CELEX: 62016CJ0350
Muutoksenhaku
Yhteinen kalastuspolitiikka
Sopimussuhteen ulkopuolinen Euroopan unionin vastuu
Vahingonkorvausvaatimus
Asetus (EY) N:o 530/2008
Euroopan komission toteuttamat kiireelliset toimenpiteet
Oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen
Mahdollisuus vedota kyseiseen rikkomiseen
Syrjintäkiellon periaate
Oikeusvoima

Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. ja Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. vaativat valituksellaan kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 27.4.2016 antaman tuomion Pappalardo ym. v. komissio (
T‑316/13
, ei julkaistu,
EU:T:2016:247
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jolla vaadittiin korvausta tonnikalaa Atlantin valtamerellä pituuspiirin 45 ° läntistä pituutta itäpuolella sekä Välimerellä kalastavia kurenuotta-aluksia koskevista kiireellisistä toimenpiteistä 12.6.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 530/2008 (
EUVL 2008, L 155, s. 9
) antamisen seurauksena kärsityksi väitetystä vahingosta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (
EYVL 2002, L 358, s. 59
) tarkoituksena on luoda kalastuksen hoidon monivuotinen lähestymistapa mainitun alan pitkän aikavälin elinkelpoisuuden takaamiseksi.
Asetuksen N:o 2371/2002 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Komission toteuttamat kiireelliset toimenpiteet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos on olemassa näyttöä siitä, että kalastuksesta aiheutuu välittömiä toimia vaativa vakava uhka elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle tai meren ekosysteemille, komissio voi joko jonkin jäsenvaltion perustellusta pyynnöstä tai omasta aloitteestaan päättää kiireellisistä toimenpiteistä, jotka kestävät enintään kuusi kuukautta. Komissio voi tehdä uuden päätöksen näiden kiireellisten toimenpiteiden jatkamisesta enintään kuudella kuukaudella.
2.   Jäsenvaltion on toimitettava pyyntönsä samanaikaisesti komissiolle, muille jäsenvaltioille ja asianomaisille alueellisille neuvoa-antaville toimikunnille. Nämä voivat toimittaa kirjalliset huomautuksensa komissiolle viiden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
Komissio tekee päätöksen 15 työpäivän kuluessa 1 kohdassa tarkoitetun pyynnön vastaanottamisesta.
3.   Kiireellisiä toimenpiteitä sovelletaan välittömästi. Niistä ilmoitetaan asianomaisille jäsenvaltioille ja ne julkaistaan Euroopan [unionin] virallisessa lehdessä.
4.   Asianomaiset jäsenvaltiot voivat saattaa komission päätöksen neuvoston käsiteltäväksi kymmenen työpäivän kuluessa siitä, kun ne ovat saaneet sitä koskevan ilmoituksen.
5.   Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut tätä koskevan pyynnön.”
Asetuksen N:o 530/2008 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kielletään Kreikan, Ranskan, Italian, Kyproksen ja Maltan lipun alla purjehtivilta tai näissä maissa rekisteröidyiltä kurenuotta-aluksilta tonnikalan kalastus Atlantin valtamerellä pituuspiirin 45° läntistä pituutta itäpuolella sekä Välimerellä 16 päivästä kesäkuuta 2008.
– –”
Mainitun asetuksen 2 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Kielletään Espanjan lipun alla purjehtivilta tai Espanjassa rekisteröidyiltä kurenuotta-aluksilta tonnikalan kalastus Atlantin valtamerellä pituuspiirin 45 ° läntistä pituutta itäpuolella sekä Välimerellä 23 päivästä kesäkuuta 2008.
– –”
Asian tausta
Valittajille myönnettiin vuonna 2008 Italian lipun alla purjehtivien kurenuotta-alusten omistajina kiintiöitä tonnikalan kalastukseen kurenuotta-aluksilla.
