CELEX: 62019CJ0361
Trimitere preliminară
Politica agricolă comună
Schemă de sprijin pentru agricultori
Regulamentul (UE) nr. 1306/2013
Articolul 97 alineatul (1) și articolul 99 alineatul (1)
Plăți directe
Reduceri și excluderi în caz de nerespectare a normelor de ecocondiționalitate
Stabilirea anului care trebuie luat în considerare pentru determinarea procentului de reducere
Sancțiuni proporționale, eficace și disuasive
Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 809/2014
Articolul 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a)

Cererea de decizie preliminară privește validitatea, pe de o parte, a articolului 99 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (
JO 2013, L 347, p. 549
, rectificare în
JO 2016, L 130, p. 6
) și, pe de altă parte, a articolului 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 809/2014 al Comisiei din 17 iulie 2014 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește sistemul integrat de administrare și control, măsurile de dezvoltare rurală și ecocondiționalitatea (
JO 2014, L 227, p. 69
).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între De Ruiter vof, pe de o parte, și minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministrul agriculturii, naturii și calității alimentelor, Țările de Jos) (denumit în continuare „ministrul”), pe de altă parte, în legătură cu reducerea plăților directe pentru anul 2016 ca urmare a nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea pentru ajutoarele primite în temeiul politicii agricole comune (PAC), constatată în același an, dar care se raportează printre altele la cazuri de nerespectare survenite în timpul anului 2015.
Cadrul juridic
Regulamentul nr. 1306/2013
Considerentul (53) al Regulamentului nr. 1306/2013 are următorul cuprins:
„Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului [din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (
JO 2003, L 270, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177)], care a fost înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 73/2009 [al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (
JO 2009, L 30, p. 16
)], a stabilit principiul conform căruia plata integrală către beneficiari a unor ajutoare în cadrul PAC ar trebui să fie legată de respectarea normelor referitoare la gestionarea terenurilor, producția agricolă și activitatea agricolă. Principiul respectiv a fost cuprins ulterior în Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului [din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (
JO 2005, L 277, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 66, p. 101)] și în Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului [din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (
JO 2007, L 299, p. 1
)].
În temeiul acestui sistem de ecocondiționalitate, statele membre au obligația de a aplica sancțiuni sub forma unor reduceri ale sprijinului primit în cadrul PAC sau a unor excluderi de la acesta, în întregime sau parțial.”
Potrivit considerentului (57) al acestui regulament:
„Sistemul de ecocondiționalitate implică anumite constrângeri administrative atât pentru beneficiari, cât și pentru administrațiile naționale, deoarece trebuie asigurată evidența, trebuie desfășurate controale și trebuie aplicate sancțiuni atunci când este necesar. Sancțiunile respective ar trebui să fie proporționale, eficace și disuasive. Aceste sancțiuni nu ar trebui să aducă atingere altor sancțiuni stabilite în temeiul altor dispoziții cuprinse în dreptul Uniunii sau în dreptul intern. Din motive de coerență, este oportună fuzionarea dispozițiilor relevante ale Uniunii într‑un singur instrument juridic. […]”
Articolul 91 din regulamentul menționat, intitulat „Principiu general”, prevede la alineatul (1):
„Atunci când beneficiarul menționat la articolul 92 nu respectă normele privind ecocondiționalitatea stabilite la articolul 93, beneficiarului respectiv i se aplică o sancțiune administrativă.”
Articolul 92 din același regulament, intitulat „Beneficiarii vizați”, prevede la primul paragraf:
„Articolul 91 se aplică beneficiarilor care primesc plăți directe […].”
Articolul 97 din Regulamentul nr. 1306/2013, intitulat „Aplicarea sancțiunii administrative”, are următorul conținut:
„(1)   Sancțiunea administrativă prevăzută la articolul 91 se aplică atunci când nu sunt respectate normele privind ecocondiționalitatea, în orice moment în cursul unui an calendaristic (denumit în continuare «anul calendaristic în cauză»), și când neconformitatea în cauză îi poate fi imputată direct beneficiarului care a depus cererea de ajutor sau de plată în anul calendaristic în cauză.
