CELEX: 62016CJ0671
Преюдициално запитване
Околна среда
Директива 2001/42/ЕО
Член 2, буква а)
Понятие „планове и програми“
Член 3
Оценка на последиците на някои планове и програми върху околната среда
Регионален градоустройствен правилник за Европейския квартал на Брюксел (Белгия)

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, буква а) от Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (
ОВ L 197, 2001 г., стр. 30
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 135; наричана по-нататък „Директивата за СЕО“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Inter-Environnement Bruxelles ASBL, Groupe d’animation du quartier européen de la ville de Bruxelles ASBL, Association du quartier Léopold ASBL, Brusselse Raad voor het Leefmilieu ASBL, обединени в „Coordination Bruxelles-Europe“, както и г‑н Pierre Picard и г‑н David Weytsman, от една страна, и Région de Bruxelles-Capitale (регион Брюксел-столица, Белгия), от друга страна, относно действителността на постановлението на правителството на този регион от 12 декември 2013 г. за одобряване на зоналния регионален градоустройствен правилник и на документите за издаване на сертификати и разрешения за строителство в района на улица Rue de la Loi и прилежащите ѝ части (
Moniteur belge
от 30 януари 2014 г., стр. 8390, наричано по-нататък „обжалваното постановление“).
Правна уредба
Правото на Съюза
Съгласно съображение 4 от Директивата за СЕО:
„Екологичната оценка е важен инструмент за интегрирането на екологичните съображения в подготовката и приемането на някои планове и програми, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда в държавите членки, тъй като осигурява такива последици от изпълнението на плановете и програмите, които да се вземат предвид в хода на подготовката и преди приемането им“.
Член 1 от тази директива, озаглавен „Цели“, предвижда:
„Целта на настоящата директива е да предостави високо равнище на защита на околната среда и да допринесе за интегрирането на екологичните съображения в подготовката и приемането на планове и програми, с оглед съдействие за устойчиво развитие чрез осигуряване, че в съответствие с настоящата директива, се извършва екологична оценка на определени планове и програми, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда“.
Член 2 от посочената директива гласи следното:
„За целите на настоящата директива:
а)
„планове и програми“ означава планове и програми, включително тези съфинансирани от [Европейския съюз], както и всяко тяхно изменение:
–
които подлежат на изготвяне и/или приемане от орган на национално, регионално или местно ниво, или които се изготвят от орган с оглед приемане посредством законодателна процедура от парламента или правителството, и
–
които се изискват от законови, подзаконови или административни разпоредби;
б)
„екологична оценка“ означава изготвянето на екологичен доклад, провеждането на консултации[,] вземане[то] предвид на екологичния доклад и резултатите от консултациите при вземането на решения и предоставяне[то] на информация за решението в съответствие с членове 4—9;
[…]“.
Съгласно член 3 от Директивата за СЕО, озаглавен „Обхват“:
„1.   В съответствие с членове 4—9 екологична оценка се извършва на плановете и програмите, посочени в параграфи 2—4, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда.
2.   В съответствие с параграф 3 екологична оценка се извършва за всички планове и програми:
а)
които се изготвят за селското и горското стопанство, риболова, енергетиката, промишлеността, транспорта, управлението на отпадъците, далекосъобщенията, туризма, градско и териториално планиране или земеползване и които определят рамката за даването на съгласие за бъдещо развитие на проектите, изброени в приложения I и II към Директива [2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (
ОВ L 26, 2012 г., стр. 1
)] […]
[…]“.
В член 5 („Екологичен доклад“), параграф 3 от Директивата за СЕО се уточнява следното:
„Наличната релевантна информация за екологичните последици на плановете и програмите […], получена на други равнища на вземането на решения, или по силата на друго общностно законодателство, може да бъде използвана за предоставянето на информацията, предвидена в приложение I“.
Член 6 от посочената директива, озаглавен „Консултации“, предвижда:
„1.   Проектопланът или програмата и екологичният доклад, изготвен в съответствие с член 5, се предоставя[т] на органите, посочени в параграф 3 от настоящия член, както и на обществеността.
