CELEX: 62017CJ0399
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Asetus (EY) N:o 1013/2006
Jätteiden siirto
Tšekin tasavalta kieltäytyy varmistamasta kyseisestä jäsenvaltiosta Puolaan siirretyn TPS-NOLO (Geobal) ‑seoksen takaisin ottamista
Jätteen olemassaolo
Todistustaakka
Näyttö

Kannekirjelmällään Euroopan komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut jätteiden siirrosta 14.6.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1013/2006 (
EUVL 2006, L 190, s. 1
) 24 artiklan 2 kohdan ja 28 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole varmistanut, että kyseisestä jäsenvaltiosta Katowiceen (Puola) siirretty TPS-NOLO- tai Geobal-seos (jäljempänä TPS-NOLO (Geobal)) otetaan takaisin Tšekkiin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus N:o 1013/2006
Asetuksen N:o 1013/2006 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä asetuksessa vahvistetaan jätteiden siirtoihin sovellettavat menettelyt ja valvontajärjestelmät, jotka riippuvat siirron lähtöpaikasta, vastaanottopaikasta ja reitistä, siirrettävän jätteen tyypistä sekä jätteeseen sen vastaanottopaikassa sovellettavasta käsittelystä.
– –”
Kyseisen asetuksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)
’jätteellä’ samaa kuin [jätteistä 5.4.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2006/12/EY [(
EUVL 2006, L 114, s. 9
), joka on korvattu 12.12.2010 lähtien jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 19.11.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/98/EY (
EUVL 2008, L 312, s. 3
), jonka 3 artiklassa lähinnä toistetaan direktiivillä 2006/12 annettu jätteen määritelmä] 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa.
– –
19)
’lähtömaan toimivaltaisella viranomaisella’ sen alueen toimivaltaista viranomaista, jolta jätteen siirron suunnitellaan alkavan tai jolta siirto alkaa;
20)
’vastaanottomaan toimivaltaisella viranomaisella’ sen alueen toimivaltaista viranomaista, jolle jätteen siirtoa suunnitellaan tai jolle siirto suoritetaan – –;
– –
22)
’lähtömaalla’ maata, josta jätteen siirron suunnitellaan alkavan tai josta siirto alkaa;
23)
’vastaanottomaalla’ maata, josta jätteen siirtoa suunnitellaan tai johon jäte siirretään – –;
– –
35)
’laittomalla siirrolla’ jätteiden siirtoja, jotka toteutetaan
a)
tekemättä tämän asetuksen mukaista ilmoitusta kaikille asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille; tai
– –
g)
3 artiklan 2 ja 4 kohdassa tarkoitetun jätteiden siirron osalta, kun
– –
iii)
siirto toteutetaan tavalla, jota ei ole olennaisilta osiltaan eritelty liitteen VII mukaisessa asiakirjassa.
– –”
Asetuksen N:o 1013/2006 3 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla rajat ylittäviin siirtoihin unionissa on, jätteiden ominaislaadun ja käsittelyn mukaan ja kun siirrettävän jätteen määrä on yli 20 kilogrammaa (kg), sovellettava ilmoittamista tai tiedottamista toimivaltaisille viranomaisille koskevaa menettelyä.
Kyseisen asetuksen 24 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kun toimivaltainen viranomainen havaitsee jätteiden siirron, jonka se katsoo olevan laiton, sen on ilmoitettava asiasta välittömästi muille asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille.
2.   Jos laiton siirto on ilmoituksen tekijän vastuulla, toimivaltaisen lähtömaan viranomaisen on varmistettava, että:
a)
tosiasiallinen ilmoituksen tekijä ottaa jätteen takaisin, tai jos ilmoitusta ei ole tehty,
b)
oikeudellisesti vastuussa oleva ilmoituksen tekijä ottaa jätteen takaisin tai, jos tämä ei ole käytännössä mahdollista,
c)
lähtömaan toimivaltainen viranomainen itse tai sen puolesta toimiva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö ottaa jätteen takaisin tai, jos tämä ei ole käytännössä mahdollista,
d)
lähtömaan toimivaltainen viranomainen itse tai sen puolesta toimiva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö hyödyntää jätteen tai huolehtii siitä vaihtoehtoisella tavalla vastaanottomaassa tai lähtömaassa tai, jos tämä ei ole käytännössä mahdollista,
e)
lähtömaan toimivaltainen viranomainen itse tai sen puolesta toimiva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö hyödyntää jätteen tai huolehtii siitä vaihtoehtoisella tavalla jossakin muussa maassa, jos kaikki asianomaiset toimivaltaiset viranomaiset ovat asiasta yhtä mieltä.
Tämän jätteen takaisin ottamisen, jätteen hyödyntämisen tai siitä huolehtimisen on tapahduttava 30 päivän kuluessa tai asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten sopimassa muussa ajassa siitä, kun lähtömaan toimivaltainen viranomainen on saanut tiedon asiasta tai saanut vastaanottomaan tai kauttakulkumaan toimivaltaiselta viranomaiselta kirjallisen tiedonannon laittomasta siirrosta ja sen syistä. Tämä tiedonanto voi perustua tietoihin, jotka muun muassa muut toimivaltaiset viranomaiset ovat toimittaneet vastaanottomaan tai kauttakulkumaan toimivaltaisille viranomaisille.
Kun jäte otetaan takaisin a, b ja c alakohdassa tarkoitetulla tavalla, on tehtävä uusi ilmoitus, jolleivät asianomaiset toimivaltaiset viranomaiset ole yhtä mieltä siitä, että alkuperäisen lähtömaan toimivaltaisen viranomaisen asianmukaisesti perusteltu pyyntö on riittävä.
Uuden ilmoituksen tekee a, b tai c alakohdassa luetteloitu henkilö tai viranomainen näiden alakohtien mukaisessa järjestyksessä.
Mikään toimivaltainen viranomainen ei saa vastustaa laittoman siirron kohteena olevan jätteen palauttamista tai esittää sitä koskevaa vastalausetta. Mikäli lähtömaan toimivaltainen viranomainen toteuttaa d ja e alakohdassa tarkoitettuja vaihtoehtoisia järjestelyjä, alkuperäisen lähtömaan toimivaltaisen viranomaisen tai sen puolesta toimivan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on tehtävä uusi ilmoitus, jolleivät asianomaiset toimivaltaiset viranomaiset ole yhtä mieltä siitä, että kyseisen viranomaisen asianmukaisesti perusteltu pyyntö on riittävä.”
