CELEX: 62016CJ0350
Обжалване
Обща политика в областта на рибарството
Извъндоговорна отговорност на Европейския съюз
Искане за обезщетение
Регламент (ЕО) № 530/2008
Спешни мерки, приемани от Европейската комисия
Достатъчно съществено нарушение на правна норма
Възможност да се изтъкне това нарушение
Принцип на недопускане на дискриминация
Сила на пресъдено нещо

С жалбата си г‑н Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. и Valentino Pesca Sas di Ciaccio Luciano e Camplone Arnaldo & C. искат отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 27 април 2016 г., Pappalardo и др./Комисия (T‑316/13, непубликувано, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2016:247
), с което Общият съд отхвърля иска им за обезщетение за вреди, претърпени вследствие на приемането на Регламент (ЕО) № 530/2008 на Комисията от 12 юни 2008 година за установяване на извънредни мерки по отношение на риболова на червен тон с кораби с мрежи гъргър в Атлантическия океан, на изток от 45 ° западна дължина, и в Средиземно море (
ОВ L 155, 2008 г., стр. 9
).
Правна уредба
Целта на Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета от 20 декември 2002 година относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството (
ОВ L 358, 2002 г., стр. 59
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 6, стр. 237) е да се установи многогодишен подход към управлението на риболова, така че да се гарантира в дългосрочен план жизнеспособността на този сектор.
Член 7 („Спешни мерки, приемани от Комисията“) от Регламент № 2371/2002 гласи:
„1.   В случай че съществуват доказателства за наличието на сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси или за морските екосистеми, произтичащ[а] от риболовните дейности и изискващ[а] незабавна реакция, Комисията може, в отговор на надлежно аргументирано искане от държава членка или по собствена инициатива, да определи спешни мерки за период от най-много шест месеца. Комисията може да вземе ново решение за продължаване срока на действие на спешните мерки за максимален период от нови шест месеца.
2.   Държавата членка изпраща искането едновременно до Комисията, до останалите държави членки и до заинтересованите регионални консултативни съвети. Те могат да представят на Комисията писмените си забележки в срок от пет работни дни считано от датата на получаване на искането.
Комисията се произнася по това искане в срок от петнадесет работни дни, считано от датата на получаване на искането, визирано в параграф 1.
3.   Спешните мерки влизат в сила незабавно. Те се нотифицират на държавите членки и се […] публикуват в [
Официален вестник на Европейския съю
з].
4.   Заинтересованите държави членки могат да сезират Съвета за решението на Комисията в срок от десет работни дни считано от датата на получаване на нотификацията.
5.   Съветът, който гласува с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в срок до един месец от датата, на която е сезиран“.
Член 1 от Регламент № 530/2008 предвижда:
„Считано от 16 юни 2008 г. се забранява риболовът на червен тон в Атлантическия океан, на изток от 45° западна дължина, и в Средиземно море от кораби с мрежи гъргър под флага на или регистрирани в Гърция, Франция, Италия, Кипър и Малта.
[…]“.
Член 2 от посочения регламент гласи следното:
„Считано от 23 юни 2008 г. се забранява риболовът на червен тон в Атлантическия океан, на изток от 45° западна дължина, и в Средиземно море от кораби с мрежи гъргър под флага на или регистрирани в Испания.
[…]“.
Обстоятелства, предхождащи спора
През 2008 г. на жалбоподателите като собственици на кораби с мрежи гъргър, плаващи под италиански флаг, са отредени квоти за улов на червен тон с мрежи гъргър.
Съгласно член 1 от Регламент № 530/2008, считано от 16 юни 2008 г., този риболов е забранен за кораби с мрежи гъргър, плаващи под гръцки, френски, италиански, кипърски или малтийски флаг. За сметка на това, за плаващите под испански флаг кораби с мрежи гъргър тази забрана влиза в сила съгласно член 2 от този регламент едва на 23 юни 2008 г.
В решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), Съдът обявява Регламент № 530/2008 за невалиден, доколкото забраните, които този регламент предвижда за плаващите под испански флаг кораби с мрежи гъргър и за сключилите с тях договори общностни оператори, влизат в сила, считано от 23 юни 2008 г., докато за плаващите под гръцки, френски, италиански, кипърски или малтийски флаг кораби с мрежи гъргър и за сключилите с тях договори общностни оператори тези забрани се прилагат, считано от 16 юни 2008 г., без тази разлика в третирането да е обективно обоснована от гледна точка на целта, преследвана с член 7, параграф 1 от Регламент № 2371/2002.