[…]
(2)   În cazurile în care terenul este transferat în cursul anului calendaristic în cauză sau al anilor în cauză, alineatul (1) se aplică, de asemenea, dacă neconformitatea în cauză este rezultatul unei acțiuni sau omisiuni imputabile direct persoanei căreia sau de la care a fost transferat terenul agricol. Prin derogare de la prima teză, în cazul în care persoana căreia i se poate imputa direct acțiunea sau omisiunea a depus o cerere de ajutor sau de plată în anul calendaristic în cauză sau în anii în cauză, sancțiunea administrativă se aplică pe baza sumelor totale ale plăților menționate la articolul 92 care au fost sau urmează a fi acordate persoanei respective.
În sensul prezentului alineat, «transfer» înseamnă orice tip de tranzacție prin care terenul agricol încetează să mai fie la dispoziția cedentului.
(3)   În pofida alineatului (1) și sub rezerva normelor care urmează a fi adoptate în temeiul articolului 101, statele membre pot decide să nu aplice o sancțiune administrativă pe beneficiar și pe an calendaristic atunci când cuantumul sancțiunii este de maximum 100 [de euro].
În cazul în care un stat membru decide să utilizeze opțiunea prevăzută la primul paragraf, autoritatea competentă întreprinde în anul următor, pentru un eșantion de beneficiari, acțiunile necesare pentru a verifica dacă beneficiarul a remediat constatările de neconformitate în cauză. Constatările și obligația de a întreprinde o acțiune corectivă sunt notificate beneficiarului.
[…]”
Potrivit articolului 99 din acest regulament, intitulat „Calcularea sancțiunii administrative”:
„(1)   Sancțiunea administrativă prevăzută la articolul 91 se aplică prin reducerea plăților sau excluderea de la întreaga sumă a plăților menționate la articolul 92 care au fost acordate sau urmează a fi acordate beneficiarului respectiv în legătură cu cererile de ajutor pe care acesta le‑a transmis sau urmează să le transmită în cursul anului calendaristic în care a avut loc constatarea.
[…]”
Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014
Articolul 73 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014, intitulat „Principii generale”, prevede la alineatul (4) primul paragraf litera (a):
„Sancțiunea administrativă se aplică întregului cuantum al plăților menționate la articolul 92 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 care au fost sau care urmează să fie acordate respectivului beneficiar:
(a)
în urma cererilor de ajutor sau de plată pe care le‑a depus sau pe care le va depune acesta în cursul anului constatării […]”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
Ca urmare a unui control efectuat la 3 martie 2016 de Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (Autoritatea pentru Siguranța Alimentelor și a Produselor de Consum din Țările de Jos), ministrul a informat reclamanta din litigiul principal, la 12 ianuarie 2017, cu privire la intenția sa de a‑i aplica o reducere de 5 % a plăților directe aferente anului 2016, pentru nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea, din cauza a două cazuri de neconformitate în domeniul sănătății care au avut loc în anul 2015 și a unui caz de neconformitate în domeniul bunăstării animalelor care a avut loc în cursul anului 2016.
Fiind sesizată de reclamanta din litigiul principal, College van Beroep voor het bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică, Țările de Jos) arată că anul în cursul căruia au avut loc primele două cazuri de neconformitate cu normele privind ecocondiționalitatea, și anume anul 2015, nu este același cu cel în cursul căruia a avut loc al treilea caz de neconformitate și în cursul căruia au fost constatate primele două cazuri, și anume anul 2016.
Instanța de trimitere arată că, în conformitate cu articolul 99 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 și cu articolul 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014, al căror text îl consideră clar, atât în limba neerlandeză, cât și în limbile engleză și franceză, ministrul a aplicat reducerea pentru nerespectarea normelor privind ecocondiționalitate pentru anul în cursul căruia au fost constatate cazurile de neconformitate.