Asetuksen N:o 1013/2006 28 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos lähtömaan ja vastaanottomaan toimivaltaiset viranomaiset eivät pääse yksimielisyyteen siitä, luokitellaanko jokin erä jätteeksi vai ei, erää käsitellään kuin jätettä. Tämä ei kuitenkaan rajoita vastaanottomaan oikeutta käsitellä siirrettyä erää sen määränpäähän saapumisen jälkeen oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti, jos kyseinen lainsäädäntö on yhteisön ja kansainvälisen oikeuden mukainen.
2.   Jos lähtömaan ja vastaanottomaan toimivaltaiset viranomaiset eivät pääse yksimielisyyteen siitä, luokitellaanko ilmoitettu jäte liitteessä III, IIIA, IIIB vai liitteessä IV olevaan luetteloon kuuluvaksi, jätteen katsotaan kuuluvan liitteessä IV olevaan luetteloon.
3.   Jos lähtömaan ja vastaanottomaan toimivaltaiset viranomaiset eivät pääse yksimielisyyteen siitä, luokitellaanko ilmoitettu jätteenkäsittelytoimi hyödyntämis- tai huolehtimistoimeksi, sovelletaan huolehtimista koskevia säännöksiä.
4.   Edellä olevaa 1–3 kohtaa sovelletaan ainoastaan tämän asetuksen puitteissa, eikä niiden soveltaminen rajoita asianomaisten osapuolten oikeutta ratkaista näihin kysymyksiin liittyvät riidat tuomioistuimessa tai muussa lainkäyttöelimessä.”
Asetuksen N:o 1013/2006 liitteessä V olevassa 1 kohdassa olevan luettelon A otsake A3190 on määritelty seuraavasti:
”Tervamaiset jäännökset (paitsi kauppabitumit), joita syntyy orgaanisten aineiden jalostuksessa, tislauksessa tai pyrolyyttisessä käsittelyssä.”
Direktiivi 2006/12
Direktiivin 2006/12 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Kaikkien jätehuoltoon liittyvien säännösten keskeisenä tavoitteena olisi oltava ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen jätteiden keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta.”
Kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ”jätteellä” todetaan tarkoitettavan ”mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään”.
Direktiivi 2008/98
Direktiivin 2008/98 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’jätteellä’ mitä tahansa ainetta tai esinettä, jonka haltija poistaa käytöstä, aikoo poistaa käytöstä tai on velvollinen poistamaan käytöstä
– –”
Kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tietyt jätteet lakkaavat olemasta 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua jätettä, kun ne ovat läpikäyneet hyödyntämistoimen, kierrätys mukaan luettuna, ja ovat seuraavien edellytysten mukaisesti laadittujen arviointiperusteiden mukaiset:
a)
ainetta tai esinettä käytetään yleisesti tiettyihin tarkoituksiin;
b)
aineelle tai esineelle on olemassa markkinat tai kysyntää;
c)
aine tai esine täyttää tiettyjen tarkoitusten mukaiset tekniset vaatimukset ja on tuotteisiin sovellettavien olemassa olevien säännösten ja standardien mukainen; ja
d)
aineen tai esineen käytöstä ei aiheudu haitallisia kokonaisvaikutuksia ympäristölle eikä ihmisten terveydelle.
Näihin perusteisiin sisältyy tarvittaessa epäpuhtauksien raja-arvoja, ja niissä otetaan huomioon aineen tai esineen mahdolliset haitalliset vaikutukset ympäristölle.”
REACH-asetus
Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (
EUVL 2006, L 396, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 16.12.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1272/2008 (
EUVL 2008, L 353, s. 1
) (jäljempänä REACH-asetus), 2 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – direktiivissä 2006/12/EY – – määritelty jäte ei ole tämän asetuksen 3 artiklassa tarkoitettu aine, seos tai esine.”
REACH-asetuksen 128 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei 2 kohdasta muuta johdu, jäsenvaltiot eivät saa kieltää, rajoittaa tai estää tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan aineen valmistusta, maahantuontia, markkinoille saattamista tai käyttöä sellaisenaan, seoksessa tai esineessä, kun kyseinen aine on tämän asetuksen tai tarvittaessa tämän asetuksen täytäntöönpanosta annettujen yhteisön säädösten mukainen.
2.   Tämän asetuksen säännöksillä ei estetä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai antamasta työntekijöiden, ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemista koskevia kansallisia sääntöjä, joita sovelletaan tapauksiin, joissa tällä asetuksella ei yhdenmukaisteta valmistusta, markkinoille saattamista tai käyttöä koskevia vaatimuksia.”
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
Vuoden 2010 loppupuolen ja vuoden 2011 alkupuolen välillä tšekkiläinen toiminnanharjoittaja siirsi Litvínovista (Tšekki) Katowiceen (Puola) noin 20000 tonnia TPS-NOLOa (Geobal), joka on seos, joka muodostuu öljynjalostuksesta peräisin olevasta happotervasta sekä hiilipölystä ja kalsiumoksidista.
Kyseinen seos sijoitettiin kokonaan tai osittain alueelle, jonka puolalainen maahantuoja oli vuokrannut ja joka sijaitsee Katowicessa, Karol Woźniakin kadulla.
Puolan viranomaiset ilmoittivat 11.9.2011 Tšekin ympäristöministeriöön, että ne pitivät kyseistä siirtoa asetuksen N:o 1013/2006 2 artiklan 35 alakohdan a alakohdassa tarkoitettuna laittomana jätteiden siirtona, koska jätteiden lähettäjä sen enempää kuin niiden vastaanottajakaan ei ollut ilmoittanut ympäristönsuojelusta vastaaville viranomaisille kyseisestä siirrosta.