Asetuksen N:o 530/2008 1 artiklassa tällainen kalastus kiellettiin Kreikan, Ranskan, Italian, Kyproksen ja Maltan lipun alla purjehtivilta kurenuotta-aluksilta 16.6.2008 lähtien. Sen sijaan Espanjan lipun alla purjehtivien kurenuotta-alusten osalta kielto tuli kyseisen asetuksen 2 artiklan mukaan voimaan vasta 23.6.2008.
Unionin tuomioistuin totesi 17.3.2011 antamassaan tuomiossa AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) asetuksen N:o 530/2008 pätemättömäksi siltä osin kuin siinä säädetyt Espanjan lipun alla purjehtivia kurenuotta-aluksia ja niiden kanssa sopimuksia tehneitä yhteisön talouden toimijoita koskevat kiellot tulivat voimaan 23.6.2008, kun taas Kreikan, Ranskan, Italian, Kyproksen ja Maltan lipun alla purjehtivia kurenuotta-aluksia ja niiden kanssa sopimuksia tehneitä yhteisön toimijoita koskevat kiellot tulivat voimaan 16.6.2008 ilman, että tällainen erilainen kohtelu olisi ollut objektiivisesti perusteltua asetuksen N:o 2371/2002 7 artiklan 1 kohdan tavoitteen kannalta.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi 14.2.2012 antamassaan määräyksessä Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
), että lausunnon antaminen asetuksen N:o 530/2008 1 artiklan kumoamista koskevasta Italian tasavallan kanteesta raukeaa, koska kyseisen jäsenvaltion kanne oli menettänyt tarkoituksensa sen seurauksena, että unionin tuomioistuin oli todennut kyseisen asetuksen kokonaisuudessaan pätemättömäksi.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi samana päivänä 14.2.2012 antamallaan määräyksellä Federcoopesca ym. v. komissio (
T‑366/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:74
) tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymättä jäämisen vuoksi valittajien nostaman asetuksen N:o 530/2008 kumoamista koskevan kanteen.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Valittajat katsoivat kärsineensä vahinkoa asetuksen N:o 530/2008 antamiseen liittyneen komission lainvastaisen menettelyn seurauksena ja nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 11.6.2013 toimittamallaan kannekirjelmällä korvauskanteen, jolla vaadittiin korvaamaan vahinko, jonka nämä katsoivat kärsineensä, eli teoreettisten tulojen, jotka ne olisivat hankkineet kalastamalla tonnikalaa niille vuodelle 2008 myönnettyjen kiintiöiden ylärajaan saakka, ja tonnikalan kalastuksen ennenaikaisen kieltämisen jälkeen tosiasiallisesti saamiensa tulojen välinen erotus.
Unionin yleisen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja määräsi 30.9.2013 antamallaan määräyksellä kyseisen kanteen käsittelyn lykättäväksi muun muassa siihen saakka, kunnes unionin tuomioistuin antaa ratkaisut tällä välin asiassa Giordano v. komissio (C‑611/12 P) ja yhdistetyissä asioissa Buono ym. v. komissio (C‑12/13 P ja C‑13/13 P) tehdyistä valituksista.
Unionin tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi oli saatettu valitus 7.11.2012 annetusta tuomiosta Syndicat des thoniers méditerranéens ym. v. komissio (
T‑574/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:583
), totesi 14.10.2014 antamassaan tuomiossa Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
,
ja
kohta), että unionin yleinen tuomioistuin oli kyseisessä tuomiossa tulkinnut virheellisesti 17.3.2011 annettua tuomiota AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), koska se oli katsonut, että unionin tuomioistuin olisi siinä todennut asetuksen N:o 530/2008 kokonaisuudessaan pätemättömäksi. Unionin tuomioistuin korosti tässä yhteydessä, että viimeksi mainitussa tuomiossa kyseinen asetus oli todettu pätemättömäksi vain siltä osin kuin siinä kohdeltiin edullisemmin espanjalaisia kurenuotta-aluksia samalla kun siinä oli pidetty asetuksen N:o 530/2008 1 artiklassa Kreikan, Ranskan, Italian, Kyproksen ja Maltan lipun alla purjehtivia kurenuotta-aluksia varten säädetyn tonnikalan kalastuskiellon alkamisajankohtaa pätevänä.