Освен това с определение от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
), Общият съд постановява, че няма основание за произнасяне по жалбата на Италианската република за отмяна на член 1 от Регламент № 530/2008, тъй като тази жалба е станала безпредметна поради обявяването от Съда на целия този регламент за невалиден.
Същият ден с определение от 14 февруари 2012 г., Federcoopesca и др./Комисия (
T‑366/08
, непубликувано,
EU:T:2012:74
), Общият съд отхвърля като недопустима жалбата, с която жалбоподателите, наред с други, искат отмяна на Регламент № 530/2008.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 11 юни 2013 г. жалбоподателите, считайки, че като е приела Регламент № 530/2008, Комисията е действала неправомерно и с това им е нанесла вреди, подават искова молба в секретариата на Общия съд, като претендират обезщетение за претърпените вреди, а именно сума, представляваща разликата между доходите, които евентуално биха получили от улова на червен тон, изчерпвайки отредените им за 2008 г. квоти, и доходите, които действително са получили вследствие на преждевременната забрана на улова на червен тон.
С определение от 30 септември 2013 г. председателят на трети състав на Общия съд спира производството по тази искова молба до произнасянето на Съда по подадените междувременно жалби по дела Giordano/Комисия (C‑611/12 P) и Buono и др./Комисия (C‑12/13 P и C‑13/13 P).
В решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
, т.
и
), Съдът, сезиран с жалба против решение от 7 ноември 2012 г., Syndicat des thoniers méditerranéens и др./Комисия (
T‑574/08
, непубликувано,
EU:T:2012:583
), постановява, че в това си решение Общият съд неправилно е тълкувал решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), приемайки, че с него Съдът обявява Регламент № 530/2008 за изцяло невалиден. В тази връзка Съдът подчертава, че с това последно решение този регламент е обявен за невалиден само доколкото третира по-благоприятно плаващите под испански флаг кораби с мрежи гъргър, като същевременно датата, считано от която е забранен уловът на червен тон, определена в член 1 от Регламент № 530/2008, що се отнася до плаващите под гръцки, френски, италиански, кипърски или малтийски флаг кораби с мрежи гъргър, остава валидна.
Преди да се произнесе по предявения от жалбоподателите иск за обезщетение, Общият съд ги призовава да вземат отношение по тези решения на Съда. Комисията и жалбоподателите представят становището си с писма, постъпили в секретариата на Общия съд съответно на 6 и 10 ноември 2014 г.
След като припомня условията, които трябва да са изпълнени, за да възникне извъндоговорна отговорност за Европейския съюз, Общият съд преценява в обжалваното съдебно решение в частност изискването за неправомерност на поведението, за което в случая е упреквана Комисията.
Така в точки 24—26 от обжалваното съдебно решение той по същество приема, че проверката дали това изискване е изпълнено е свързана с въпроса за валидността на Регламент № 530/2008, така както е преценена от Съда в решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), и уточнена в решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), което според Общия съд поставя под съмнение изводите му в определение от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
).
В този контекст Общият съд приема в точка 27 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателите не могат да се основават на посоченото определение, за да твърдят невалидност на целия Регламент № 530/2008, и че по отношение на тях член 1 от същия е валиден.
Тъй като обаче смята, че отхвърлянето на този довод само по себе си не предрешава въпроса основателен ли е искът на жалбоподателите, Общият съд проверява в точки 34—40 от обжалваното съдебно решение дали при приемането на Регламент № 530/2008 Комисията не е явно и сериозно нарушила границите на правото си на преценка.
В това отношение той припомня, че в областта на рибарството Комисията разполага с широко право на преценка, че следва да се вземат предвид целите, които тази институция преследва с приемането на Регламент № 530/2008, и че определянето на две различни дати за забрана на риболова може да е оправдано, ако в по-голяма степен обслужва тези цели.
Освен това в точки 38 и 39 от обжалваното съдебно решение Общият съд подчертава, че санкционираната с решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), дискриминация се отнася само до корабите с мрежи гъргър под испански флаг.
От това Общият съд заключава, че жалбоподателите не са успели да докажат, че Комисията явно и сериозно е нарушила границите на правото си на преценка, и отхвърля изцяло иска им, без да разглежда останалите условия за наличието на извъндоговорна отговорност на Съюза.