Vuoden 2012 tammikuussa Tšekin ympäristöministeriö vastasi Puolan viranomaisille, että koska TPS-NOLO (Geobal) oli rekisteröity REACH-asetuksen mukaisesti, se ei pitänyt kyseistä seosta jätteenä ja että se kieltäytyisi näin ollen velvoittamasta kyseisen seoksen tšekkiläistä lähettäjää varmistamaan sen takaisin ottamisen.
Komissio, jonka käsiteltäväksi ympäristönsuojeluyhdistys saattoi kyseistä siirtoa koskeneen kantelun 4.2.2014, aloitti tutkimuksen 12.6.2014.
Komissio lähetti 27.11.2014 Tšekin tasavallalle virallisen huomautuksen, johon kyseinen jäsenvaltio vastasi 20.2.2015 ja väitti, että TPS-NOLO (Geobal) ei ole jätettä.
Komissio antoi 22.10.2015 Tšekin tasavallalle tiedoksi perustellun lausunnon, johon Tšekin tasavalta vastasi 18.12.2015 vahvistaen, että se kieltäytyi varmistamasta asianomaisen seoksen siirtoa alueelleen.
Todettuaan, että Tšekin tasavalta kieltäytyi noudattamasta komission perusteltua lausuntoa, viimeksi mainittu nosti käsiteltävän kanteen.
Vaatimus suullisen käsittelyn uudelleen aloittamisesta
Julkisasiamiehen annettua ratkaisuehdotuksensa komissio vaati 23.11.2018 päivätyllä kirjeellä unionin tuomioistuinta aloittamaan unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan mukaisesti suullisen käsittelyn uudelleen sillä perusteella, että asianosaisilla ei ollut menettelyn kirjallisessa eikä suullisessa vaiheessa tilaisuutta lausua perusteista, joihin julkisasiamies oli tukeutunut katsoakseen, että kanne oli jätettävä tutkimatta.
On muistutettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan mukaan unionin tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa määrätä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloitettavaksi uudelleen erityisesti, jos se katsoo, ettei sillä ole riittävästi tietoa asiasta, tai jos asianosainen on tämän vaiheen päättyneeksi julistamisen jälkeen vedonnut uuteen seikkaan, joka voi olennaisesti vaikuttaa unionin tuomioistuimen ratkaisuun, taikka jos asia on ratkaistava sellaisella perusteella, josta asianosaisella tai Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitetulla osapuolella ei ole ollut tilaisuutta lausua.
Unionin tuomioistuin katsoo julkisasiamiestä kuultuaan, että sillä on käytettävissään kaikki käsiteltävän asian ratkaisemiseen tarvittavat seikat ja että asiaa ei tarvitse tutkia sellaisella perusteella, josta asianosaisilla ei ole ollut tilaisuutta lausua.
Komission esittämä vaatimus suullisen käsittelyn uudelleen aloittamisesta on näin ollen hylättävä.
Kanne
Asianosaisten lausumat
Komissio moittii Tšekin tasavaltaa siitä, että tämä kieltäytyi – asetuksen N:o 1013/2006 24 artiklan vastaisesti – suostumasta Puolan viranomaisten pyyntöön ottaa takaisin asianomainen seos, joka on väitetysti siirretty laittomasti Puolan alueelle.
TPS-NOLO (Geobal) on sen mukaan luokiteltava jätteeksi.
Komission mukaan kyseinen seos on ensinnäkin tuotettu jätteistä, jotka ovat peräisin aikaisemmasta öljynjalostustoiminnasta Ostravan alueella (Tšekki).
Toiseksi happoterva, josta TPS-NOLO (Geobal) on tehty, on komission mukaan itse vaarallista jätettä kyseisen seoksen tavoin.
Komissio väittää kolmanneksi, että Tšekissä asianomaista seosta pidetään – kuten Puolassa – jätteenä. Tšekin tasavalta ei kiistä tätä asiantilaa omalta osaltaan. Nejvyšší správní soud (ylin hallintotuomioistuin, Tšekki) on sitä paitsi todennut 3.12.2015 antamassaan ratkaisussa, että Geobal-aine oli luokiteltu jätteeksi. Lisäksi päätöksessä, joka koski muutosta nro 20 Litvínovin kaatopaikan yhtenäistettyyn lupaan, Geobal 4 ‑aine luokiteltiin jätteeksi.
Kyseinen aine ei neljänneksi lakannut komission mukaan olemasta jätettä sillä perusteella, että se rekisteröitiin REACH-asetuksen nojalla. Yhtäältä jätteet on suljettu pois kyseisen asetuksen soveltamisalalta sen 2 artiklan 2 kohdan nojalla. REACH-asetuksen 128 artiklaa, jossa muun muassa kielletään kaikki kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvien aineiden vapaan liikkuvuuden esteet, ei näin ollen sovelleta alun perin jätteeksi luokiteltuun aineeseen niin kauan kuin se ei ole lakannut olemasta jätettä. Toisaalta rekisteröinti kyseisen asetuksen nojalla on vain yksi niistä tekijöistä, joilla voi olla merkitystä sen määrittämiseksi, onko aine lakannut olemasta jätettä, kuten unionin tuomioistuin on komission mukaan jo katsonut 7.3.2013 antamassaan tuomiossa Lapin ELY-keskus, liikenne ja infrastruktuuri (
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
). Komissio toteaa lisäksi, että REACH-asetuksen 20 artiklan 2 kohdan nojalla Euroopan kemikaalivirastolla (ECHA) on toimivalta valvoa yksinomaan sitä, onko rekisteröintiasiakirja-aineisto täydellinen, eikä arvioida esitettyjen tietojen laatua tai asianmukaisuutta.
Komissio toteaa viidenneksi, että haltijan aikomus ei ole ainoa ratkaiseva tekijä aineen luokittelemisessa jätteeksi. Kuten unionin tuomioistuin on jo katsonut 15.6.2000 antamassaan tuomiossa ARCO Chemie Nederland ym. (
C‑418/97 ja C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
kohta), se, onko kyse jätteestä, on määritettävä kunkin yksittäistapauksen olosuhteet huomioiden eikä jäte-sanan määritelmää voida tulkita suppeasti. Aineen koostumus ja vaara, jonka se ympäristölle ja ihmisten terveydelle aiheuttaa, ovat komissioon mukaan tärkeitä tekijöitä sen määrittämiseksi, onko kyseessä jäte vai ei.