Această instanță exprimă îndoieli cu privire la validitatea celor două dispoziții, având în vedere Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård (
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctele
-
), referitoare la textele care au precedat regulamentele aplicabile în speță, arătând în același timp că versiunile lingvistice ale acestora sunt diferite de cele ale textelor respective.
În interpretarea acestei hotărâri, instanța menționată ridică problema dacă, prin faptul că, în Regulamentul nr. 1306/2013 și în Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014, a reținut anul constatării nerespectării pentru a calcula reducerea plăților directe, legiuitorul Uniunii nu a făcut o alegere contrară principiilor egalității de tratament, proporționalității și securității juridice.
Astfel, instanța de trimitere arată că Curtea a statuat, în hotărârea menționată, în primul rând, că luarea în considerare a anului constatării nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea pentru calcularea reducerii plăților directe presupunea riscul ca valoarea plăților la care se aplică reducerea să fie net mai ridicată decât cea a plăților pentru anul în care a survenit această nerespectare sau, dimpotrivă, ca reducerea aplicată să fie net inferioară în cazul reducerii cuantumului plăților directe între anul survenirii nerespectării amintite și anul constatării sale, în al doilea rând, că această luare în considerare nu poate asigura legătura dintre comportamentul agricultorului aflat la originea unei astfel de reduceri sau anulări și aceasta și, în al treilea rând, că o asemenea luare în considerare este de natură să facă greu previzibile pentru agricultor consecințele financiare pe care va trebui să le suporte.
Instanța de trimitere consideră, așadar, necesar să sesizeze Curtea cu o cerere de decizie preliminară, pentru a stabili dacă articolul 99 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 și articolul 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014 sunt valide.
Prin urmare, aceasta ridică problema dacă există un temei în dreptul Uniunii pentru a impune, pentru anul 2016, o reducere a plăților directe ca urmare a nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea, care a survenit în cursul anului 2015. Ea precizează că lipsa unui asemenea temei ar aduce atingere obiectivului Regulamentului nr. 1306/2013 în materia respectării normelor privind ecocondiționalitatea, enunțat în considerentele (53) și (54) ale acestui regulament.
În aceste condiții, College van Beroep voor het bedrijfsleven (Curtea de Apel pentru Contencios Administrativ în materie Economică) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 99 alineatul (1) din Regulamentul [nr. 1306/2013] și articolul 73 alineatul (4) [primul paragraf] litera (a) din Regulamentul [de punere în aplicare nr. 809/2014] sunt valide în măsura în care, în acestea, anul constatării este cel determinant pentru stabilirea anului pentru care se calculează reducerea pentru nerespectarea ecocondiționalității în situația în care anul nerespectării ecocondiționalității nu este același cu anul constatării acesteia?”
Procedura în fața Curții
Ca urmare a riscurilor legate de pandemia de coronavirus, ședința prevăzută pentru 11 martie 2020 a fost anulată.
În consecință, prin decizia din 24 aprilie 2020, întrebările la care părțile interesate menționate la articolul 23 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene fuseseră invitate să răspundă în ședință s‑au transformat în întrebări scrise.
Guvernele danez, german, neerlandez și suedez, precum și Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană au răspuns la întrebările scrise ale Curții.
Cu privire la întrebarea preliminară
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite prin articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței de trimitere un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată, și că, din această perspectivă, aceasta trebuie să reformuleze întrebările cu care este sesizată sau să examineze dacă o întrebare referitoare la validitatea unei dispoziții de drept al Uniunii se întemeiază pe o interpretare corectă a textului în cauză (Hotărârea din 17 iulie 1997, Krüger,
C‑334/95
,
EU:C:1997:378
, punctele
și
).
În plus, pentru a oferi un asemenea răspuns util, Curtea poate fi pusă în situația de a lua în considerare norme de drept al Uniunii la care instanța națională nu a făcut referire în enunțul întrebării sale (Hotărârea din 14 mai 2020, T‑Systems Magyarország,
C‑263/19
,
EU:C:2020:373
, punctul
și jurisprudența citată).