Unionin yleinen tuomioistuin kehotti ennen valittajien nostaman vahingonkorvauskanteen ratkaisemista näitä ottamaan kantaa näiden unionin tuomioistuimen tuomioihin. Komissio ja kantajat jättivät huomautuksensa unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6. ja 10.11.2014 toimittamillaan kirjelmillä.
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisessa tuomiossa ensin sopimussuhteen ulkopuolisen Euroopan unionin vastuun syntymisen edellytyksistä ja tutki sitten tarkemmin käsiteltävässä tapauksessa moititun komission toiminnan lainvastaisuutta koskevan edellytyksen.
Niinpä se katsoi valituksenalaisen tuomion 24–26 kohdassa olennaisilta osin, että kyseisen edellytyksen tutkiminen liittyi erityisesti kysymykseen asetuksen N:o 530/2008 pätevyydestä, sellaisena kuin unionin tuomioistuin oli sitä arvioinut 17.3.2011 annetussa tuomiossa AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) ja täsmentänyt 14.10.2014 antamassaan tuomiossa Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), jolla unionin yleisen tuomioistuimen mukaan saatettiin kyseenalaiseksi sen 14.2.2012 antamassaan määräyksessä Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
) esittämä päättely.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisessä yhteydessä valituksenalaisen tuomion 27 kohdassa, etteivät valittajat voineet tukeutua mainittuun määräykseen vedotakseen siihen, että asetus N:o 530/2008 oli kokonaisuudessaan pätemätön, ja että sen 1 artikla oli niiden osalta pätevä.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, ettei kyseisen väitteen hylkääminen voinut yksinään merkitä sitä, että valittajien kanne oli perusteltu, ja tutki valituksenalaisen tuomion 34–40 kohdassa, ettei komissio ollut ylittänyt harkintavaltansa rajoja selvällä ja vakavalla tavalla, kun se antoi asetuksen N:o 530/2008.
Se muistutti tässä yhteydessä, että komissiolla oli kalastusalalla laaja harkintavalta, että huomioon oli otettava kyseisen toimielimen asetuksen N:o 530/2008 antamiseen liittämät tavoitteet ja että kalastuskieltoa koskevien kahden eri alkamisajankohdan asettaminen saattoi olla perusteltua, jos tämän avulla voitiin paremmin saavuttaa kyseiset tavoitteet.
Unionin yleinen tuomioistuin korosti myös valituksenalaisen tuomion 38 ja 39 kohdassa, että 17.3.2011 annetussa tuomiossa AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) todettu syrjintä koski ainoastaan Espanjan lipun alla purjehtivia kurenuotta-aluksia.
Se päätteli tästä, etteivät valittajat olleet pystyneet osoittamaan komission ylittäneen harkintavaltansa selvällä ja vakavalla tavalla, ja hylkäsi niiden kanteen kokonaisuudessaan tutkimatta muita sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymisen edellytyksiä.
Valitusasian asianosaisten vaatimukset
Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
toissijaisesti hyväksyy niiden vaatimuksen väitetyn vahingon korvaamisesta ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Valittajat vetoavat valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen, jotka koskevat oikeudellisia virheitä oikeusvoiman periaatteen arvioinnissa ja komission toiminnan lainvastaisuutta koskevan edellytyksen soveltamisessa.
Ensimmäinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen valitusperusteen yhteydessä valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin sivuutti 14.2.2012 annetun määräyksen Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
) oikeusvoiman, koska se rajoitti asetuksen N:o 530/2008 pätemättömyyden kyseisen asetuksen 2 artiklaan.
Niiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisessä määräyksessä, että lausunnon antaminen asetuksen N:o 530/2008 1 artiklan kumoamista koskevasta Italian tasavallan kanteesta raukeaa siitä syystä, että kyseinen jäsenvaltio oli 17.3.2011 annetun tuomion AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) seurauksena päässyt pyrkimäänsä tulokseen. Niinpä se valittajien mukaan ratkaisi kysymyksen kyseisen asetuksen pätevyydestä mainitsemalla, että asetus oli todettu kokonaisuudessaan pätemättömäksi.
Vaikka unionin tuomioistuin korosti 14.10.2014 antamassaan tuomiossa Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), että pätemättömyys koski ainoastaan mainitun asetuksen 2 artiklaa, tällaisen korvauskannetta koskevan tuomion vaikutukset ovat valittajien mukaan rajalliset, koska tällainen kanne ei koske toimen mitättömäksi toteamista.
Lisäksi valittajat mainitsevat, että menetelmä, jossa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisuja muutetaan muutoksenhakujärjestelmässä, ei voi oikeuttaa sitä, ettei lainvoimaiseksi tulleella tuomiolla olisi oikeusvoimaa pelkästään siitä syystä, että sen on antanut alemman oikeusasteen tuomioistuin.
Lisäksi valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi luottamuksensuojan periaatetta suosimalla sellaista 17.3.2011 annetun tuomion AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) tulkintaa, joka perustuu 14.10.2014 annettuun tuomioon Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), sen sijaan että se olisi viitannut 14.2.2012 antamansa määräyksen Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
) yhteydessä tekemiinsä päätelmiin, varsinkin kun kyseinen määräys annettiin ennen valittajien kanteen vireille saattamista toisin kuin viimeksi mainittu tuomio.
Komissio vaatii ensimmäisen valitusperusteen hylkäämistä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Valittajat esittävät ensimmäisen valitusperusteensa tueksi, että unionin yleinen tuomioistuin suosi virheellisesti unionin tuomioistuimen 14.10.2014 antamassaan tuomiossa Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
) esittämiä selvennyksiä 17.3.2011 annetussa tuomiossa AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) asetuksen N:o 530/2008 pätemättömyydestä esitetyn toteamuksen ulottuvuudesta eikä unionin yleisen tuomioistuimen kyseisestä tuomiosta 14.2.2012 antamassaan määräyksessä Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
) omaksumaa tulkintaa, mikä on niiden mukaan oikeusvoiman periaatteen vastaista.
Unionin tuomioistuin on muistuttanut useaan otteeseen oikeusvoiman periaatteen tärkeydestä unionin oikeusjärjestyksessä (tuomio 29.3.2011, ThyssenKrupp Nirosta v. komissio,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa on mainittava, että kuten unionin yleinen tuomioistuin muistutti olennaisilta osin valituksenalaisen tuomion 25 kohdassa, unionin tuomioistuin totesi 17.3.2011 antamassaan tuomiossa AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) vastauksena asetuksen N:o 530/2008 pätevyyttä koskeneeseen ennakkoratkaisupyyntöön, että kyseinen asetus oli pätemätön siltä osin kuin siinä säädetty kalastuskielto tuli voimaan 23.6.2008 ainoastaan espanjalaisten kalastajien osalta, kun taas Kreikan, Ranskan, Italian, Kyproksen ja Maltan lipun alla purjehtivien kurenuotta-alusten osalta kyseinen kielto tuli voimaan jo 16.6.2008, vaikka tällainen erilainen kohtelu ei ollut objektiivisesti perusteltua. Kuten edellä 13 kohdassa mainittiin, unionin tuomioistuin korosti ranskalaisten kalastajien nostamasta korvauskanteesta annetusta unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta tehdyn valituksen johdosta 14.10.2014 antamassaan tuomiossa Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
,
ja
kohta), että kyseisen asetuksen pätemättömyys koski ainoastaan sen 2 artiklaa, joka liittyi espanjalaisiin kalastajiin, ja että tästä syystä mainitun asetuksen 1 artikla oli edelleen pätevä Kreikan, Ranskan, Italian, Kyproksen ja Maltan lipun alla purjehtivien tai kyseisissä jäsenvaltioissa rekisteröityjen kurenuotta-alusten osalta.