Komissio toteaa kuudenneksi, että 28.3.1990 annetun tuomion Vessoso ja Zanetti (
C‑206/88 ja C‑207/88
,
EU:C:1990:145
,
kohta) ja 18.12.1997 annetun tuomion Inter-Environnement Wallonie ASBL (
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) mukaan taloudellisen uudelleenkäytön mahdollisuus ei estä aineen kuulumista jätteen käsitteen soveltamisalaan. Asianomaisen seoksen taloudellista merkitystä ei myöskään ole komission mukaan näytetty toteen eikä sitä voida päätellä tehdystä konsignaatiomyyntiä koskevasta sopimuksesta. Kyseinen sopimus ei komission mukaan osoita, että Puolasta oli esitetty pyyntö asianomaisen aineen käyttämiseksi polttoaineena sementtitehtaissa, koska ostaja ei kyseisessä jäsenvaltiossa toteuttanut varastoidun seoksen myyntiä sopimusmääräysten mukaisesti. Kun otetaan huomioon asianomaisella alueella olevan seoksen määrän pieneneminen, minkä puolalaistarkastajat ovat todenneet, on komission mukaan todennäköistä, että osa seoksesta on jälleenviety.
Komission mukaan asetuksen N:o 1013/2006 28 artiklan sanamuodosta ilmenee joka tapauksessa, että jos Tšekin ja Puolan viranomaiset eivät pääse asiassa yksimielisyyteen, asianomaista seosta on käsiteltävä kuin jätettä. Komission mukaan Puolan viranomaiset katsoivat perustellusti – suorittamiensa laboratoriokokeiden perusteella –, että asianomainen seos oli jätettä kyseisen asetuksen liite IV ja Puolan lainsäädäntö huomioiden.
Tšekin tasavalta väittää puolustuksekseen, että jäsenvaltiot eivät voi käyttää asetuksen N:o 1013/2006 28 artiklaa harkinnanvaraisesti. Kyseistä säännöstä voidaan sen mukaan soveltaa vain silloin, kun jäsenvaltiolla on vahvoja epäilyjä siitä, onko asianomainen aine jätettä. Jos jäsenvaltio voisi vedota todisteita esittämättä kyseisen asetuksen 28 artiklaan, tällä loukattaisiin Tšekin tasavallan mukaan vakavasti vapaata liikkuvuutta. Kyseisen jäsenvaltion mukaan tämä tulkinta saa vahvistuksen 9.6.2016 annetusta tuomiosta Nutrivet (
C‑69/15
,
EU:C:2016:425
). Komissio ei kuitenkaan esitä minkäänlaisia todisteita siitä, että asianomainen seos on direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua jätettä.
Tšekin tasavallan mukaan direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetusta jätteiden käsitteen määritelmästä ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä (tuomio 18.12.1997, Inter-Environnement Wallonie,
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
,
kohta ja tuomio 15.6.2000, ARCO Chemie Nederland ym.,
C‑418/97 ja C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
ja
kohta) ilmenee, että aineen luokittelussa jätteeksi merkitystä on sillä, miten sen haltijalla on aikomus sitä käsitellä, joten sama aine voidaan luokitella jätteeksi tai se voidaan olla luokittelematta jätteeksi. Aineen jätteeksi luokittelemiseksi yksinomaan sen koostumus ei näin ollen ole ratkaisevaa. Puolan viranomaisten suorittamilla laboratoriokokeilla ei näin ollen ole Tšekin tasavallan mukaan merkitystä asianomaisen seoksen luokittelemiseksi.
Komissio ei voi vedota siihen, että Tšekin tasavalta ei ole esittänyt ensimmäistäkään kansallista päätöstä, jonka mukaan asianomainen seos olisi lakannut olemasta jäte. Komission kyseinen argumentti perustuu mainitun jäsenvaltion mukaan nimittäin direktiivin 2008/98 6 artiklaan, jota ei ajallisesti voida soveltaa mainittuun seokseen. Määräaika kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle nimittäin päättyi 12.12.2010, kun taas asianomainen seos tuotettiin sitä ennen.
Asianomaista seosta ei sitä paitsi ole milloinkaan luokiteltu jätteeksi. Komission väitteen, jonka mukaan kyseistä seosta pidettiin Tšekissä jätteenä, tueksi ei viimeksi mainitun mukaan ole esitetty näyttöä. Yhtenäistetyssä luvassa, joka koski laitoksia, joissa kyseistä seosta tuotettiin, todetaan Tšekin tasavallan mukaan päinvastoin selvästi, että siinä tarkoitetulla käsittelyllä pyritään tuottamaan polttoainetta. Polttoaineelle oli kysyntää Tšekin tasavallan mukaan paitsi kyseisessä jäsenvaltiossa myös Puolassa.
Tšekin tasavallan mukaan on erityisesti ilmeistä, että kyseessä olevana siirtopäivänä asianomainen seos ei ollut jätettä. Sen haltijalla ei ollut aikomusta poistaa sitä käytöstä, minkä osoittaa ensinnäkin kyseisen seoksen rekisteröinti polttoaineeksi REACH-asetuksen mukaisesti ennen sen vientiä Puolaan. Tšekin tasavalta toteaa, että 7.3.2013 annetun tuomion Lapin ELY-keskus, liikenne ja infrastruktuuri (
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
) mukaisesti kyseisen seoksen rekisteröinti REACH-asetuksen nojalla on otettava huomioon tekijänä, joka osoittaa haltijan aikomuksen käyttää seosta taloudellisiin tarkoituksiin eikä jätteenä.
Asianomaisen seoksen vienti Puolaan toteutettiin toiseksi sellaisen konsignaatiomyyntiä koskevan sopimuksen nojalla, jonka Sosnowieciin (Puola) sijoittautunut puolalaisyritys oli tehnyt sementin tuotantoa varten. Komission väitettä, jonka mukaan kyseinen seos on todennäköisesti jälleenviety, ei ole tuettu minkäänlaisin todistein. Puolalaisostajille määrätty sakko ja puolalaisviranomaisten toteamus kyseisen seoksen määrän huomattavasta pienenemisestä osoittavat Tšekin tasavallan mukaan päinvastoin, että asianomaista seosta käytettiin Puolassa alkuperäissuunnitelman mukaisesti.
