‑257/20
,
EU:C:2022:125

punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas turi būti suprantamas taip, kad jis pirmiausia susijęs su šio reglamento aiškinimu, o tuo atveju, jei šiuo reglamentu nebuvo atliktas išsamus suderinimas, – su SESV nuostatų dėl laisvo prekių judėjimo, t. y. SESV 34 ir 36 straipsnių, aiškinimu.
Taigi, siekiant pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingą atsakymą jo nagrinėjamam ginčui išspręsti, reikia suprasti, kad savo klausimu jis iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamentas Nr. 528/2012 ir prireikus SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos:
–
draudžiančios tam tikrą komercinę praktiką, pavyzdžiui, taikyti nuolaidas, sumažintas kainas ir grąžinamąsias nuolaidas, diferencijuoti bendrąsias ir specialiąsias pardavimo sąlygas, suteikti nemokamas prekes ir taikyti bet kokią lygiavertę praktiką, kiek tai susiję su šio reglamento V priede išvardytais biocidiniais produktais, priskiriamais prie 14 ir 18 tipų produktų, įtrauktų į 3 šių tipų produktų grupę (toliau – biocidiniai produktai, priskiriami prie 14 ir 18 tipų produktų),
–
pagal kurias reikalaujama Reglamento Nr. 528/2012 V priede išvardytų biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 tipų produktų, įtrauktų į 2 šių tipų produktų grupę (toliau – biocidiniai produktai, priskiriami prie 2 ir 4 tipų produktų), ir biocidinių produktų, priskiriamų prie 14 ir 18 tipų produktų, reklamose, skirtose verslininkams, nurodyti tam tikrą informaciją,
–
draudžiančios reklamuoti plačiajai visuomenei biocidinius produktus, priskiriamus prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų.
Dėl tam tikros komercinės praktikos draudimo
Pirmiausia reikia priminti, kad Aplinkos kodekso L. 522‑18 straipsniu draudžiama komercinė praktika, susijusi su nuolaidų, sumažintų kainų ir grąžinamųjų nuolaidų taikymu, bendrųjų ir specialiųjų pardavimo sąlygų diferencijavimu, nemokamų prekių suteikimu ir bet kokiomis lygiavertėmis praktikomis, kiek tai susiję su biocidiniais produktais.
Iš sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir R. 522‑16‑1 straipsniai nėra susiję su sąlygomis, kurias turi atitikti biocidiniai produktai, priklausantys 14 ir 18 tipo produktams, kad būtų išduotas leidimas juos teikti rinkai, tačiau šiais straipsniais draudžiama tam tikra komercinė praktika parduodant šiuos produktus, taigi jais reglamentuojamas tik šių produktų pardavimo būdas.
Pirma, reikėtų pažymėti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 528/2012 1 straipsnio 1 dalies, šio reglamento tikslas – pagerinti vidaus rinkos veikimą taikant suderintas biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo taisykles, kartu užtikrinant aukštą žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugos lygį. Šiuo tikslu šio reglamento 1 straipsnio 2 dalies d punkte nurodyta, kad juo nustatomos taisyklės, reglamentuojančios biocidinių produktų tiekimą rinkai bei jų naudojimą vienoje ar keliose valstybėse narėse ar Sąjungoje.
Reglamento Nr. 528/2012 3 straipsnio 1 dalies i punkte tiekimas rinkai apibrėžiamas kaip biocidinio produkto ar apdoroto gaminio, skirto platinti arba naudoti, tiekimas rinkai, vykdant komercinę veiklą už atlygį arba nemokamai, o šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies k punkte naudojimas apibrėžtas kaip visos su biocidiniu produktu atliekamos operacijos, įskaitant saugojimą, apdorojimą, maišymą ir galutinį naudojimą, išskyrus tokias operacijas, kurios atliekamos siekiant biocidinį produktą arba apdorotą gaminį eksportuoti iš Sąjungos.