2.   На органите, посочени в параграф 3 и на обществеността, посочена в параграф 4, се предоставя ранна и ефективна възможност в рамките на подходящи срокове, да изразят своето становище за проектоплана или програмата, както и за придружаващия ги екологичен доклад преди приемането на плана или програмата, или внасянето им в законодателна процедура.
3.   Държавите членки определят органите, [с] които следва да бъдат [проведени] консулт[ации и] които, по силата на своите специфични екологични отговорности, е вероятно да бъдат засегнати от екологичните последици на изпълнението на плановете и програмите.
4.   Държавите членки идентифицират обществеността за целите на параграф 2, включително засегнатата общественост, или която е вероятно да бъде засегната, или има интерес от вземането на решения по силата на настоящата директива, включително съответните неправителствени организации, като тези, подпомагащи защитата на околната среда[,] и други засегнати организации.
5.   Подробната уредба относно информ[ирането на] и консултациите [с] органите и обществеността се определя от държавите членки“.
Член 11 от Директивата за СЕО, озаглавен „Взаимоотношение с друго общностно законодателство“, гласи в параграф 1:
„Екологична оценка, осъществена по силата на настоящата директива, няма да накърнява изисквания по силата на Директива [2011/92] или други изисквания на общностното право“.
Съгласно член 4, параграф 2 от Директива 2011/92 (наричана по-нататък „Директивата за ОВОС“) държавите членки определят дали проектите, изброени в приложение II към тази директива, подлежат на оценка в съответствие с разпоредбите на членове 5—10. Сред проектите по точка 10 от това приложение, озаглавена „Инфраструктурни проекти“, в буква б) са посочени проектите „за обекти с обществено предназначение, включително строителство на търговски центрове и паркинги“.
Белгийското право
Видно от член 1, втора алинея от Code bruxellois de l’aménagement du territoire (Брюкселски кодекс за устройство на територията) от 9 април 2004 г. (
Moniteur belge
от 26 май 2004 г., стр. 40738, наричан по-нататък „Кодексът) същият има за цел да транспонира в белгийското право Директивата за СЕО.
В Кодекса са разграничени, от една страна, мерките за развитие и устройство на територията, и от друга страна, градоустройствените мерки. Първите се уреждат от разпоредбите на дял II („Планиране“), докато вторите са предмет на дял III („Градоустройствени правилници“) от този кодекс.
Що се отнася до мерките за развитие и устройство на територията, член 13 от Кодекса гласи:
„Развитието на регион Брюксел-столица и устройството на територията му се определят със следните планове:
1.   регионален план за развитие;
2.   регионален устройствен план;
3.   общински планове за развитие;
4.   подробен устройствен план; […]“.
Що се отнася до градоустройствените мерки, в член 87 от същия кодекс се уточнява:
„Градоустройствените правила за регион Брюксел-столица се определят със следните правилници:
1.   регионални градоустройствени правилници;
2.   общински градоустройствени правилници“.
При изработването на плановете, посочени в член 13 от Кодекса, се изготвя екологичен доклад, видно съответно от член 18, параграф 1, член 25, параграф 1, член 33, първа алинея и член 43, параграф 1 от този кодекс.
За сметка на това член 88 и сл. от Кодекса, които описват реда за изготвяне на правилниците, посочени в член 87, не предвиждат във връзка с тези правилници подобна процедура за оценяване на последиците върху околната среда.