În această privință, articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013, cu privire la a cărui validitate este consultată Curtea, nu poate fi luat în considerare în afara contextului în care se înscrie și în special a articolului 97 alineatul (1) primul paragraf din acest regulament, care stabilește că sancțiunea administrativă prevăzută la articolul 91 din regulamentul menționat se aplică atunci când nu sunt respectate normele privind ecocondiționalitatea, în orice moment în cursul unui an calendaristic, denumit „anul calendaristic în cauză”, și când neconformitatea în cauză îi poate fi imputată direct beneficiarului care a depus cererea de ajutor sau de plată în anul calendaristic în cauză.
Articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013 prevede, la rândul său, că sancțiunea administrativă prevăzută la articolul 91 din acest regulament se aplică prin reducerea plăților sau excluderea de la întreaga sumă a plăților menționate la articolul 92 din regulamentul menționat care au fost acordate sau urmează a fi acordate beneficiarului respectiv în legătură cu cererile de ajutor pe care acesta le‑a transmis sau urmează să le transmită în cursul anului calendaristic în care a avut loc constatarea.
Prin urmare, dintr‑o interpretare de ansamblu a articolului 97 alineatul (1) primul paragraf și a articolului 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013 nu reiese cu claritate că, contrar premisei pe care se întemeiază instanța de trimitere pentru a solicita Curții să se pronunțe cu privire la validitatea celei de a doua dintre aceste dispoziții, precum și cu privire la cea a articolului 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014, reducerea plăților directe ca urmare a nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuie să fie calculată cu privire la plățile care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul constatării acestei nerespectări.
Rezultă că, pentru a oferi instanței de trimitere un răspuns util întemeiat pe o interpretare corectă a dispozițiilor menționate de aceasta, întrebarea preliminară trebuie să fie reformulată.
Astfel, prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 97 alineatul (1) primul paragraf și articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013, precum și articolul 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014 trebuie să fie interpretate în sensul că reducerile plăților directe din cauza nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuie să fie calculate pe baza plăților care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în cursul căruia s‑a constatat o asemenea nerespectare sau pe baza plăților care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în cursul căruia a survenit o astfel de nerespectare și, în ipoteza în care Curtea ar reține‑o pe prima dintre aceste interpretări, dacă ultimele două dispoziții sunt valide.
În primul rând, trebuie arătat că, în Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård (
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
), Curtea a interpretat printre altele dispozițiile Regulamentului nr. 73/2009, precum și pe cele ale Regulamentului (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 73/2009 în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului nr. 1234/2007 (
JO 2009, L 316, p. 65
), care au precedat articolul 97 alineatul (1) primul paragraf și articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013, precum și articolul 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014.
O asemenea interpretare era necesară pentru a se stabili dacă reducerea plăților directe ca urmare a nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuia să fie operată cu privire la plățile care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în care a survenit nerespectarea menționată sau cu privire la plățile care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul constatării acesteia.
În această privință Curtea a statuat,
primo
, că Regulamentul nr. 73/2009 impunea agricultorilor să respecte, în fiecare an de exploatare, cerințele de reglementare în materie de gestionare și bunele condiții agricole și de mediu, care alcătuiesc normele privind ecocondiționalitatea (Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
Potrivit Curții, respectarea acestor norme nu își găsea pe deplin sensul decât dacă sancțiunea pentru nerespectarea lor, indiferent dacă aceasta din urmă a rezultat dintr‑o neglijență sau dintr‑un act intenționat, se traducea printr‑o reducere sau o eliminare a plăților directe acordate sau care trebuie să fie acordate în anul calendaristic în care are loc această nerespectare, numai o asemenea corespondență fiind de natură să mențină legătura dintre comportamentul agricultorului aflat la originea sancțiunii și aceasta (Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
Secundo
, pentru a interpreta articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 73/2009, care preciza că, în cazul în care normele privind ecocondiționalitatea nu erau respectate în orice moment dintr‑un an calendaristic dat, denumit „anul calendaristic în cauză”, iar această nerespectare era rezultatul unei acțiuni sau a unei omisiuni direct imputabile agricultorului care a depus cererea de ajutor în anul calendaristic în cauză, acestuia din urmă i se aplica o reducere a valorii totale a plăților directe, Curtea a refuzat să se întemeieze pe modul de redactare a articolului 70 alineatul (8) litera (a) din Regulamentul nr. 1122/2009, din moment ce un regulament de punere în aplicare precum ultimul regulament menționat, adoptat în temeiul unei abilitări cuprinse în regulamentul de bază, nu poate deroga de la dispozițiile acestuia din urmă, din care este derivat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctele
,
și
).