Vadinasi, šio reglamento nuostatos dėl biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo yra pakankamai plačios, kad apimtų komercinę praktiką, susijusią su šių produktų pardavimu. Vis dėlto reikia konstatuoti, kaip tai padarė generalinis advokatas s išvados 28–30 punktuose, kad tame reglamente nėra nuostatų, kuriomis būtų siekiama suderinti tokią veiklą reglamentuojančias taisykles. Be to, kaip bendrai matyti iš Reglamento Nr. 528/2012 17, 19 ir 20 straipsnių, aiškinamų atsižvelgiant į jo 2, 3, 28 ir 31 konstatuojamąsias dalis, šiuo reglamentu siekiama nustatyti išankstinio leidimo sistemą, leidžiančią pateikti rinkai biocidinius produktus, ir įtvirtinti bendrus paraiškų išduoti leidimą šiems produktams vertinimo principus, tačiau nesiekiama suderinti visų prekybos minėtais produktais aspektų.
Taigi darytina išvada, kad Reglamentu Nr. 528/2012 nesiekiama suderinti su biocidinių produktų pardavimu susijusios komercinės praktikos taisyklių, kaip antai numatytų Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir R. 522‑16-1 straipsniuose.
Tad šiuo reglamentu nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios tam tikrą komercinę praktiką prekiaujant biocidiniais produktais, pavyzdžiui, 14 ir 18 tipo produktais.
Antra, siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą, atsižvelgiant į tai, kas priminta šio sprendimo 27 punkte, reikia nustatyti, ar SESV 34 straipsniu draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos.
Šiuo klausimu iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad bet kokia valstybių narių priemonė, galinti tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai apriboti Sąjungos vidaus prekybą, laikytina kiekybiniams apribojimams lygiavertį poveikį turinčia priemone, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą (1974 m. liepos 11 d. Sprendimo Dassonville,
8/74
,
EU:C:1974:82
,
punktas ir 2019 m. liepos 3 d. Sprendimo Delfarma,
C‑387/18
,
EU:C:2019:556
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto pagal šią jurisprudenciją tam tikras prekybos sąlygas ribojančių ar draudžiančių nacionalinių nuostatų (kurios taikomos visiems atitinkamiems ūkio subjektams, savo veiklą vykdantiems nacionalinėje teritorijoje, ir daro tokį patį teisinį ir faktinį poveikį nacionalinių produktų ir produktų iš kitų valstybių narių prekybai) taikymas produktams, kilusiems iš kitų valstybių narių, negali tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai apriboti valstybių narių tarpusavio prekybos. Iš tiesų, jei šios sąlygos yra įgyvendintos, dėl tokio tipo teisės aktų taikymo produktų, kilusių iš kitos valstybės narės ir atitinkančių jos nustatytas taisykles, pardavimui neužkertamas kelias į rinką arba jis nėra labiau apribojamas, palyginti su nacionaliniams produktams taikomomis sąlygomis (2009 m. vasario 10 d. Sprendimo Komisija / Italija,
C‑110/05
,
EU:C:2009:66
,
punktas; 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Ker-Optika,
C‑108/09
,
EU:C:2010:725
,
punktas ir 2016 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Etablissements Fr. Colruyt,
C‑221/15
,
EU:C:2016:704
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 30 punkte, Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir R. 522‑16-1 straipsniai nėra susiję su sąlygomis, kurias turi atitikti biocidiniai produktai, priklausantys 14 ir 18 tipo produktams, kad būtų išduotas leidimas juos teikti rinkai. Šiais straipsniais draudžiama tam tikra komercinė praktika parduodant šiuos produktus, taigi jais reglamentuojamas tik šių produktų pardavimo būdas. Iš to matyti, kad šios nuostatos turi būti laikomos reglamentuojančiomis pardavimo sąlygas, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 38 punkte nurodytą Teisingumo Teismo jurisprudenciją.
Vis dėlto SESV 34 straipsnyje nustatytas draudimas gali būti netaikomas nacionalinės teisės nuostatoms, reglamentuojančioms tam tikrų gaminių pardavimo būdus, tik jeigu jos atitinka šio sprendimo 38 punkte nurodytas dvi sąlygas.
Kalbant apie pirmąją sąlygą, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, kad Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir R. 522‑16-1 straipsniai, nurodyti šio sprendimo 39 punkte, vienodai taikomi visiems atitinkamiems ūkio subjektams, vykdantiems veiklą Prancūzijos teritorijoje.