Член 88 от Кодекса гласи:
„Правителството може да издаде един или повече регионални градоустройствени правилника, съдържащи разпоредби, които да гарантират в частност:
1°
хигиената, поддръжката, здравината, добрия външен вид и безопасността на сградите, съоръженията и площите около тях, включително защитата им от пожари и наводнения;
2°
топло- и звукоизолационните качества на сградите, енергоспестяването и оползотворяването на енергията;
3°
поддръжката, хигиената, безопасността, проходимостта и добрия външен вид на пътищата, подходите към тях и площите около тях;
4°
оборудването на сградите с комунални съоръжения, и по-специално с оглед на водоснабдяването, газоснабдяването, електрозахранването, топлоснабдяването, далекосъобщенията и извозването на боклука;
5°
минималните норми за обитаемост на жилищата;
6°
качеството на живот и условия за провеждане на пешеходното и велосипедното движение, например чрез недопускане на шумово, прахово и друго замърсяване вследствие на строителни дейности и забрана на същите през определени часове и дни;
7°
достъпа на лица с намалена подвижност до сградите, независимо от степента им на завършеност, или до общодостъпните части на тези сгради, до съоръженията и до пътната мрежа;
8°
безопасното използване на общественото имущество.
Тези правилници могат да се отнасят в частност до сградите и надземните и подземните съоръжения, знаците, рекламните и информационните табели, антените, тръбопроводите, оградите, депата, незастроените терени, насажденията, промените в релефа и устройването на места за движение и паркиране на автомобили извън обществените пътища.
С градоустройствените правилници не могат да се дерогират изискванията по отношение на републиканската пътна мрежа.
Тези правилници са приложими за цялата или за определена с тях част от регионалната територия“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
На 24 април 2008 г. правителството на регион Брюксел-столица одобрява окончателно директивна план-схема за Европейския квартал на град Брюксел (наричан по-нататък „европейският квартал“), за да го превърне в гъстонаселен смесен квартал, който е едновременно международен делови център, жилищен район и общодостъпно културно средище и място за отдих.
На 16 декември 2010 г. това правителство приема едновременно насоки към „Projet urbain Loi“ (Градоустройствен проект Rue de la Loi), които представляват ръководен план без нормативна сила, и постановление за прилагане — с подробен устройствен план, който да бъде одобрен от общинския съвет на град Брюксел — на план за улична регулация на Rue de la Loi и прилежащите ѝ части в европейския квартал.
На 15 декември 2011 г. правителството на регион Брюксел-столица одобрява първия проект на зонален регионален градоустройствен правилник (наричан по-нататък „ЗРГП“) относно района, посочен в предходната точка. След проведеното между 19 март и 18 април 2012 г. обществено обсъждане постъпват жалби и коментари, включително от Coordination Bruxelles-Europe, в които наред с други възражения се изтъква и липсата на екологична оценка. На 19 юли 2012 г. правителството съобщава, че започва проучване на въздействието на този първи проект на ЗРГП.
След това проучване посоченото правителство одобрява на 28 февруари 2013 г. втори проект на ЗРГП, по който също са проведени консултации, които на свой ред са последвани от жалби и коментари, включително от Coordination Bruxelles-Europe.
На 12 декември 2013 г. с обжалваното постановление правителството на регион Брюксел-столица одобрява спорния ЗРГП.
С жалба, подадена на 31 март 2014 г., жалбоподателите в главното производство искат от Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия) да отмени това постановление. В частност те твърдят, че посоченото правителство не е спазило предвидените в Директивата за СЕО процедури, тъй като не е извършило екологична оценка в съответствие с тази директива. По-специално, извършеното екологично проучване не отговаряло на изискванията на посочената директива.
В жалбата си жалбоподателите в главното производство твърдят по същество, че в белгийското право се прави разграничение между мерките за устройство на територията и градоустройствените мерки, като само за първите се предвижда извършването на екологична оценка. Директивата за СЕО обаче се отнасяла до „плановете и програмите“, без да прави такова разграничение.
В своя защита правителството на регион Брюксел-столица изтъква, че обжалваното постановление не е нито план, нито програма по смисъла на тази директива и че следователно процедурните изисквания, които тя установява, не са приложими при приемането на такова постановление.
Запитващата юрисдикция посочва, че основателността на жалбата, с която е сезирана, зависи от това дали въпросното постановление попада в обхвата на понятието „планове и програми“ по смисъла на Директивата за СЕО.