Ensimmäiseksi on mainittava, että unionin toimen pätevyyttä koskevien unionin tuomioistuimen ratkaisujen oikeusvoiman vuoksi kyseisillä ratkaisuilla on täysimääräinen vaikutus huolimatta mahdollisista tulkintaeroista, joita ne saattavat synnyttää.
Näin ollen on niin, että vaikka katsottaisiin, että mahdolliset epävarmuudet 17.3.2011 annetun tuomion AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) ulottuvuudesta olisivat lopullisesti hälvenneet vasta 14.10.2014 annetussa tuomiossa Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
) esitettyjen selvennysten seurauksena, ensin mainitulla tuomiolla on katsottava olleen antamisestaan lähtien jälkimmäisessä tuomiossa täsmennetyn kaltainen ulottuvuus (ks. analogisesti tuomio 12.2.2008, Kempter,
C‑2/06
,
EU:C:2008:78
,
kohta).
Toiseksi on riidatonta, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi 14.2.2012 antamassaan määräyksessä Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
), että lausunnon antaminen Italian tasavallan nostamasta asetuksen N:o 530/2008 kumoamista koskevasta kanteesta raukeaa.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvoimavaikutus ulottuu ainoastaan niihin tosiseikka- ja oikeuskysymyksiin, jotka on tuomioistuinratkaisulla tosiasiallisesti tai väistämättä ratkaistu (tuomio 29.3.2011, ThyssenKrupp Nirosta v. komissio,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
,
kohta).
Koska unionin yleinen tuomioistuin ei lausunut Italian tasavallan nostamasta asetuksen N:o 530/2008 kumoamista koskevasta kanteesta, sitä ei näin ollen voida moittia oikeudellisesta virheestä sen perusteella, että se arvioi valituksenalaisessa tuomiossa valittajien korvausvaatimuksen 17.3.2011 annetun tuomion AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) ja 14.10.2014 annetun tuomion Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
) perusteella.
Sen valittajien väitteen, joka koskee niiden unionin yleisen tuomioistuimen 14.2.2012 antamaan määräykseen Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
) perustuvia perusteltuja odotuksia, osalta on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on jokaisella yksityisellä, jolle unionin toimielin on antamalla hänelle täsmällisiä vakuutteluita synnyttänyt perusteltuja odotuksia. Tällaisia vakuutteluja ovat riippumatta siitä muodosta, jossa ne on annettu tiedoksi, täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot (tuomio 16.12.2010, Kahla Thüringen Porzellan v. komissio,
C‑537/08 P
,
EU:C:2010:769
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sen sijaan kukaan ei voi vedota tämän periaatteen loukkaamiseen, jollei mainittuja vakuutteluja ole annettu (ks. tuomio 16.12.2008, Masdar (UK) v. komissio,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
,
kohta).
Vaikka katsottaisiin, että tuomioistuinratkaisu voi itsessään antaa oikeuden kyseisessä oikeuskäytännössä tarkoitettuihin perusteltuihin odotuksiin, on riittävää korostaa, etteivät valittajat voi missään tapauksessa johtaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön sisältöä koskevia täsmällisiä vakuutteluja 14.2.2012 annetun määräyksen Italia v. komissio (
T‑305/08
, ei julkaistu,
EU:T:2012:70
) kaltaisesta määräyksestä, jolla unionin yleinen tuomioistuin totesi, että lausunnon antaminen raukeaa.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Toinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Valittajat väittävät toisen valitusperusteensa tueksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa oikeudellisen virheen, koska se katsoi, että unionin tuomioistuimen 17.3.2011 antamassaan tuomiossa AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
) toteama erilainen kohtelu ei merkinnyt sitä, että komissio olisi loukannut syrjintäkiellon periaatetta vakavalla ja selvällä tavalla.