Sillä, että kyseistä seosta ei voida tällä hetkellä käyttää kyseisessä jäsenvaltiossa saman jäsenvaltion viranomaisten toimittamien tietojen mukaan, ei Tšekin tasavallan mukaan ole mitään merkitystä sen arvioimiseksi, oliko kyseinen seos vientihetkellä jätettä vai ei. REACH-asetuksen mukaisesti rekisteröidyn aineen käyttöä ei sitä paitsi voida rajoittaa yhden ainoan jäsenvaltion alueelle.
Tšekin tasavallan mukaan komissio ei esitä mitään todisteita siitä, että siirrettyä seosta ei olisi käytetty tehdyn sopimuksen mukaisesti ja että se olisi jälleenviety.
Tšekin tasavallan mukaan komissio ei siis esitä minkäänlaisia todisteita siitä, että asianomainen seos oli tosiseikkojen tapahtumahetkellä direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua jätettä. Se ei näin ollen ole täyttänyt sillä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä olevaa todistustaakkaa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksessa N:o 1013/2006 vahvistetaan valvontamenettelyt ja ‑järjestelmät, joita sovelletaan jätteiden siirtoon muun muassa unionin jäsenvaltioiden välillä.
Asetuksen N:o 1013/2006 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kaikkien huolehdittavaksi tarkoitettujen jätteiden ja useiden hyödynnettäväksi tarkoitettujen ja erityisesti kyseisen asetuksen liitteessä IV mainittujen jätteiden unionin sisäisiin siirtoihin sovelletaan kirjallista ennakkoilmoitus- ja ‑hyväksyntämenettelyä. Kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdan nojalla muista jätteiden siirroista on tiedotettava saman asetuksen liitteessä VII olevalla lomakkeella, elleivät ne koske hyvin pieniä eli korkeintaan 20 kilogramman määriä.
Asetuksen N:o 1013/2006 2 artiklan 35 alakohdan a ja g alakohdassa luokitellaan ”laittomaksi siirroksi” muun muassa sellainen jätteiden siirto, josta ei ole ilmoitettu eikä tiedotettu.
Kun on kyseessä edellä mainituista syistä laiton siirto, asetuksen N:o 1013/2006 24 artiklan 2 kohdassa säädetään, että viranomaisen, jonka tehtävänä on kyseisen asetuksen täytäntöönpano jäsenvaltiossa, josta jätteet ovat peräisin, ja jota kutsutaan lähtömaan toimivaltaiseksi viranomaiseksi, on huolehdittava siitä, että lähtökohtaisesti 30 päivän kuluessa siitä, kun sille on annettu tieto asiasta, oikeudellisesti vastuussa oleva ilmoituksen tekijä eli henkilö, jolla oli ilmoitus- tai tiedonantovelvollisuus, ottaa kyseiset jätteet takaisin tai – jos tämä ei ole mahdollista – huolehtii siitä, että jätteet otetaan takaisin, tai ottaa ne itse takaisin.
Käsiteltävässä asiassa vuoden 2010 loppupuolen ja vuoden 2011 alkupuolen välisenä aikana tapahtuneesta TPS-NOLOn (Geobal) 20000 tonnin siirrosta Tšekistä Puolaan ei ilmoitettu eikä tiedotettu. Kun Puolan viranomaiset ilmoittivat syyskuussa 2011 kyseisen siirron Tšekin ympäristöministeriölle, tämä kieltäytyi velvoittamasta tšekkiläistä viejää ottamaan kyseisen seoksen takaisin Puolasta ja väitti, että se ei ollut jätettä. Juuri tämän kieltäytymisen peräänantamattomuus johti siihen, että komissio aloitti ensiksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn ja saattoi sitten asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Komissio korostaa, että asetuksen N:o 1013/2006 28 artiklan nojalla siirron kohteen oletetaan olevan jätettä, kun lähtö- ja vastaanottomaan toimivaltaiset viranomaiset eivät – käsiteltävän asian tavoin – ole yksimielisiä siitä, onko siirron kohde luokiteltava jätteeksi. Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan seoksen siirtoa on siis sen mukaan pidettävä jätteiden siirtona, joka oli laiton, koska tämän tuomion 4 kohdassa mieleen palautettuja muodollisuuksia ei täytetty. Tässä tilanteessa komissio katsoo, että Tšekin tasavallan, jolle Puolan viranomaiset olivat esittäneet tätä koskeneen pyynnön, piti varmistaa jätteiden takaisin ottaminen asetuksen N:o 1013/2006 24 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaisesti. Komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut velvoitteitaan, kun se on kieltäytynyt toimimasta näin.
Tšekin tasavallan mukaan komissio ei esitä todisteita siitä, että asianomainen seos on jätettä.
Todistustaakka
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen, että jäsenyysvelvoitteita ei ole noudatettu (tuomio 25.5.1982, komissio v. Alankomaat,
97/81
,
EU:C:1982:193
,
kohta ja tuomio 11.7.2018, komissio v. Belgia, C‑356/15, EU:C:2018/555, 25 kohta). Juuri komission on esitettävä unionin tuomioistuimelle seikat, jotka ovat välttämättömiä, jotta unionin tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä se voi nojautua olettamuksiin (tuomio 10.6.2010, komissio v. Portugali,
C‑37/09
, ei julkaistu,
EU:C:2010:331
,
kohta; tuomio 22.9.2011, komissio v. Espanja,
C‑90/10
, ei julkaistu,
EU:C:2011:606
,
kohta ja tuomio 13.2.2014, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta,
C‑530/11
,
EU:C:2014:67
,
kohta).
Käsiteltävässä asiassa on niin, että jos asianomainen seos ei ole jätettä, asetusta N:o 1013/2006 ei sovelleta sen siirtoon Tšekistä Puolaan, ja komissio ei voi vedota siihen, että Tšekin tasavalta on jättänyt soveltamatta mainittua asetusta. Näin ollen kyseisen seoksen luokittelu jätteeksi on tarpeen sen toteamiselle, että kyseisen asetuksen 24 artiklan 2 kohtaa on jätetty noudattamatta, ja se kuuluu näin ollen seikkoihin, jotka on saatettu unionin tuomioistuimen tarkasteltavaksi käsiteltävässä asiassa.