При тези условия Conseil d’État решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 2, буква a) от [Директивата за СЕО] да се тълкува в смисъл, че понятието „планове и програми“ включва приет от регионален орган градоустройствен правилник:
–
който съдържа карта, определяща територията, за която е приложим, ограничена само до един квартал, и обособяваща в нея различни части, по отношение на които се прилагат различни правила за разполагане и височина на сградите, и
–
който предвижда също и конкретни разпоредби за устройство на площите около сградите, както и конкретни указания за пространственото прилагане на някои правила, определени с оглед на улиците, перпендикулярните на тези улици прави линии и разстоянията спрямо уличната регулационна линия, и
–
който има за цел преустройство на съответния квартал, и
–
който определя правилата за това какво трябва да съдържа преписката по искане за разрешение за строеж, подлежащо на оценка на последиците върху околната среда в квартала?“.
По преюдициалния въпрос
Веднага следва да се отбележи, че макар в преюдициалния въпрос да се посочва единствено член 2 от Директивата за СЕО, както изтъкват няколко участници в производството пред Съда, целта на отправеното преюдициално запитване е както да се установи дали ЗРГП като спорния в главното производство попада в обхвата на понятието „планове и програми“ по смисъла на тази разпоредба, така и дали такъв правилник е сред подлежащите на екологична оценка по смисъла на член 3 от тази директива.
Формалното посочване от национална юрисдикция в преюдициалното запитване на някои разпоредби от правото на Съюза не е пречка обаче Съдът да даде на тази юрисдикция всички насоки за тълкуване, които могат да бъдат полезни за решаване на делото, с което е сезирана, независимо дали тя е посочила съответните разпоредби във въпросите си. В това отношение Съдът е длъжен да извлече от цялата информация, предоставена от националния съд, и по-специално от мотивите на акта за преюдициално запитване, разпоредбите от правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора (решение от 22 юни 2017 г., E.ON Biofor Sverige,
C‑549/15
,
EU:C:2017:490
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение от член 3 от Директивата за СЕО следва, че тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че изисква екологична оценка за всеки визиран в нея план или проект, който е вероятно да има съществени последици върху околната среда.
Следователно въпросът на запитващата юрисдикция трябва да се разбира като въпрос дали член 2, буква а) и член 3 от Директивата за СЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че ЗРГП като спорния в главното производство, който съдържа определени изисквания относно изпълнението на строителни проекти, попада в обхвата на понятието „планове и програми“, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда, по смисъла на тази директива, и съответно подлежи на екологична оценка.
Като начало е важно първо да се припомни, че видно от съображение 4 от Директивата за СЕО, екологичната оценка е важен инструмент за интегрирането на екологичните съображения при подготовката и приемането на някои планове и програми.
По-нататък съгласно член 1 от тази директива целта ѝ е да предостави високо равнище на защита на околната среда и да допринесе за интегрирането на екологичните съображения при подготовката и приемането на планове и програми с оглед на насърчаването на устойчиво развитие, като предвиди, че в съответствие със същата директива за определени планове и програми, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда, се извършва екологична оценка (решение от 21 декември 2016 г., Associazione Italia Nostra Onlus,
C‑444/15
,
EU:C:2016:978
, т.
).
Накрая с оглед на целта на същата директива, която е да се гарантира такова високо равнище на защита на околната среда, разпоредбите, които очертават приложното ѝ поле, и по-специално разпоредбите, съдържащи определенията на предвидените от нея актове, трябва да се тълкуват разширително (решение от 27 октомври 2016 г., D’Oultremont и др.,
C‑290/15
,
EU:C:2016:816
, т.
и цитираната съдебна практика).
Именно с оглед на горните съображения следва да се отговори на преюдициалния въпрос.
По член 2, буква а) от Директивата за СЕО
Член 2, буква а) от Директивата за СЕО определя визираните в него „планове и програми“ като такива, които изпълняват две кумулативни условия, а именно, от една страна, подлежат на изготвяне и/или приемане от орган на национално, регионално или местно ниво, или се изготвят от орган с оглед на приемането им посредством законодателна процедура от парламента или правителството, и от друга страна, изискват се от законови, подзаконови или административни разпоредби.