Curtea a precizat că această din urmă dispoziție viza în realitate modalitățile de imputare a unei reduceri a plăților directe pentru nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea, iar nu regulile de calcul ale unei astfel de reduceri (Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctele
și
).
Tertio
, Curtea a considerat că o asemenea interpretare a cadrului juridic cu privire la care a fost sesizată era susținută de principiile egalității de tratament, proporționalității și securității juridice (Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
În ceea ce privește primul dintre aceste principii, Curtea a statuat că reținerea ca bază de calcul al reducerii plăților directe a celor care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în care a survenit nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea permitea să se înlăture riscul ca valoarea plăților la care se aplica reducerea să fie net mai ridicată decât cea din acest an sau, dimpotrivă, ca reducerea aplicată să fie net inferioară în cazul reducerii cuantumului plăților directe între anul survenirii acestei nerespectări și anul constatării sale, fapt care era astfel apt să garanteze egalitatea de tratament între agricultori (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
În ceea ce privește principiul proporționalității, Curtea a considerat că respectarea acestui principiu era asigurată întotdeauna când reducerea sau eliminarea plăților directe era calculată pe baza cuantumului plăților directe acordate sau care trebuie acordate în anul calendaristic în care a survenit nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea, din moment ce legătura dintre comportamentul agricultorului aflat la originea unei asemenea reduceri sau eliminări și aceasta era menținută, întrucât reducerea sau eliminarea astfel calculată era adecvată pentru realizarea obiectivului reglementării în materie a Uniunii, care este acela de a sancționa cazurile de nerespectare a normelor privind ecocondiționalitatea, și nu depășea ceea ce era necesar pentru realizarea acestui obiectiv (a se vedea Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
În sfârșit, în ceea ce privește principiul securității juridice, Curtea a subliniat că, în cazul în care reducerea sau eliminarea plăților directe era calculată pe baza cuantumului acestor plăți acordate sau care trebuie să fie acordate pentru anul calendaristic în care a survenit nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea, riscul ca consecințele financiare pentru agricultorul în cauză să fie greu previzibile era absent, întrucât o eventuală variație a circumstanțelor materiale în raport cu care sunt acordate plățile menționate, ulterioară survenirii acestei nerespectări, nu avea nicio incidență asupra consecințelor financiare pe care ar trebui să le suporte (a se vedea Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
În al doilea rând, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, este necesar, pentru interpretarea unei dispoziții de drept al Uniunii, să se țină seama nu numai de formularea acesteia, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte (Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
și jurisprudența citată).
Primo
, în ceea ce privește modul lor de redactare, atât articolul 97 alineatul (1) primul paragraf, cât și articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013 utilizează termenul „se aplică” sau, în anumite versiuni lingvistice, termenul „se impune”, în ceea ce privește sancțiunea administrativă prevăzută la articolul 91 din acest regulament. După cum a arătat domnul avocat general la punctul 61 din concluziile sale, este vorba despre termeni a căror accepțiune este largă, care pot însemna atât „calcularea” sancțiunii, cât și „imputarea” acesteia, potrivit distincției operate de Curte în Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård (
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
Or, trebuie arătat că articolul 97 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013 face referire la faptul că nu sunt respectate normele privind ecocondiționalitatea în orice moment în cursul unui an calendaristic, denumit „anul calendaristic în cauză”, ca fapt generator al reducerii sau al excluderii plăților directe și că astfel acesta este redactat în termeni foarte asemănători cu cei ai articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 73/2009, care a fost interpretat în sensul că prevede că reducerile plăților directe din cauza nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuie să fie calculate pe baza plăților care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul calendaristic în cursul căruia a survenit această nerespectare (Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctele
-
).