Kiek tai susiję su antrąja sąlyga, tas teismas turi įvertinti, ar šios nuostatos daro tokį patį teisinį ir faktinį poveikį nacionalinių prekių ir prekių, kilusių iš kitų valstybių narių, prekybai.
Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos nematyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamomis teisės nuostatomis būtų daromas koks nors skirtumas, atsižvelgiant į nagrinėjamų biocidinių produktų kilmę. Vis dėlto būtina patikrinti, ar šios nuostatos iš tikrųjų netrukdo patekti į Prancūzijos rinką atitinkamiems biocidiniams produktams iš kitų valstybių narių labiau nei nacionaliniams produktams.
Šiuo klausimu nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios tam tikrą komercinę praktiką parduodant tam tikrų rūšių biocidinius produktus, iš principo gali apriboti bendrą šių produktų pardavimo apimtį atitinkamoje valstybėje narėje ir taip gali paveikti tokių produktų iš kitų valstybių narių pardavimo apimtį. Vis dėlto tokios išvados nepakanka, kad šios teisės nuostatos būtų laikomos lygiaverčio poveikio priemone (šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo A‑Punkt Schmuckhandel,
C‑441/04
,
EU:C:2006:141
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Žinoma, kaip teigia Komisija ir pareiškėjos pagrindinėje byloje, Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir R. 522‑16‑1 straipsniuose numatytos komercinės praktikos, kaip antai nuolaidų ir sumažintų kainų taikymas, yra prekybos metodai, kurie gali būti veiksmingi, kad iš kitų valstybių narių kilusius produktus būtų galima pateikti nacionalinei rinkai, nes šie metodai turi įtakos šių produktų pardavimo kainai.
Vis dėlto vien to, kad nacionalinės teisės nuostatos draudžia tariamai veiksmingus prekybos metodus, nepakanka, kad būtų galima teigti, jog šioms teisės nuostatoms taikomas SESV 34 straipsnyje nustatytas draudimas. Iš tiesų tokios teisės nuostatos gali būti laikomos lygiaverčio poveikio priemone tik tuo atveju, jei atitinkamų prekybos metodų uždraudimas daro didesnį poveikį kitų valstybių narių produktams nei nacionaliniams produktams.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar Aplinkos kodekso L. 522‑18 ir R. 522‑16‑1 straipsniuose numatytas tam tikros komercinės praktikos draudimas daro didesnį poveikį atitinkamų biocidinių produktų, kilusių iš kitų valstybių narių, nei tokių produktų, kurių kilmės šalis yra Prancūzija, patekimui į rinką. Konkrečiai kalbant, jis turi įvertinti, ar, kaip per posėdį teigė Prancūzijos vyriausybė, šios nuostatos apima nedaug atitinkamų biocidinių produktų prekybos metodų ir ar dėl to šiomis nuostatomis nedraudžiami prekybos metodai leidžia užtikrinti, kad produktai iš kitų valstybių narių galėtų patekti į nacionalinę rinką.
Jeigu atlikęs šį nagrinėjimą tas teismas konstatuos, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos labiau paveikia atitinkamų biocidinių produktų iš kitų valstybių narių nei tokių produktų iš Prancūzijos patekimą į Prancūzijos rinką, jis turės nustatyti, ar šios teisės nuostatos pateisinamos vienu ar keliais SESV 36 straipsnyje išvardytais bendrojo intereso pagrindais arba vienu ar keliais Teisingumo Teismo jurisprudencijoje pripažintais privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais.
Šiuo klausimu, pirma, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Aplinkos kodekso L. 522‑18 straipsniu siekiama užkirsti kelią neigiamam poveikiui visuomenės sveikatai ir aplinkai, kuris gali atsirasti naudojant pernelyg daug kai kurių tipų biocidinių produktų.
Remiantis suformuota jurisprudencija, reikia visų pirma priminti, kad žmonių sveikata ir gyvybė iš Sutarties saugomų interesų užima svarbiausią vietą, ir būtent valstybės narės turi nuspręsti, kokio lygio visuomenės sveikatos apsaugą jos ketina suteikti ir kaip šį lygį pasiekti. Kadangi šis apsaugos lygis įvairiose valstybėse narėse gali skirtis, valstybėms narėms suteikiama diskrecija (žr. 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Ker-Optika,
C‑108/09
,
EU:C:2010:725
,
punktą).