Съдът тълкува тази разпоредба в смисъл, че планове и програми, чието приемане се урежда от национални законови или подзаконови разпоредби, определящи компетентните за тяхното приемане органи, както и процедурата за изготвянето им, трябва да се разглеждат като планове и програми, „които се изискват“ по смисъла и за прилагането на Директивата за СЕО и за които следователно се извършва оценка на последиците им върху околната среда при определените от тази директива условия (решение от 22 март 2012 г., Inter-Environnement Bruxelles и др.,
C‑567/10
,
EU:C:2012:159
, т.
).
Всъщност изключването от приложното поле на Директивата за СЕО на плановете и програмите, чието приемане не е задължително, би засегнало полезното действие на тази директива, предвид целта ѝ да гарантира високо равнище на защита на околната среда (вж. решение от 22 март 2012 г., Inter-Environnement Bruxelles и др.,
C‑567/10
,
EU:C:2012:159
, т.
и
).
В случая от констатациите на запитващата юрисдикция следва, че обжалваното постановление е прието от регионален орган на основание член 88 и сл. от Кодекса.
Следователно условията, изброени в точка 36 от настоящото решение, са изпълнени.
По член 3 от Директивата за СЕО
Следва да се отбележи, че съгласно член 3, параграф 2, буква а) от Директивата за СЕО екологична оценка неизменно се извършва за плановете и програмите, които, от една страна, са изготвени за някои сектори, и от друга, определят рамката за бъдещото издаване на разрешение за осъществяване на проектите, изброени в приложения I и II към Директивата за ОВОС (вж. в този смисъл решение от 17 юни 2010 г., Terre wallonne и Inter-Environnement Wallonie,
C‑105/09 и C‑110/09
,
EU:C:2010:355
, т.
).
Що се отнася до първото от тези условия, от текста на член 3, параграф 2, буква a) от Директивата за СЕО се вижда, че тази разпоредба се отнася в частност до „градското и териториалното планиране или земеползването“.
Както посочва Европейската комисия, обстоятелството, че тази разпоредба се отнася както до устройственото планиране, така и до земеползването, ясно показва, че въпросният сектор не се покрива със земеползването в тесен смисъл, а именно районирането на територията и определянето на разрешените в съответните райони дейности, а по необходимост има по-широк обхват.
Видно от член 88 от Кодекса, регионалният градоустройствен правилник се отнася по-специално до сградите и площите около тях, наред с другото и от гледна точка на пътища, поддръжка, безопасност, хигиена, енергозахранване, звукоизолация, управление на отпадъците и външен вид.
Ето защо подобен акт спада към „градското и териториалното планиране или земеползването“ по смисъла на член 3, параграф 2, буква a) от Директивата за СЕО.
Що се отнася до второто условие, за да се установи дали регионален градоустройствен правилник като спорния в главното производство определя рамката за бъдещото издаване на разрешение за осъществяване на проектите, изброени в приложения I и II към Директивата за ОВОС, следва да се разгледат съдържанието и целта на този правилник, като се вземе предвид предвиденият в посочената директива обхват на екологичната оценка на проектите (вж. в този смисъл решение от 17 юни 2010 г., Terre wallonne и Inter-Environnement Wallonie,
C‑105/09 и C‑110/09
,
EU:C:2010:355
, т.
).
На първо място, що се отнася до проектите, изброени в приложения I и II към Директивата за ОВОС, следва да се припомни, че сред инфраструктурните проекти по точка 10 от последното приложение в буква б) от нея са посочени проектите за обекти с обществено предназначение.
Следва да се отбележи, че обжалваният акт съдържа правила, приложими за всички сгради, независимо от вида им, и за площите около тях, включително „откритите пространства“ и „пешеходните проходи“, независимо дали те са частни или общодостъпни.