Koska tämän tuomion 51 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön nojalla komissio ei voi nojautua olettamuksiin esittääkseen todisteet jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä, kyseinen toimielin ei voi tyytyä vetoamaan asetuksen N:o 1013/2006 28 artiklan 1 kohdassa säädettyyn olettamaan eikä väittää nojautuvansa yksinomaan toteamukseen siitä, että lähtö- ja vastaanottomaan toimivaltaiset viranomaiset eivät ole yksimielisiä asianomaisen seoksen luokittelusta jätteeksi, osoittaakseen, että kyseessä todella on jäte.
Edellä esitetystä seuraa, että komissio väittää virheellisesti, että sen velvollisuutena ei ole esittää todisteita siitä, että asianomainen seos on todella luokiteltava jätteeksi, tässä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä.
Todisteet jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä
Koska on kiistatonta, ettei mitään jätteiden siirron edellyttämiä muodollisuuksia täytetty asianomaisen seoksen siirtämiseksi, on katsottava, että kyseinen siirto oli laiton asetuksen N:o 1013/2006 2 artiklan 35 alakohdassa tarkoitetulla tavalla, jos seos voidaan luokitella jätteeksi. Jos näin on, lähtömaan toimivaltaisen viranomaisen oli varmistettava sen takaisin ottaminen puolalaisviranomaisten pyynnöstä kyseisen asetuksen 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti. On toki tehtävä poikkeus sellaisen tapauksen osalta, josta säädetään kyseisen asetuksen 24 artiklan 2 kohdan d alakohdassa ja jossa tämä takaisin ottaminen on mahdotonta, mutta kumpikaan asianosista ei vetoa tällaiseen mahdottomuuteen. Tässä tilanteessa asianomaisen seoksen luokittelu jätteeksi on ratkaisevaa sen osoittamiseksi, että jäsenyysvelvoitteita on komission väittämällä tavalla jätetty noudattamatta.
Asetuksen N:o 1013/2006 2 artiklan 1 alakohdan nojalla jätteen käsitteen määritelmä on kyseisessä asetuksessa sama kuin direktiivin 2006/12 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, jossa jätteen määritellään tarkoittavan ”mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään”. Koska kyseisen direktiivin liitteessä I mainittu jätteiden luokkia koskeva luettelo ei nimenomaisesti ole tyhjentävä, se on lähinnä esimerkinomainen (tuomio 12.12.2013, Shell Nederland,
C‑241/12 ja C‑242/12
,
EU:C:2013:821
,
kohta).
Direktiivin 2008/98, jolla korvattiin direktiivi 2006/12, 3 artiklan 1 alakohdassa lähinnä toistettiin kyseinen määritelmä. On kuitenkin todettava, että se, voidaanko kyseistä direktiiviä soveltaa käsiteltävässä asiassa, ei ilmene asiakirja-aineistosta. Asianosaiset eivät nimittäin esitä mitään seikkoja, joilla voitaisiin osoittaa, että kyseinen direktiivi oli saatettu osaksi Tšekin oikeutta riidanalaisen siirron tapahtumapäivänä, jonka osalta ne – tarkempia täsmennyksiä antamatta – ovat yksimielisiä siitä, että tämä oli vuoden 2010 loppupuolen ja vuoden 2011 alkupuolen välissä. Kuten komissio myönsi suullisessa käsittelyssä, asianomaisen seoksen jätteeksi luokittelemiseksi tai luokittelematta jättämiseksi on tarkasteltava kyseisen siirron päivää, koska siirron laillisuutta on arvioitava samana päivänä.
Kuten edellä mieleen palautetusta määritelmästä ilmenee, jätteeksi luokittelu perustuu ennen kaikkea haltijan toimintaan ja hävittää-sanan merkitykseen (ks. vastaavasti tuomio 24.6.2008, Commune de Mesquer,
C‑188/07
,
EU:C:2008:359
,
kohta ja tuomio 18.12.2007, komissio v. Italia,
C‑263/05
,
EU:C:2007:808
,
kohta).
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan hävittää-sanaa on tulkittava ottaen huomioon direktiivin 2006/12 tavoite, joka kyseisen direktiivin johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan on ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen jätteiden keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta, ja SEUT 191 artiklan 2 kohta, jossa määrätään, että unionin ympäristöpolitiikalla pyritään suojelun korkeaan tasoon ja että kyseinen politiikka perustuu muun muassa ennalta varautumisen periaatteelle ja periaatteelle, jonka mukaan olisi ryhdyttävä ennalta ehkäiseviin toimiin. Tästä seuraa, että hävittää-sanaa ja siis direktiivin 2006/12 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua jätteen käsitettä ei voida tulkita suppeasti (tuomio 12.12.2013, Shell Nederland,
C‑241/12 ja C‑242/12
,
EU:C:2013:821
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että direktiivissä 2006/12 tarkoitetun jätteen olemassaolo on selvitettävä kaikkien asiaan liittyvien seikkojen perusteella siten, että tämän direktiivin tavoite otetaan huomioon ja varotaan vaarantamasta sen tehoa (tuomio 12.12.2013, Shell Nederland,
C‑241/12 ja C‑242/12
,
EU:C:2013:821
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävässä asiassa on esitettävä kaksi alustavaa huomautusta ennen komission esittämien todisteiden tarkastelua. Kun on ensinnäkin kyse sen arvioimisesta, onko siirretty seos jätettä, asian kannalta merkitykselliset olosuhteet, jotka huomioiden tämä arviointi on tehtävä, ovat siirtopäivänä vallinneet olosuhteet eivätkä kyseistä päivää edeltäneet eivätkä sen jälkeiset olosuhteet. Toiseksi on todettava, että katsottuaan, että Tšekin tasavallan on esitettävä todisteet siitä, että TPS-NOLO (Geobal) ei ole jätettä, komissio ei pyrkinyt kirjelmissään niinkään esittämään itse todisteita siitä, että kyseinen aine on jätettä, vaan se pikemminkin vastasi vastaajana olevan jäsenvaltion jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettelyn kuluessa esittämiin argumentteihin kumotakseen ne.