Be to, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad aplinkos apsauga yra viršesnis bendrojo intereso pagrindas, galintis pateisinti kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonę (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Capoda Import-Export,
C‑354/14
,
EU:C:2015:658
,
punktą).
Taigi iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai gali atitikti privalomuosius bendrojo intereso pagrindus, galinčius pateisinti kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonę, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Antra, nacionalinės valdžios institucijos kiekvienu konkrečiu atveju turi įrodyti, kad nagrinėjami nacionalinės teisės aktai atitinka proporcingumo principą, t. y. kad jie būtini nurodytam tikslui pasiekti, ir kad šio tikslo negalima pasiekti mažesnio masto arba mažesnį poveikį Sąjungos vidaus prekybai darančiais draudimais ar apribojimais. Taigi nacionalinės valdžios institucijos kiekvienu konkrečiu atveju turi pateikti šiuo tikslu reikalingų įrodymų. Prie pateisinamųjų priežasčių, kuriomis valstybė narė gali remtis, turi būti pridėta šios valstybės priimtos priemonės tinkamumo ir proporcingumo analizė ir konkretūs įrodymai, pagrindžiantys jos argumentus (2015 m. gruodžio 23 d. Sprendimo The Scotch Whisky Association ir kt.,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
,
ir
punktai).
Vadinasi, nacionalinis teismas, nagrinėdamas nacionalinės teisės aktus žmonių sveikatos ir gyvybės apsaugos pateisinimo požiūriu, kaip tai suprantama pagal SESV 36 straipsnį, turi objektyviai išnagrinėti, ar atitinkamos valstybės narės pateikti įrodymai leidžia pagrįstai manyti, kad pasirinktos priemonės yra tinkamos numatytiems tikslams pasiekti, ir ar galima juos pasiekti priemonėmis, kuriomis mažiau ribojamas laisvas prekių judėjimas (šiuo klausimu žr. 2015 m. gruodžio 23 d. Sprendimo Scotch Whisky Association ir kt.,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
,
punktą).
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su galimybe, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis bus pasiekti nurodyti tikslai, Prancūzijos vyriausybė pabrėžė, kad šiomis nuostatomis siekiama užkirsti kelią atitinkamų biocidinių produktų daromam poveikiui visuomenei, gyvūnams ir aplinkai ir jį sumažinti, apribojant paskatas naudoti šių produktų pernelyg daug ir kartais juos naudoti netinkamai.
Nors neatrodo, kad minėtomis teisės nuostatomis būtų galima pašalinti bet kokią riziką, kad biocidiniai produktai gali būti paskleisti be reikalo, tačiau panaikinus galimybę pirkėjui gauti finansinę naudą perkant šiuos produktus, tikėtina, bus užkirstas kelias bet kokiam nereikalingam šių produktų pirkimui ir taip sumažintas pernelyg didelio tokių biocidinių produktų poveikio gyventojams, gyvūnams ir aplinkai pavojus. Iš tiesų, kaip pažymėjo Prancūzijos vyriausybė, šios teisės nuostatos yra tinkamos siekiant, kad būtų išvengta šių produktų kaupimosi aplinkoje ir dėl to galinčios kilti vandens taršos. Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai atrodo tinkami žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos tikslams pasiekti, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Kalbant apie komercinės praktikos, susijusios su tam tikrų rūšių biocidinių produktų pardavimu, draudimo būtinumą ir proporcingumą, reikia konstatuoti, kad, kaip generalinis advokatas nurodė išvados 72–75 punktuose, toks draudimas neviršija to, kas būtina, nes papildomos informavimo priemonės, kurių reikalaujama parduodant šiuos produktus, t. y. numatytos Reglamento Nr. 528/2012 17 straipsnio 5 dalyje ir 72 straipsnio 1 dalyje, negali atsverti pasiūlymo taikyti išpardavimus ir sumažintas kainas arba perkant biocidinius produktus teikti nemokamus šių produktų pavyzdžius patrauklumo.