În plus, după cum a arătat domnul avocat general la punctele 62 și 63 din concluziile sale, din tabelul de corespondență care figurează în anexa XI la Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului nr. 73/2009 (
JO 2013, L 347, p. 608
) reiese că articolul 97 din Regulamentul nr. 1306/2013 a înlocuit articolul 23 din Regulamentul nr. 73/2009.
Pe de altă parte, este necesar să se arate că din acest tabel de corespondență reiese de asemenea că articolul 99 din Regulamentul nr. 1306/2013 a înlocuit articolul 24 din Regulamentul nr. 73/2009, intitulat „Norme detaliate privind reducerile și excluderile în caz de nerespectare a normelor de ecocondiționalitate”, care prevedea printre altele împrejurările care puteau influența nivelul procentului de reduceri care trebuiau aplicate.
De altfel, niciuna dintre dispozițiile care figurează la articolul 24 din Regulamentul nr. 73/2009 nu corespunde textului articolului 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013, care este redactat în termeni foarte apropiați celor ai articolului 70 alineatul (8) litera (a) din Regulamentul nr. 1122/2009, adoptat pentru punerea în aplicare a Regulamentului nr. 73/2009 și care arăta că „procentajul reducerii se aplică la suma totală a […] valorii totale a plăților directe care au fost sau care trebuie acordate agricultorului vizat în urma cererilor de ajutor care au fost depuse de către acesta sau pe care le va depune în decursul anului calendaristic în care a avut loc constatarea”.
În ceea ce privește cea din urmă dispoziție, Curtea a precizat că aceasta viza în realitate modalitățile de imputare a unei reduceri a plăților directe pentru nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea, iar nu regulile de calcul ale unei astfel de reduceri (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctele
și
).
Împrejurarea că articolul 99 din Regulamentul nr. 1306/2013 este intitulat „Calcularea sancțiunii administrative” nu poate avea nicio incidență, întrucât, pe de o parte, alineatul (1) primul paragraf al acestui articol vizează în realitate modalitățile de imputare a unei reduceri a plăților directe pentru nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea și, pe de altă parte, alte dispoziții din acest articol 99 privesc anumite modalități de calcul al unei asemenea sancțiuni, precum printre altele stabilirea unor cote de reducere maxime atunci când nerespectarea se datorează neglijenței sau în caz de nerespectare repetată, menționate la articolul 99 alineatul (2) primul paragraf din acest regulament.
Prin urmare, din modul de redactare a articolului 97 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013 și, respectiv, a articolului 99 alineatul (1) primul paragraf din acest regulament reiese că prima dintre aceste dispoziții privește calculul sancțiunii administrative prevăzute la articolul 91 din regulamentul menționat, iar cea de a doua privește imputarea acestei sancțiuni.
Secundo
, contextul în care se înscrie articolul 97 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013 confirmă că această dispoziție privește calculul reducerilor care trebuie operate cu privire la plățile directe.