Valittajien mukaan sekä julkisasiamies Trstenjakin ratkaisuehdotuksesta AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2010:500
) sekä unionin tuomioistuimen samassa asiassa antamasta tuomiosta (tuomio 17.3.2011AJD Tuna,
C‑221/09
,
EU:C:2010:153
) ilmenee, että asiassa kyseessä ollut erilainen kohtelu ei ollut objektiivisesti perusteltu ja merkitsi näin ollen kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen vakavaa ja ilmeistä loukkaamista.
Tätä väitettä ei voida saattaa kyseenalaiseksi perusteilla, jotka unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 36–39 kohdassa päättääkseen, ettei komissio ollut loukannut syrjintäkiellon periaatetta riittävän ilmeisellä tavalla.
Komissio vaatii toisen valitusperusteen hylkäämistä. Tätä varten se esittää olennaisilta osin, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se katsoi valituksenalaisen tuomion 34 kohdassa, että valittajat saattoivat vedota kanteensa tueksi asetusta N:o 530/2008 rasittavaan lainvastaisuuteen, vaikka kyseinen lainvastaisuus ei – kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti totesi – koskenut valittajia vaan kyseinen asetus oli edelleen niiden osalta pätevä. Koska kyseinen oikeudellinen virhe ei kuitenkaan vaikuta tuomion tuomiolauselmaan, komissio vaatii unionin tuomioistuinta korvaamaan perustelut.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Valittajat moittivat toisella valitusperusteellaan unionin yleistä tuomioistuinta olennaisilta osin siitä, että se katsoi virheellisesti, ettei espanjalaisten kalastajien asetuksen N:o 530/2008 2 artiklan perusteella tonnikalan kalastusta varten saamasta viikon lisäajasta Kreikan, Ranskan, Italian, Kyproksen ja Maltan lipun alla purjehtiviin tai kyseisissä jäsenvaltioissa rekisteröityihin kurenuotta-aluksiin nähden aiheutunut syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen ollut riittävän vakava eikä selvä merkitäkseen sitä, että komissio olisi syyllistynyt kyseisen periaatteen ilmeiseen loukkaamiseen. Samalla kun komissio katsoo, että valituksenalaisen tuomion tuomiolauselma on pysytettävä voimassa, se esittää vastauksena, että valituksenalaista tuomiota rasittaa oikeudellinen virhe, koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että valittajat saattoivat vedota kanteensa tueksi mainittuun syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen.
Aluksi on tutkittava kyseinen komission väite.
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 16, 17 ja 23 kohdassa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee yhtäältä, että sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntyminen edellyttää, että täyttyy joukko edellytyksiä, joihin kuuluu toimielinten moititun toiminnan lainvastaisuus, joka seuraa oikeussäännön, jolla on tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeisestä rikkomisesta (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2008, FIAMM ym. v. neuvosto ja komissio,
C‑120/06 P ja C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
,
,
ja
kohta).
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin esitti, että saman oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos yksi edellytyksistä ei täyty, kanne on hylättävä kokonaisuudessaan tarvitsematta tutkia muita mainitun vastuun edellytyksiä (tuomio 19.4.2007, Holcim (Deutschland) v. komissio,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
,
kohta ja tuomio 30.4.2009, CAS Succhi di Frutta v. komissio,
C‑497/06 P
, ei julkaistu,
EU:C:2009:273
,
kohta).
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 34 kohdassa, että tällaisen oikeussäännön rikkominen voitiin kyseisessä asiassa todeta, koska asetusta N:o 530/2008 rasitti syrjintäkiellon periaatteen, joka on unionin oikeuden yleinen periaate, jolla suojataan yksityisiä, loukkaaminen. Unionin yleinen tuomioistuin tutki siis kyseisen tuomion 35–40 kohdassa, oliko kyseistä periaatetta loukattu käsiteltävässä tapauksessa riittävän ilmeisellä tavalla, ja totesi, ettei näin ollut.