Исканията на страните в настоящото производство по обжалване
Жалбоподателите искат от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
при условията на евентуалност да уважи иска им за обезщетение за твърдените вреди и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата и
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
По жалбата
Жалбоподателите посочват две основания за обжалване, а именно грешки съответно при преценката на принципа на силата на пресъдено нещо и при прилагането на изискването за неправомерно поведение на Комисията.
По първото основание за обжалване
Доводи на страните
Във връзка с първото основание за обжалване жалбоподателите поддържат, че приемайки за невалиден само член 2 от Регламент № 530/2008, Общият съд не е зачел силата на пресъдено нещо на определение от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
).
Всъщност с това определение Общият съд прекратил производството по жалбата на Италианската република за отмяна на член 1 от Регламент № 530/2008, приемайки, че след обявяването на решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), тази държава членка е постигнала търсения резултат. Така той решил въпроса за валидността на този регламент, посочвайки, че същият е обявен за изцяло невалиден.
В решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), Съдът действително подчертал, че невалиден е само член 2 от посочения регламент, но последиците на това решение по иск за обезщетение били ограничени, тъй като целта на такъв иск не била да се констатира недействителността на даден акт.
Освен това системата за изменение на решенията на Общия съд чрез механизма на обжалването им пред Съда не била основание едно влязло в сила решение да не се ползва от силата на пресъдено нещо само защото изхожда от по-нисък по степен съд.
От друга страна, Общият съд не спазил принципа за защита на оправданите правни очаквания, като предпочел да тълкува решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), основавайки се на решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), а не на констатациите, които е направил в определение от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
), още повече че за разлика от последното решение, това определение е било постановено, преди жалбоподателите да предявят иска си.
Комисията смята, че първото основание за обжалване не е налице.
Съображения на Съда
В подкрепа на първото основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че Общият съд неправилно се е основал на разясненията, които в решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), Съдът дава във връзка с обхвата на констатацията за невалидност на Регламент № 530/2008, съдържаща се в решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), а не е взел предвид — в нарушение на принципа на силата на пресъдено нещо — тълкуването, което прави на последното решение в определение от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
).
Съдът по различни поводи припомня значението, което има в правния ред на Съюза принципът на силата на пресъдено нещо (решение от 29 март 2011 г., ThyssenKrupp Nirosta/Комисия,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая, както е припомнил по същество Общият съд в точка 25 от обжалваното съдебно решение, Съдът приема в решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), в отговор на преюдициално запитване за валидността на Регламент № 530/2008, че същият е невалиден, доколкото предвидените с него забрани за риболов влизат в сила, считано от 23 юни 2008 г. единствено за испанските риболовци, докато за плаващите под гръцки, френски, италиански, кипърски и малтийски флаг кораби с мрежи гъргър тези забрани важат от 16 юни 2008 г., без тази разлика в третирането да е обективно обоснована. Както бе посочено в точка 13 от настоящото решение, Съдът подчертава в решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
, т.
и
), постановено по жалба срещу решението, с което Общият съд се произнася по предявен от френски риболовци иск за обезщетение, че невалиден е само отнасящият се до испанските риболовци член 2 от този регламент и следователно че член 1 от посочения регламент продължава да е валиден по отношение на корабите с мрежи гъргър, които плават под флага на Гърция, Франция, Италия, Кипър и Малта или са регистрирани в тези държави членки.
Първо, поради силата на пресъдено нещо, с която се ползват, решенията на Съда относно валидността на актовете на Съюза пораждат всичките си последици независимо от евентуалните тълкувателни различия, които могат да възникнат.
В този смисъл, дори да се счете, че евентуалните неясноти във връзка с точния обхват на решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), са били окончателно отстранени едва с разясненията, дадени в решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), все пак трябва да се приеме, че това първо решение е имало, още към момента на обявяването му, обхвата, уточнен с това второ решение (вж. по аналогия решение от 12 февруари 2008 г., Kempter,
C‑2/06
,
EU:C:2008:78
, т.
).
Второ, не се оспорва, че с определение от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
), Общият съд постановява, че няма основание за произнасяне по жалбата на Италианската република за отмяна на Регламент № 530/2008.
От постоянната практика на Съда следва, че силата на пресъдено нещо се отнася само до фактическите и правните въпроси, които действително или по подразбиране са разрешени със съответното съдебно решение (решение от 29 март 2011 г., ThyssenKrupp Nirosta/Комисия,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
, т.