Този акт съдържа карта, която не само определя територията, за която е приложим, но обособява в нея различни части, по отношение на които се прилагат различни правила за разполагане и височина на сградите.
По-конкретно, въпросният акт съдържа разпоредби относно броя, разположението, големината и застроената площ на сградите; свободните пространства, включително насажденията в тях; събирането на дъждовна вода, включително изграждането на изкуствени водоеми и водни резервоари, проектирането на сгради с оглед на евентуалното им предназначение, трайност и премахване; биотопния коефициент, тоест съотношението между планираните екологични площи и площта на целия терен; проектирането и преустройството на покриви, по-конкретно с цел вписването им в ландшафта и озеленяването им.
Що се отнася до целта на обжалвания акт, тя се свежда до превръщането на квартала в „гъстонаселен смесен градски“ квартал и до „преустройството на целия европейски квартал“. По-конкретно, този акт съдържа глава „Разпоредби относно документите за издаване на сертификати и разрешения за строеж“, която включва не само материални правила относно издаването на разрешенията, но и процесуални правила относно документите за издаване на сертификати и разрешения за строеж.
От това следва, че постановление като спорното в главното производство допринася със своето съдържание и цел за изпълнението на проекти, изброени в посоченото приложение.
На второ място, що се отнася до въпроса дали обжалваният акт определя рамката за даване на съгласие за бъдещо развитие на подобни проекти, Съдът вече е постановил, че понятието „планове и програми“ се отнася до всеки акт, който, като определя правила и процедури за контрол, приложими за съответния сектор, установява съществена съвкупност от критерии и подробни правила за разрешаването и осъществяването на един или повече проекти, които могат да имат значително отражение върху околната среда (решение от 27 октомври 2016 г., D’Oultremont и др.,
C‑290/15
,
EU:C:2016:816
, т.
и цитираната съдебна практика).
Това тълкуване на понятието „планове и програми“ цели да гарантира, както отбелязва генералният адвокат в точка 23 от заключението си, извършването на екологична оценка на изискванията, които имат съществени последици върху околната среда.
Следователно, както отбелязва генералният адвокат в точки 25 и 26 от заключението си, понятието „съществена съвкупност от критерии и подробни правила“ трябва да се разбира качествено, а не количествено. Всъщност важно е да се избегнат възможните стратегии за заобикаляне на посочените в Директивата за СЕО задължения, които могат да се проявят в раздробяване на мерките, като по този начин се намали полезният ефект на тази директива (вж. в този смисъл решение от 27 октомври 2016 г., D’Oultremont и др.,
C‑290/15
,
EU:C:2016:816
, т.
и цитираната съдебна практика).
При прочита на обжалваното постановление се установява, че то съдържа в частност изисквания относно устройството на площите около сградите и други свободни пространства, на пешеходните проходи и на дворовете и градинките, относно оградите, връзките на сградите към преносните мрежи и канализационната система и събирането на дъждовна вода, както и относно различните характеристики на сградите, и по-конкретно възможността за преобразуване и трайността им, някои техни външни аспекти или достъпа на превозни средства до тях.
В зависимост от това как са дефинирани, установените с такъв акт критерии и подробни правила могат, както отбелязва генералният адвокат в точка 30 от заключението си, да имат съществени последици върху градската околна среда.
Всъщност подобни критерии и подробни правила могат, както подчертава Комисията, да имат отражение върху осветеността, ветровитостта, градския ландшафт, качеството на въздуха, биоразнообразието, управлението на водите, устойчивостта на сградите, и по-общо емисиите във въпросната зона. По-специално, както е посочено в уводната част на обжалвания акт, големината и разположението на високите сгради може да предизвикат нежелани последици от гледна точка на ветровитост и засенчване.
С оглед на тези обстоятелства, чието наличие и значение във връзка със съответния акт все пак запитващата юрисдикция трябва да провери, следва да се приеме, че акт като спорния в главното производство попада в обхвата на съдържащото се в членове 3, параграфи 1 и 2 от Директивата за СЕО понятие „планове и програми“, които подлежат на екологична оценка.