Näin unionin yleinen tuomioistuin katsoi implisiittisesti mutta väistämättä, että valittajat saattoivat vedota asetusta N:o 530/2008 rasittavaan lainvastaisuuteen korvauskanteensa tueksi.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen on mukauduttava siihen, että noudatetaan laillisuusperiaatetta, jonka mukaan kukaan ei voi vedota edukseen jonkun muun hyväksi tapahtuneeseen lainvastaisuuteen (tuomio 10.11.2011, The Rank Group,
C‑259/10 ja C‑260/10
,
EU:C:2011:719
,
kohta).
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 31 ja 32 kohdassa kuitenkin perustellusti, että unionin tuomioistuin oli 17.3.2011 antamassaan tuomiossa AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), todennut asetuksen N:o 530/2008 pätemättömäksi vain siltä osin kuin Espanjan lipun alla purjehtivat kurenuotta-alukset olivat saaneet viikon ylimääräistä kalastusaikaa mutta pysyttänyt kyseisen asetuksen voimassa siltä osin kuin siinä säädetään kreikkalaisia, ranskalaisia, italialaisia, kyproslaisia ja maltalaisia kurenuotta-aluksia koskevasta kiellosta kalastaa tonnikalaa 16.6.2008 lähtien.
Kuten unionin tuomioistuin totesi 14.10.2014 antamassaan tuomiossa Buono ym. v. komissio (
C‑12/13 P ja C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), asetuksen N:o 530/2008 2 artiklasta johtuvasta syrjintäkiellon periaatteen loukkaamisesta ei ollut mitään seurauksia kyseisen asetuksen 1 artiklan, joka koskee muun muassa valittajien tilannetta, pätevyyteen.
Tässä tilanteessa unionin yleinen tuomioistuin ei komission esittämän mukaisesti voinut oikeudellista virhettä tekemättä katsoa valituksenalaisen tuomion 34 kohdassa, että valittajat saattoivat kuitenkin perustellusti vedota kyseisen periaatteen loukkaamiseen kanteensa tueksi, kunhan loukkaaminen on riittävän ilmeinen. Koska asetusta N:o 530/2008 rasittava pätemättömyys, joka oli tapahtunut espanjalaisten kurenuotta-alusten hyväksi, ei koskenut valittajien tilannetta, nämä eivät voineet kyseisen kanteen yhteydessä vedota tällaiseen pätemättömyyteen.
Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ratkaisi asian tältä osin toisin.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on kuitenkin niin, että vaikka unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perustelut olisivat unionin oikeuden vastaisia, mutta tuomiolauselma on perusteltu muiden oikeudellisten perustelujen vuoksi, tällainen oikeudenvastaisuus ei voi johtaa kyseisen tuomion kumoamiseen, vaan perustelut on korvattava (tuomio 26.1.2017, Mamoli Robinetteria v. komissio,
C‑619/13 P
, ei julkaistu,
EU:C:2017:50
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä 52–56 kohdassa mainituista seikoista seuraa kuitenkin, ettei sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta valittajia kohtaan voida todeta nyt käsiteltävän asian olosuhteissa. Tästä seuraa, ettei valituksenalaista tuomiota rasittavasta oikeudellisesta virheestä voi seurata kyseisen tuomion kumoamista siltä osin kuin sillä hylättiin valittajien nostama kanne, jossa vedottiin tällaiseen vastuuseen.
Näiden seikkojen perusteella toinen valitusperuste on hylättävä tehottomana.
Näin ollen valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa todetaan, että jos valitus on perusteeton tai jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Kyseisen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska valittajat häviävät asian, ne on velvoitettava korvaamaan muutoksenhakuun liittyvät oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Valitus hylätään.

2)
Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C ja Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.