).
Поради това, доколкото не се произнася по жалбата на Италианската република за отмяна на Регламент № 530/2008, Общият съд не може да бъде упрекван, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като в обжалваното съдебно решение е разгледал искането на жалбоподателите за обезщетение на основание на решения от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), и от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
).
Що се отнася до довода на жалбоподателите за оправданите правни очаквания, които те са имали на основание на определение на Общия съд от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
), следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда правото да се позове на принципа на защита на оправданите правни очаквания принадлежи на всеки правен субект, у когото институция на Съюза е породила основателни надежди, като му е предоставила конкретни уверения. Такива уверения, независимо от формата, в която са предадени, представляват конкретните, безусловни и непротиворечиви сведения (решение от 16 декември 2010 г., Kahla Thüringen Porzellan/Комисия,
C‑537/08 P
,
EU:C:2010:769
, т.
и цитираната съдебна практика). За сметка на това никой не може да се позове на нарушение на този принцип, когато липсват такива уверения (решение от 16 декември 2008 г., Masdar (UK)/Комисия,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
, т.
).
Дори да се допусне обаче, че едно съдебно решение само по себе си може да създаде основателни надежди по смисъла на тази съдебна практика, достатъчно е да се подчертае, че при всички положения жалбоподателите не биха могли от определение, с което Общият съд прекратява производството, каквото е определението от 14 февруари 2012 г., Италия/Комисия (
T‑305/08
, непубликувано,
EU:T:2012:70
), да извлекат конкретно уверение за обхвата на практиката на Съда.
Предвид изложените по-горе съображения, твърденията по първото основание за обжалване трябва да се отхвърлят като неоснователни.
По второто основание за обжалване
Доводи на страните
В подкрепа на второто основание за обжалване жалбоподателите поддържат, че в точка 40 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, като е приел, че разликата в третирането, установена от Съда в решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), не представлява сериозно и явно нарушение от страна на Комисията на принципа за недопускане на дискриминация.
Според жалбоподателите както от заключението на генералния адвокат Trstenjak по дело AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2010:500
), така и от решението на Съда по същото дело (решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna,
C‑221/09
,
EU:C:2010:153
) е видно, че установената по това дело разлика в третирането не е обективно обоснована и съответно представлява сериозно и явно нарушение на принципа за недопускане на дискриминация, основана на гражданството.
Този довод не бил опроверган от съображенията, които Общият съд е изложил в точки 36—39 от обжалваното съдебно решение, за да приеме, че Комисията не е допуснала достатъчно съществено нарушение на принципа за недопускане на дискриминация.
Комисията смята, че второто основание за обжалване не е налице. В това отношение тя твърди по същество, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 34 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателите могат да се позовават в подкрепа на иска си на незаконосъобразността на Регламент № 530/2008, макар, както правилно постановява Общият съд, тази незаконосъобразност да не ги засяга, тъй като въпросният регламент продължава да действа за тях. Тъй като обаче тази грешка при прилагане на правото не се отразява на диспозитива на това решение, Комисията иска от Съда да замени мотивите.
Съображения на Съда
С второто си основание за обжалване жалбоподателите упрекват по същество Общия съд, че неправилно е приел, че нарушението на принципа за недопускане на недискриминация, дължащо се на това, че испанските риболовци са имали по силата на член 2 от Регламент № 530/2008 една седмица улов на червен тон в повече от корабите с мрежи гъргър, които плават под флага на Гърция, Франция, Италия, Кипър и Малта или са регистрирани в тези държави членки, не е нито достатъчно сериозно, нито достатъчно явно, за да представлява съществено нарушение на този принцип от страна на Комисията. В отговор, като все пак смята, че диспозитивът на обжалваното съдебно решение трябва да бъде потвърден, Комисията изтъква, че обжалваното съдебно решение е опорочено поради грешка при прилагане на правото, доколкото Общият съд е приел, че жалбоподателите могат да се позовават в подкрепа на иска си на посоченото нарушение на принципа за недопускане на дискриминация.
Като начало следва да се разгледа този довод на Комисията.
В точки 16, 17 и 23 от обжалваното съдебно решение Общият съд е припомнил, че съгласно постоянната практика на Съда, от една страна, възникването на извъндоговорна отговорност на Съюза зависи от изпълнението на определени условия, сред които е наличието на неправомерно поведение от страна на институциите поради допуснато достатъчно сериозно нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправни субекти (вж. в този смисъл решение от 9 септември 2008 г., FIAMM и др./Съвет и Комисия,
C‑120/06 P и C‑121/06 P
,
EU:C:2008:476
, т.