Be to, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimų matyti, kad, pirma, pagrindinėje byloje nagrinėjamomis teisės nuostatomis siekiama uždrausti taikyti nuolaidas ir sumažintas kainas tik parduodant biocidinius produktus, priskirtinus prie 14 ir 18 tipų produktų, t. y. tuos, kurie kelia didžiausią pavojų žmonių sveikatai, ir, antra, šios teisės nuostatos netaikomos biocidiniams produktams, kuriems pagal Reglamento Nr. 528/2012 25 straipsnį taikoma supaprastinta autorizacijos liudijimų išdavimo tvarka.
Taigi SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios tam tikrą komercinę praktiką, kaip antai nuolaidų, išpardavimų, sumažintų kainų ir grąžinamųjų nuolaidų taikymą, bendrųjų ir specialiųjų pardavimo sąlygų diferencijavimą, nemokamų prekių suteikimą ir bet kokią lygiavertę praktiką, kiek tai susiję su biocidiniais produktais, priskiriamais prie 14 ir 18 tipų produktų, su sąlyga, kad tokios teisės nuostatos yra pagrįstos žmonių sveikatos ir gyvybės bei aplinkos apsaugos tikslais, kad jos yra tinkamos siekiant užtikrinti šių tikslų įgyvendinimą ir kad neviršija to, kas būtina jiems pasiekti, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl pareigų verslininkams skirtos reklamos srityje
Pirmiausia, kaip priminta šio sprendimo 31 punkte, Reglamento Nr. 528/2012 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad šiuo reglamentu siekiama pagerinti vidaus rinkos veikimą, suderinant biocidinių produktų tiekimo rinkai ir naudojimo taisykles, kartu užtikrinant aukštą žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugos lygį. Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 86 punkte, šio reglamento 72 straipsnis yra vienintelė jo nuostata, susijusi su biocidinių produktų reklama. Taigi atsižvelgiant į šią nuostatą reikia įvertinti, ar šiuo reglamentu draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias reikalaujama, kad tam tikrų rūšių biocidinių produktų reklamoje, skirtoje verslininkams, būtų nurodomi tam tikri teiginiai.
Taigi reikia manyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos, be šiame straipsnyje numatytų sakinių, reikalaujama, kad bet kokioje biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, reklamoje, skirtoje verslininkams, būtų nurodomi papildomi teiginiai.
Šiuo klausimu Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad bet kokia biocidinių produktų reklama turi atitikti Reglamento Nr. 1272/2008 nuostatas, joje turi būti pateikti tam tikri aiškiai iš viso reklaminio teksto išsiskiriantys sakiniai, kurie turi būti lengvai įskaitomi. Jie turi būti suformuluoti taip: „Biocidinius produktus naudokite saugiai. Prieš naudodami visuomet perskaitykite etiketę ir informaciją apie produktą.“ 2 dalyje tiesiog nurodyta, kad reklamuotojai privalomuose sakiniuose žodį „biocidiniai produktai“ gali pakeisti aiškiomis nuorodomis į reklamuojamo produkto tipą. To paties straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad biocidinių produktų reklamoje apie šiuos produktus negali būti kalbama taip, kad būtų klaidinama dėl produkto keliamos rizikos žmonių sveikatai, gyvūnų sveikatai arba aplinkai ar jo efektyvumo. Šioje nuostatoje taip pat draudžiama nurodyti tokius teiginius kaip: „mažos rizikos produktas“, „netoksiškas“, „nesukeliantis žalos aplinkai“.
Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnyje Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė detaliai ir išsamiai reglamentuoti teiginių, susijusių su biocidinių produktų naudojimu, formuluotes, kurios gali būti pateiktos šių produktų reklamoje, nes šiame straipsnyje numatyti privalomi teiginiai, jame aiškiai uždraudžiami tam tikri teiginiai ir apskritai juo siekiama uždrausti bet kokią reklaminę nuorodą, kuri gali suklaidinti naudotoją dėl galimo tokių produktų keliamo pavojaus.
Be to, iš Reglamento Nr. 528/2012 1 ir 3 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nustatyti specialią laisvo biocidinių produktų judėjimo ir aukšto žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugos lygio pusiausvyrą.
Pažodžiui aiškinant Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnį, siejamą su šio reglamento 1 ir 3 konstatuojamosiomis dalimis, matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas išsamiai suderino sritį dėl biocidinių produktų reklamoje galimai nurodomų teiginių apie riziką, susijusią su tokių produktų naudojimu.