Seikoista, jotka komission mukaan ovat omiaan osoittamaan asianomaisen seoksen jätteeksi, se mainitsee ensiksi sen, että TPS-NOLO (Geobal) tuotetaan jätteistä, jotka ovat peräisin aikaisemmasta öljynjalostustoiminasta Ostravan alueella.
Tšekin tasavalta vahvisti tämän seikan suullisessa käsittelyssä unionin tuomioistuimessa ja myönsi niin ikään, että kyseisen seoksen tärkein osatekijä eli happoterva on peräisin Ostravan alueelle sijoittuneen aikaisemman öljynjalostamon toiminnasta ja se muodostuu asetuksen N:o 1013/2006 liitteessä V olevassa 1 kohdassa olevassa luettelossa A olevassa otsakkeessa A3190 mainituista ”tervamaisista jäännöksistä (paitsi kauppabitumeista), joita syntyy orgaanisten aineiden jalostuksessa, tislauksessa tai pyrolyyttisessä käsittelyssä”. Kyseinen jäsenvaltio väittää kuitenkin, että kun on kyseessä kyseisen tervan, hiilipölyn ja kalsiumoksidin seos, joka tuotetaan TPS-NOLOn (Geobal) valmistamiseksi, terva muuttuu tavalla, joka merkitsee sitä, että se menettää jätteen luonteensa ja sitä voidaan käyttää polttoaineena sementtitehtaissa.
Se, että aine on peräisin jätteiden hyödyntämistoimesta, on vain yksi seikoista, jotka on otettava huomioon sen määrittämiseksi, onko kyse edelleen jätteestä, mutta pelkästään sen perusteella ei voida tehdä tältä osin lopullisia päätelmiä (tuomio 15.6.2000, ARCO Chemie Nederland ym.,
C‑418/97 ja C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
kohta ja tuomio 7.3.2013, Lapin ELY-keskus, liikenne ja infrastruktuuri,
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
,
kohta). Pelkästään sen perusteella, että TPS-NOLO (Geobal) tuotetaan jätteistä, ei näin ollen ole mahdollista osoittaa, että se itse on jätettä.
Komissio korostaa toiseksi happotervan, josta TPS-NOLO (Geobal) on peräisin, ja kyseisen seoksen itsensä vaarallisuutta.
Aluksi on korostettava, että jätteen käsite ei perustu aineiden vaarallisuuteen (tuomio 18.4.2002, Palin Granit ja Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus,
C‑9/00
,
EU:C:2002:232
,
kohta). Asianomaisen happotervan väitetystä vaarallisuudesta tehtävistä päätelmistä on todettava, että unionin oikeudessa ei lähtökohtaisesti suljeta pois sitä, että vaarallisena pidettävä jäte voi lakata olemasta jätettä, jos siitä voidaan tehdä tietyn toimen avulla käyttökelpoista vaarantamatta ihmisten terveyttä ja vahingoittamatta ympäristöä ja jos ei lisäksi ole todettu, että kyseisen esineen haltija poistaa sen käytöstä tai aikoo poistaa sen käytöstä (tuomio 7.3.2013, Lapin ELY-keskus, liikenne ja infrastruktuuri,
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
,
kohta).
Itse TPS-NOLOn (Geobal) luokittelusta vaaralliseksi jätteeksi, jota komissio väittää sen olevan, kyseinen toimielin vetoaa sakkoon, jonka puolalainen tuomioistuin määräsi yhdelle kyseisen seoksen ostajalle sillä perusteella, että se on luokiteltu vaaralliseksi jätteeksi. On kuitenkin korostettava sen argumentin rajoja, joka perustuu muun kuin kyseessä olevan aineen luokitteluun olosuhteissa, joita ei ole täsmennetty. Tšekin tasavalta on myöntänyt asianomaisesta seoksesta suullisessa käsittelyssä, että käyttämätöntä määrää, joka on ollut levitettynä Katowicen alueelle jo useiden vuosien ajan säilytysolosuhteissa, jotka ovat vahingollisia ympäristölle ja kansanterveydelle, on epäilemättä pidettävä jätteenä. Kuten tämän tuomion 61 kohdassa todettiin ja kuten Tšekin tasavalta esittää, näillä tämänhetkisillä olosuhteilla ei kuitenkaan ole merkitystä sen arvioimiseksi, oliko seos jätettä sen siirtopäivänä.
Komissio väittää kolmanneksi, että TPS-NOLOa (Geobal) pidetään jätteenä sekä Tšekissä että Puolassa.
Tšekin tasavalta kiistää tämän väitteen sitä koskevilta osin. Kyseisen jäsenvaltion mukaan Nejvyšší správní soud ei ottanut 3.12.2015 antamassaan tuomiossa, jonka komissio mainitsee todisteena siitä, että TPS-NOLO (Geobal) on luokiteltu jätteeksi Tšekissä, kantaa tähän seikkaan, vaan tyytyi toteamaan asianosaisten huomautusten tiivistelmässään, että viimeksi mainitut olivat luokitelleet kyseisen seoksen jätteeksi.
Komissio mainitsee perustelujensa tueksi myös yhtenäistetyn luvan, joka koskee Litvínovin laitosta, johon asianomainen seos varastoitiin ennen sen siirtämistä Puolaan, muutoksen nro 20. Se toteaa, että kyseisessä päätöksessä ”Geobal 4” nimetään jätteeksi. Kyseisten aineiden nimien samankaltaisuus ei kuitenkaan riitä osittamaan, että ”Geobal 4” ja asianomainen seos ovat identtisiä. Kuten tämän tuomion 60 kohdassa palautettiin mieleen, jätteeksi luokittelua on lisäksi arvioitava konkreettisesti kunkin esimerkkitapauksen olosuhteet huomioiden.