,
и
).
От друга страна, Общият съд е посочил в съответствие със същата тази практика, че щом като едно от тези условия не е изпълнено, искът трябва да бъде отхвърлен изцяло, без да е нужно да се разглеждат другите условия за посочената отговорност (решения от 19 април 2007 г., Holcim (Deutschland)/Комисия,
C‑282/05 P
,
EU:C:2007:226
, т.
и от 30 април 2009 г., CAS Succhi di Frutta/Комисия,
C‑497/06 P
, непубликувано,
EU:C:2009:273
, т.
).
В точка 34 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че в случая нарушение на такава правна норма е налице, тъй като с Регламент № 530/2008 се нарушава принципът за недопускане на дискриминация, който представлява общ принцип на правото на Съюза, целящ защита на частноправните субекти. Следователно в точки 35—40 от това решение Общият съд е разгледал въпроса дали в случая е налице достатъчно съществено нарушение на този принцип и е стигнал до отрицателен извод.
Така Общият съд мълчаливо, но несъмнено е приел, че жалбоподателите могат в подкрепа на предявения от тях иск за търсене на отговорност да се позовават на незаконосъобразността на Регламент № 530/2008.
Видно от постоянната практика на Съда обаче принципът на равно третиране трябва да се съчетава със спазването на принципа на законност, съгласно който никой не може да се позовава в своя полза на незаконосъобразност, допусната в полза на другиго (решение от 10 ноември 2011 г., The Rank Group,
C‑259/10 и C‑260/10
,
EU:C:2011:719
, т.
).
В точки 31 и 32 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно е припомнил, че в решение от 17 март 2011 г., AJD Tuna (
C‑221/09
,
EU:C:2011:153
), Съдът обявява Регламент № 530/2008 за невалиден само доколкото корабите с мрежи гъргър под испански флаг са имали една седмица в повече за риболов, като същевременно потвърждава валидността на този регламент в частта, в която същият, считано от 16 юни 2008 г., забранява улова на червен тон от кораби с мрежи гъргър, плаващи под гръцки, френски, италиански, кипърски и малтийски флаг.
Затова, както Съдът приема в решение от 14 октомври 2014 г., Buono и др./Комисия (
C‑12/13 P и C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
), нарушението с член 2 от Регламент № 530/2008 на принципа за недопускане на дискриминация няма никакви последици за валидността на член 1 от този регламент, отнасящ се по-конкретно до положението на жалбоподателите.
При тези обстоятелства, както Комисията изтъква, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 34 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателите все пак имат право да се позовават в подкрепа на иска си на нарушението на този принцип, стига това нарушение да е достатъчно съществено. След като порокът, водещ до невалидността на Регламент № 530/2008 и ползващ испанските кораби с мрежи гъргър, няма отношение към положението на жалбоподателите, последните не могат за целите на иска си да се позовават на тази невалидност.
Следователно, произнасяйки се в обратния смисъл, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
Съгласно постоянната практика на Съда обаче, ако в мотивите на решение на Общия съд се открива нарушение на правото на Съюза, но неговият диспозитив се явява обоснован по други правни съображения, подобно нарушение не може да доведе до отмяната на това решение, а следва да се заменят мотивите (решение от 26 януари 2017 г., Mamoli Robinetteria/Комисия,
C‑619/13 P
,
EU:C:2017:50
, т.
и цитираната съдебна практика).
От изложените в точки 52—56 от настоящото съдебно решение съображения следва, че при конкретните обстоятелства жалбоподателите не могат да търсят извъндоговорна отговорност на Съюза. Следователно грешката при прилагане на правото, опорочаваща обжалваното съдебно решение, не е основание за отмяната му, доколкото с него се отхвърля предявеният от жалбоподателите иск за търсене на такава отговорност.
С оглед на изложените съображения твърденията по второто основание за обжалване следва да се отхвърлят като безпредметни.
При това положение жалбата трябва да се отхвърли изцяло.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна или когато е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. В съответствие с член 138, параграф 1 от този правилник, приложим по силата на член 184, параграф 1 от него в производството по обжалване на съдебни актове на Общия съд, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на жалбоподателите и последните са загубили делото, те следва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски по настоящото производство по обжалване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда г‑н Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC и Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. да заплатят съдебните разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.