Astfel, mai multe dispoziții ale articolului 97 din Regulamentul nr. 1306/2013 vizează anul în care a survenit cazul de nerespectare a normelor privind ecocondiționalitatea. Pe de o parte, articolul 97 alineatul (2) primul paragraf a doua teză din acest regulament precizează că, în cazul în care persoana căreia i se poate imputa direct acțiunea sau omisiunea a depus o cerere de ajutor sau de plată în anul calendaristic în cauză, sancțiunea administrativă se aplică pe baza sumelor totale ale plăților menționate la articolul 92 din regulamentul respectiv, amintind, în acest fel, legătura dintre anul în care a survenit cazul de nerespectare și plățile pe baza cărora este calculată sancțiunea administrativă, și anume cele corespunzătoare cererilor de ajutor depuse pentru același an. Pe de altă parte, articolul 97 alineatul (3) primul paragraf din același regulament prevede că statele membre pot decide să nu aplice o sancțiune administrativă pe beneficiar și pe an calendaristic atunci când cuantumul sancțiunii este de maximum 100 de euro, subliniind regula potrivit căreia sancțiunea administrativă este calculată în raport cu plățile directe din anul în care a survenit cazul de nerespectare.
Tertio
, finalitatea Regulamentului nr. 1306/2013 constă în asigurarea unei legături între plățile directe și respectarea normelor privind ecocondiționalitatea, impunând, după cum se arată în considerentul (53) al acestui regulament, o reducere sau o excludere a totalității sau a unei părți din aceste ajutoare în caz de nerespectare. Or, existența unei asemenea legături în reglementarea anterioară a determinat Curtea să considere că respectarea normelor menționate nu își găsea pe deplin sensul decât dacă sancțiunea pentru nerespectarea lor se traducea printr‑o reducere sau o eliminare a plăților directe acordate sau care trebuie să fie acordate în anul calendaristic în care are loc această nerespectare (Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctul
).
O astfel de considerație trebuie să prevaleze de asemenea în interpretarea articolului 97 alineatul (1) primul paragraf și a articolului 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013, precum și a articolului 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014, pentru a se asigura cât mai bine legătura dintre plățile directe și normele privind ecocondiționalitatea, dar și respectarea principiilor egalității de tratament, proporționalității și securității juridice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2018, Teglgaard și Fløjstrupgård,
C‑239/17
,
EU:C:2018:597
, punctele
-
).
Desigur, considerentul (57) al Regulamentului nr. 1306/2013 arată că sancțiunile pronunțate ca urmare a nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuie să fie eficace și disuasive. Totuși, o asemenea cerință își găsește pe deplin locul într‑un sistem de sancțiuni precum cel prevăzut de acest regulament. Astfel, pe de o parte, calculul sancțiunii este efectuat, în conformitate cu articolul 97 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul menționat, pe baza plăților directe care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în care a survenit nerespectarea, ceea ce permite să se asigure legătura dintre comportamentul agricultorului și sancțiune și, prin urmare, proporționalitatea acesteia, principiu menționat de asemenea în considerentul (57) amintit. Pe de altă parte, imputarea sancțiunii are loc, în conformitate cu articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din același regulament, pe baza plăților directe care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în care s‑a constatat nerespectarea, ceea ce asigură eficacitatea și caracterul disuasiv al sancțiunii, întrucât aceasta se aplică cu privire la plățile datorate agricultorului pentru acest an, fără a fi necesară o procedură independentă de procedura de lichidare a acestor plăți.
Quarto
, după cum a subliniat domnul avocat general la punctele 79-84 din concluziile sale, trebuie arătat că nimic din lucrările pregătitoare care au condus la adoptarea Regulamentului nr. 1306/2013 nu permite să se considere că legiuitorul Uniunii ar fi intenționat să adopte norma potrivit căreia reducerile care trebuie efectuate cu privire la plățile directe în cazul nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuiau să fie calculate cu privire la plățile care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul de constatare a acestor cazuri de nerespectare.
Mai întâi, niciunul dintre considerentele Regulamentului nr. 1306/2013 nu afirmă o astfel de intenție. Dimpotrivă, considerentul (57) al acestuia menționează că regulamentul menționat urmărește, „[d]in motive de coerență, […] fuzionarea dispozițiilor relevante ale Uniunii într‑un singur instrument juridic”, limitându‑se, în acest fel și în lipsa oricărei indicații contrare, să reia sistemul de sancționare a nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea care reieșea din reglementarea anterioară, fără să îl modifice.