Подобен извод не може да се опровергае с повдигнатото от белгийското правителство възражение, че спорната в главното производство правна уредба е обща. Всъщност отделно от факта, че видно от самия текст на член 2, буква a), първо тире от Директивата за СЕО, понятието „планове и програми“ може да обхваща законови или подзаконови нормативни актове, тази директива не съдържа специални разпоредби относно политики или общи правила, което да наложи същите да бъдат разграничени от плановете и програмите по смисъла на посочената директива. Впрочем обстоятелството, че ЗРГП като спорния в главното производство съдържа общи правила, отличава се с известна абстрактност и има за цел преустройство на съответния квартал, е белег за това, че става въпрос за програмен или планов акт, който може да бъде обхванат от понятието „планове и програми“ (вж. в този смисъл решение от 27 октомври 2016 г., D’Oultremont и др.,
C‑290/15
,
EU:C:2016:816
, т.
и
).
По евентуалното кумулиране на екологични оценки
Запитващата юрисдикция посочва, че последващите заявления за издаване на разрешение за строеж, преписките по които съдържат документите, определени от спорния в главното производство ЗРГП, ще бъдат подложени на екологична оценка.
Важно да се припомни, че основната цел на Директивата за СЕО е да гарантира, че за „плановете и програмите“, които могат да имат съществени последици върху околната среда, се извършва екологична оценка по време на изготвянето и преди приемането им (вж. в този смисъл решение от 28 февруари 2012 г., Inter-Environnement Wallonie и Terre wallonne,
C‑41/11
,
EU:C:2012:103
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение от член 6, параграф 2 от тази директива следва, че екологичната оценка трябва да бъде извършвана на възможно най-ранен етап, така че заключенията ѝ все пак да могат да повлияят на евентуалните решения. Именно на този етап могат да бъдат изследвани различните алтернативи и да бъдат взети стратегически решения.
Освен това, макар член 5, параграф 3 от Директивата за СЕО да предвижда възможността за използване на релевантната информация, получена на други равнища на вземането на решения или по силата на друго законодателство на Съюза, в член 11, параграф 1 от тази директива се уточнява, че осъществената по силата на същата директива екологична оценка не може да накърнява изискванията на Директивата за ОВОС.
Нещо повече, с осъществяването на предвидената в Директивата за ОВОС оценка на въздействието върху околната среда не отпада задължението за извършване на екологичната оценка, която се изисква съгласно Директивата за СЕО с оглед на специфичните за същата екологични аспекти.
Затова обстоятелството, изтъкнато от запитващата юрисдикция, че във връзка с последващите заявления за издаване на разрешение за строеж ще бъде извършена оценка на въздействието по смисъла на Директивата за ОВОС, не поставя под съмнение нуждата да се извършва екологична оценка на план или програма, който/която попада в приложното поле на член 3, параграф 2, буква a) от Директивата за СЕО и определя рамката, в която впоследствие ще бъдат разрешавани тези градоустройствени проекти, освен ако оценка на въздействието на този план или тази програма вече е била извършена по смисъла на точка 42 от решение от 22 март 2012 г., Inter-Environnement Bruxelles и др. (
C‑567/10
,
EU:C:2012:159
).
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 2, буква a), член 3, параграф 1 и член 3, параграф 2, буква a) от Директивата за СЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че регионален градоустройствен правилник като спорния в главното производство, който съдържа определени изисквания относно изпълнението на строителни проекти, попада в обхвата на понятието „планове и програми“, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда, по смисъла на тази директива, и следователно подлежи на екологична оценка.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Член 2, буква а), член 3, параграф 1 и член 3, параграф 2, буква а) от Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда трябва да се тълкуват в смисъл, че регионален градоустройствен правилник като спорния в главното производство, който съдържа определени изисквания относно изпълнението на строителни проекти, попада в обхвата на понятието „планове и програми“, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда, по смисъла на тази директива, и следователно подлежи на екологична оценка.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.