Tokį aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtintas šių teiginių įskaitomumo reikalavimas. Iš tiesų reikia konstatuoti, kad, be šioje nuostatoje nurodytų teiginių, papildomi teiginiai pablogintų galimybę įskaityti minėtus teiginius, net jei tokie papildomi teiginiai neprieštarautų žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugos tikslams.
Vadinasi, Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias reikalaujama, kad biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, reklamoje, skirtoje verslininkams, būtų nurodomas papildomas, ne tik šiame straipsnyje numatytas, teiginys.
Plačiajai visuomenei skirtos reklamos draudimas
Pirma, reikia nustatyti, ar Reglamentu Nr. 528/2012 draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai numatytos Aplinkos kodekso L. 522‑5‑3 ir R. 522‑16‑2 straipsniuose, kuriomis draudžiama bet kokia plačiajai visuomenei skirta biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, reklama.
Kaip pažymėta šio sprendimo 63 punkte, iš Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnio matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė detaliai ir išsamiai reglamentuoti teiginių, susijusių su biocidinių produktų naudojimu, formuluotes. Vis dėlto šis teisės aktų leidėjas neketino reglamentuoti visų su biocidinių produktų reklama susijusių aspektų ir, konkrečiai kalbant, užkirsti kelią valstybėms narėms uždrausti reklamą plačiajai visuomenei.
Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsniu nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios bet kokią plačiajai visuomenei skirtą biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 tipų produktų, taip pat 14 ir 18 tipų produktų, reklamą.
Atsižvelgiant į tai, antra, reikia įvertinti, ar tokios teisės nuostatos draudžiamos pagal SESV 34 straipsnį.
Šiuo klausimu, kaip buvo priminta šio sprendimo 37 ir 38 punktuose, reikia patikrinti, ar šios teisės nuostatos reglamentuoja prekių pardavimo tvarką, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 38 punkte nurodytą jurisprudenciją, kuri taikoma visiems atitinkamiems ūkio subjektams, vykdantiems veiklą nacionalinėje teritorijoje, ir daro tokį patį teisinį ir faktinį poveikį nacionalinių prekių ir produktų iš kitų valstybių narių prekybai.
Nagrinėjamu atveju reikia priminti, kad, atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytą informaciją, Aplinkos kodekso L. 522‑5‑3 ir R. 522‑16‑2 straipsniai nėra susiję su sąlygomis, kurias turi atitikti biocidiniai produktai, priskiriami prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, kad būtų išduotas leidimas juos teikti rinkai. Vis dėlto šiose nuostatose numatytas draudimas parduodant reklamuoti šiuos produktus plačiajai visuomenei, taigi jomis reglamentuojamos tik šių produktų pardavimo sąlygos. Iš to matyti, kad minėtos nuostatos gali būti laikomos reglamentuojančiomis pardavimo sąlygas, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 38 punkte nurodytą jurisprudenciją.
Nacionalinės teisės nuostatos, reglamentuojančios tam tikrų produktų pardavimo būdus, nepatenka į SESV 34 straipsnio taikymo sritį tik tuo atveju, jeigu jos atitinka abi šio sprendimo 38 punkte nurodytas sąlygas.
Kalbant apie pirmąją sąlygą, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, kad Aplinkos kodekso L. 522‑5‑3 ir R. 522‑16‑2 straipsniai vienodai taikomi visiems atitinkamiems ūkio subjektams, vykdantiems veiklą Prancūzijos teritorijoje.
Kiek tai susiję su antrąja sąlyga, tas teismas turi įvertinti, ar šios nuostatos daro tokį patį teisinį ir faktinį poveikį nacionalinių prekių ir prekių iš kitų valstybių narių prekybai.
Šiuo atveju iš Teisingumo Teismo turimos medžiagos nematyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamose teisės nuostatose daromas skirtumas, atsižvelgiant į nagrinėjamų biocidinių produktų kilmę. Vis dėlto būtina patikrinti, ar šios nuostatos iš tikrųjų labiau netrukdo patekti į Prancūzijos rinką atitinkamiems biocidiniams produktams iš kitų valstybių narių nei nacionalinėms prekėms.