În continuare, din lucrările pregătitoare ale Regulamentului nr. 1306/2013 nu reiese că, contrar celor susținute de Comisie, legiuitorul Uniunii ar fi avut intenția să adopte o normă potrivit căreia reducerile care trebuie efectuate cu privire la plățile directe în cazul nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuiau să fie calculate cu privire la plățile care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul de constatare a acestor cazuri de nerespectare. Astfel, nimic nu permite să se considere că modificarea textului articolului 99 alineatul (1) primul paragraf din proiectul de regulament devenit Regulamentul nr. 1306/2013, efectuată la propunerea Comisiei, avea ca obiect modificarea regulii de calcul al acestor reduceri, astfel cum aceasta reieșea din Regulamentul nr. 73/2009 și din Regulamentul nr. 1122/2009.
În sfârșit, deși documentele interne ale Comisiei, prezentate în fața Curții, menționează, ca motivare a acestei modificări, alegerea de a reține anul constatării cazurilor de nerespectare pentru calcularea reducerilor respective ca urmare a dificultății de a stabili anul în care au survenit aceste cazuri, este necesar să se arate, așa cum subliniază Parlamentul și Consiliul, că niciun fragment din lucrările pregătitoare publicate nu amintește o asemenea motivare.
În al treilea rând, nu poate fi admisă argumentația prezentată în special de guvernele neerlandez și german potrivit căreia unele dificultăți de ordin practic fac necesară reținerea unei reguli simple pentru calcularea reducerilor plăților directe, și anume a celei bazate pe anul constatării cazurilor de nerespectare a normelor privind ecocondiționalitatea.
Pe de o parte, un stat membru nu poate invoca dificultăți practice pentru a justifica o interpretare a dispozițiilor care prevăd un sistem de sancțiuni pentru nerespectarea normelor privind ecocondiționalitatea, care ar contraveni însuși textului acestor dispoziții (a se vedea prin analogie Hotărârea din 21 februarie 1991, Germania/Comisia,
C‑28/89
,
EU:C:1991:67
, punctul
, și Hotărârea din 14 aprilie 2005, Spania/Comisia,
C‑468/02
, nepublicată,
EU:C:2005:221
, punctul
).
Pe de altă parte, din examinarea atât a considerentelor Regulamentului nr. 1306/2013, cât și a lucrărilor pregătitoare ale acestuia reiese că, așa cum s‑a arătat deja la punctul 56 din prezenta hotărâre, legiuitorul Uniunii nu a luat în considerare asemenea dificultăți înainte de a adopta sistemul de sancțiuni menționat și în special articolul 97 alineatul (1) primul paragraf, precum și articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013.
În ceea ce privește interpretarea articolului 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014, este necesar să se constate că modul de redactare a acestei dispoziții este în esență identic cu modul de redactare a articolului 99 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013, Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014 stabilind normele de aplicare a acestuia. În aceste condiții, considerațiile formulate la punctele 24-59 din prezenta hotărâre cu privire la articolul 99 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 sunt pertinente și pentru interpretarea articolului 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014.
Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 97 alineatul (1) primul paragraf și articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 1306/2013, precum și articolul 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 809/2014 trebuie să fie interpretate în sensul că reducerile plăților directe din cauza nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuie să fie calculate pe baza plăților care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în cursul căruia a survenit o asemenea nerespectare.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

Articolul 97 alineatul (1) primul paragraf și articolul 99 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului, precum și articolul 73 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 809/2014 al Comisiei din 17 iulie 2014 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1306/2013 în ceea ce privește sistemul integrat de administrare și control, măsurile de dezvoltare rurală și ecocondiționalitatea trebuie să fie interpretate în sensul că reducerile plăților directe din cauza nerespectării normelor privind ecocondiționalitatea trebuie să fie calculate pe baza plăților care au fost acordate sau urmează a fi acordate pentru anul în cursul căruia a survenit o asemenea nerespectare.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: neerlandeza.