TPS-NOLOn (Geobal) luokittelusta Puolan oikeudessa on todettava, että Puolan hallitus ei osallistunut kirjalliseen eikä suulliseen menettelyyn ja että unionin tuomioistuin sai tietää sen kannan yksinomaan kahdesta kirjeestä, jotka on päivätty 21.7.2015 ja 11.5.2016 ja jotka Puolan tasavalta lähetti komissiolle, joka lisäsi ne unionin tuomioistuimelle toimitettuun asiakirja-aineistoon. Niistä ilmenee, että kyseisessä jäsenvaltiossa mainittua seosta pidettiin kyseisinä päivinä jätteenä, jonka käyttö polttoaineena oli kielletty. Tšekin tasavalta väitti kuitenkin suullisessa käsittelyssä kenenkään tätä kiistämättä, että kyseisen seoksen käyttö polttoaineena sementtitehtaissa kiellettiin Puolassa vasta toukokuusta 2011 lähtien eli asianomaisen siirron jälkeen. Konsignaatiomyyntiä koskeva sopimus näyttää sitä paitsi osoittavan, että kun se allekirjoitettiin joulukuussa 2010, TPS-NOLOlla (Geobal) oli asianomaisen puolalaisen maahantuojan mukaan Puolassa taloudellista käyttöä ja arvoa.
Komissio väittää neljänneksi, että asianomaisen seoksen rekisteröinnistä REACH-asetuksen perusteella ennen sen siirtämistä ei voida päätellä, että se oli lakannut olemasta jätettä.
Tämän osalta on palautettava mieleen, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaan jäte ei ole kyseisen asetuksen 3 artiklassa tarkoitettu aine, seos tai esine. Kuten komissio väittää, asianomainen seos toki voitiin rekisteröidä virheellisesti REACH-asetuksen perusteella sen jätteeksi luokittelua huomioimatta. Ei kuitenkaan voida katsoa, että tämä hypoteesi osoittaisi, että kyseinen seos on jätettä. Vaikka aineen rekisteröinti REACH-asetuksen mukaisesti ei mahdollista päinvastaista lopullista päätelmää, sillä on kuitenkin merkitystä sen määrittämiseksi, onko kyseinen aine lakannut olemasta jätettä (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2013, Lapin ELY-keskus, liikenne ja infrastruktuuri,
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
,
ja
kohta).
Komissio vetoaa viidenneksi asianomaisen seoksen koostumukseen ja vaaraan, jonka se sen mukaan aiheuttaa ympäristölle tai ihmisten terveydelle. Tämän osalta on todettava aluksi, että puolalaisviranomaiset toteuttivat kyseisen seoksen analyysit, joihin komissio vetoaa niitä esittämättä, ei-kontradiktorisesti ja että Tšekin tasavalta ei kykene esittämään vastakkaista asiantuntijalausuntoa, koska kyseinen seos on Puolan alueella. Seuraavaksi on todettava, että kuten jätteen määritelmästä ilmenee, aine ei ole luonteeltaan jätettä vaan se on jätettä siksi, että sen haltijalla on aikomus tai velvollisuus poistaa se käytöstä, eli haltijan tai lainsäätäjän tahdosta. Tästä seuraa, että asianomaisen aineen kemiallinen koostumus voi korkeintaan olla viite sitä, että se on jätettä (ks. vastaavasti tuomio 7.9.2004, Van de Walle ym.,
C‑1/03
,
EU:C:2004:490
,
kohta). Lopuksi on todettava, että aineen ympäristölle tai ihmisten terveydelle aiheuttamalla vaaralla ei ole ratkaisevaa merkitystä sen kannalta, luokitellaanko se jätteeksi (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2000, Arco Chemie Nederland ym.,
C‑418/97 ja C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
kohta).
Komissio väittää kuudenneksi, että jos oletetaan, että TPS-NOLOa (Geobal) voitiin käyttää taloudellisesti uudelleen, tämä seikka ei ole ristiriidassa sen jätteeksi luokittelun kanssa (ks. vastaavasti tuomio 28.3.1990, Vessoso ja Zanetti,
C‑206/88 ja C‑207/88
,
EU:C:1990:145
,
kohta ja tuomio 18.12.1997, Inter-Environnement Wallonie,
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
,
kohta). Näitä perusteluja ei kuitenkaan voida käänteisesti pitää todisteena eikä edes indisiona siitä, että asianomainen seos on jätettä.
Komissio lisäksi kiistää asianomaisen seoksen taloudellisen hyödyllisyyden. Se päättelee asianomaisella alueella esiintyvän seoksen määrän vähenemisestä, jonka puolalaiset tarkastajat totesivat, että ostaja ei ole myynyt kyseistä seosta Puolassa, kuten tehdyssä sopimuksessa sovittiin, ja että se on osittain jälleenviety. Se päättelee tästä, että kyseiselle seokselle ei ollut kysyntää sementtitehtaiden polttoaineena mainitussa jäsenvaltiossa.
Puolan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan Katowicessa olleen TPS-NOLOn (Geobal) määrä oli vuonna 2016 enää noin 6000 tonnia kyseisen seoksen vuoden 2011 kuluessa siirretystä 20000 tonnin määrästä. On kuitenkin vaikeaa päätellä pelkästään tästä toteamuksesta, että asianomaisen seoksen konsignaatiomyyntiä ei tapahtunut ja että se jälleenvietiin osittain. Kuten Tšekin tasavalta esittää, asianomaisella alueella olevan seoksen määrän väheneminen voi selittyä myös sillä, että sitä on käytetty polttoaineena puolalaisissa sementtitehtaissa sen käyttötarkoituksen mukaisesti niin kauan kuin kyseinen käyttö sallittiin. Komission tästä esittämiä väitteitä ei missään tapauksessa tueta minkäänlaisin todistein.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, ettei voida katsoa, että komissio olisi esittänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla todisteet siitä, että asianomaisen seos on direktiivissä 2006/12 tarkoitettua jätettä. Komissio ei näin ollen ole näyttänyt toteen sitä, että asianomaisen seoksen siirtäminen Tšekistä Puolaan vuoden 2010 loppupuolen ja vuoden 2011 alkupuolen välillä olisi ollut siirtopäivänä asetuksessa N:o 1013/2006 tarkoitettu jätteiden siirto, eikä näin ollen sitä, että Tšekin tasavalta olisi jättänyt noudattamatta kyseisen asetuksen 24 artiklan 2 kohdan ja sen 28 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan. Komission nostama kanne on näin ollen hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Tšekin tasavalta on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: tšekki.