Šiuo klausimu, nors Teisingumo Teismas nusprendė, kad nacionaliniai teisės aktai, kuriais ribojamos arba draudžiamos tam tikrų produktų reklamos formos, gali riboti šių produktų pardavimo apimtį ir dėl to daryti didesnį poveikį produktams iš kitų valstybių narių, jis šią išvadą padarė su sąlyga, kad būtų nustatyti konkretūs tam tikrai produktų rinkai būdingi sunkumai, kurių ūkio subjektas patiria norėdamas patekti į nacionalinę rinką, pavyzdžiui, tradicinės socialinės praktikos, įpročių ar papročių egzistavimas, taip pat tai, kad su draudimu susijęs pardavimo būdas yra potencialiai vienintelis, kuriuo naudojantis galima patekti į atitinkamą nacionalinę rinką (šiuo klausimu žr. 2001 m. kovo 8 d. Sprendimo Gourmet International Products,
C‑405/98
,
EU:C:2001:135
,
ir
punktus; 2016 m. spalio 19 d. Sprendimo Deutsche Parkinson Vereinigung,
C‑148/15
,
EU:C:2016:776
,
punktą ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo DocMorris,
C‑190/20
,
EU:C:2021:609
,
punktą).
Vis dėlto iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad Prancūzijos biocidinių produktų rinkai būdinga tai, kad egzistuoja vienas ar keli konkretūs sunkumai, kaip jie suprantami pagal šio sprendimo pirmesniame punkte minėtą jurisprudenciją (tai galiausiai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), todėl neatrodo, kad tam tikrų biocidinių produktų reklamos plačiajai visuomenei draudimas dar labiau paveikia prekybą produktais iš kitų valstybių narių.
Jei atlikęs šį nagrinėjimą nacionalinis teismas vis dėlto konstatuos, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisės nuostatos labiau paveikia biocidinių produktų iš kitų valstybių narių nei iš Prancūzijos kilusių produktų patekimą į Prancūzijos rinką, jis turės nustatyti, ar šios teisės nuostatos pateisinamos vienu ar keliais SESV 36 straipsnyje išvardytais bendrojo intereso pagrindais arba vienu ar keliais Teisingumo Teismo jurisprudencijoje pripažintais privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais.
Šiuo klausimu, kaip matyti iš šio sprendimo 49 punkto, sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą patikslinama, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamomis teisės nuostatomis siekiama užkirsti kelią neigiamam poveikiui visuomenės sveikatai ir aplinkai, kuris gali atsirasti naudojant pernelyg daug biocidinių produktų.
Taigi reikia konstatuoti, kad šios teisės nuostatos yra tinkamos žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos tikslams pasiekti, nes jose numatytas bet kokios tam tikrų šių produktų reklamos plačiajai visuomenei draudimas, o tai yra priemonė, leidžianti riboti paskatas pirkti ir naudoti tokius produktus.
Kalbant apie šių teisės aktų būtinumą ir proporcingumą, reikia pabrėžti, kad, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 120 ir 121 punktuose, bet kokios tam tikrų biocidinių produktų reklamos plačiajai visuomenei draudimas neviršija to, kas būtina siekiamiems tikslams įgyvendinti. Iš tiesų, kaip nurodė Prancūzijos vyriausybė, pirma, šios teisės nuostatos taikomos tik plačiajai visuomenei skirtai reklamai, taigi jomis nedraudžiama verslininkams skirta reklama. Antra, minėtų teisės nuostatų taikymo sritis ribota, nes jos taikomos ne visiems biocidiniams produktams, o tik tiems, kurie priskiriami prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, t. y. tiems, kurie kelia didžiausią pavojų žmonių sveikatai; jos netaikomos biocidiniams produktams, kuriems pagal Reglamento Nr. 528/2012 25 straipsnį taikoma supaprastinta autorizacijos liudijimų išdavimo tvarka.
Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsniu nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias draudžiama bet kokia plačiajai visuomenei skirta biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, reklama. Tas pats pasakytina ir apie SESV 34 ir 36 straipsnius, jeigu tokios teisės nuostatos yra pagrįstos žmonių sveikatos ir gyvybės bei aplinkos apsaugos tikslais, yra tinkamos užtikrinti, kad bus pasiekti šie tikslai, ir jeigu jomis neviršijama tai, kas būtina tiems tikslams pasiekti, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad, pirma, Reglamento Nr. 528/2012 72 straipsnis turi būti aiškinamas taip:
–
juo draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis reikalaujama biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, reklamose, skirtose verslininkams, nurodyti papildomą teiginį, nei yra numatytas šioje nuostatoje,
–
juo nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, reklamą, skirtą plačiajai visuomenei,
ir, antra, SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip:
–
jais nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios tam tikrą komercinę praktiką, kaip antai nuolaidų, išpardavimų, sumažintų kainų ir grąžinamųjų nuolaidų taikymą, bendrųjų ir specialiųjų pardavimo sąlygų diferencijavimą, nemokamų prekių suteikimą ir bet kokią lygiavertę praktiką, kiek tai susiję su biocidiniais produktais, priskiriamais prie 14 ir 18 tipų produktų, su sąlyga, kad tokios teisės nuostatos yra pagrįstos žmonių sveikatos ir gyvybės bei aplinkos apsaugos tikslais, kad jos yra tinkamos užtikrinti, kad bus pasiekti šie tikslai, ir kad jos neviršija to, kas būtina jiems pasiekti, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas,
–
jais nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 bei 14 ir 18 tipų produktų, reklamą, skirtą plačiajai visuomenei, jeigu tokios teisės nuostatos yra pagrįstos žmonių sveikatos ir gyvybės bei aplinkos apsaugos tikslais, yra tinkamos užtikrinti, kad bus pasiekti šie tikslai, ir jeigu jomis neviršijama tai, kas būtina tiems tikslams pasiekti, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 528/2012 dėl biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo, iš dalies pakeisto 2014 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 334/2014, 72 straipsnis turi būti aiškinamas taip:
–
juo draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis reikalaujama šio reglamento V priede išvardytų biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 tipų produktų, įtrauktų į 1 šių tipų produktų grupę, ir minėto reglamento V priede išvardytų biocidinių produktų, priskiriamų prie 14 ir 18 tipų produktų, įtrauktų į 3 šių tipų produktų grupę, reklamose, skirtose verslininkams, nurodyti papildomą teiginį, nei yra numatytas šioje nuostatoje,
–
juo nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios Reglamento Nr. 528/212, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 334/2014, V priede išvardytų biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 tipų produktų, įtrauktų į 1 šių tipų produktų grupę, ir minėto reglamento V priede išvardytų biocidinių produktų, priskiriamų prie 14 ir 18 tipų produktų, įtrauktų į 3 šių tipų produktų grupę, reklamą, skirtą plačiajai visuomenei.

2.
SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip:
–
jais nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios tam tikrą komercinę praktiką, kaip antai nuolaidų, išpardavimų, sumažintų kainų ir grąžinamųjų nuolaidų taikymą, bendrųjų ir specialiųjų pardavimo sąlygų diferencijavimą, nemokamų prekių suteikimą ir bet kokią lygiavertę praktiką, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 528/2012, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 334/2014, V priede išvardytais biocidiniais produktais, priskiriamais prie 14 ir 18 tipų produktų, įtrauktų į 3 šių tipų produktų grupę, su sąlyga, kad tokios teisės nuostatos yra pagrįstos žmonių sveikatos ir gyvybės bei aplinkos apsaugos tikslais, yra tinkamos užtikrinti, kad bus pasiekti šie tikslai, ir neviršija to, kas būtina jiems pasiekti, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas,
–
jais nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios šio reglamento V priede išvardytų biocidinių produktų, priskiriamų prie 2 ir 4 tipų produktų, įtrauktų į 1 šių tipų produktų grupę, ir minėto reglamento V priede išvardytų biocidinių produktų, priskiriamų prie 14 ir 18 tipų produktų, įtrauktų į 3 šių tipų produktų grupę, reklamą, skirtą plačiajai visuomenei, jeigu tokios teisės nuostatos yra pagrįstos žmonių sveikatos ir gyvybės bei aplinkos apsaugos tikslais, yra tinkamos užtikrinti, kad bus pasiekti šie tikslai, ir jeigu jomis neviršijama tai, kas būtina tiems tikslams pasiekti, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.