CELEX: 62018CJ0360
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Reglamentas (ES) Nr. 1360/2013
Žemės ūkis
Bendras rinkų organizavimas
Cukraus sektorius
Gamybos mokestis
Veiksmingumas
Teisė susigrąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas
Nacionalinės teisės normų, susijusių su senaties terminais, taikytinumas
Veiksmingumo principas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2013 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 1360/2013, kuriuo nustatomi 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metų cukraus sektoriaus gamybos mokesčiai, 2001–2002 ir 2004–2005 prekybos metų papildomo mokesčio skaičiavimo koeficientas ir suma, kurią cukraus gamintojai turi sumokėti runkelių pardavėjams dėl susidariusio didžiausio mokesčio ir priskaičiuoto 2002–2003, 2003–2004 ir 2005–2006 prekybos metų mokesčio skirtumo (
OL L 343, 2013, p. 2
), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Cargill Deutschland GmbH
ir
Hauptzollamt Krefeld
(Krėfeldo pagrindinė muitinė, Vokietija) ginčą dėl gamybos mokesčių cukraus sektoriuje, sumokėtų už 2001–2002–2004–2005 prekybos metus, grąžinimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 1360/2013 10, 11, 13 ir 23 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(10)
2012 m. rugsėjo 27 d. Teismas sujungtose bylose C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10 paskelbė negaliojančiu [2009 m. lapkričio 3 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1193/2009, kuriuo ištaisomi reglamentai (EB) Nr. 1762/2003, (EB) Nr. 1775/2004, (EB) Nr. 1686/2005 ir (EB) Nr. 164/2007 ir nustatomos 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomos gamybos mokesčių sumos (
OL L 321, 2009, p. 1
)] ir nutarė, kad [2001 m. birželio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (
OL L 178, 2001, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 33 t., p. 17)] 15 straipsnio 1 dalies d punktas turi būti suprantamas taip, kad apskaičiuojant apytikrius vidutinius nuostolius iš produkto tonos, bendra grąžinamųjų išmokų suma apima bendrą faktiškai išmokėtų eksporto išmokų sumą.
(11)
todėl cukraus sektoriuje turėtų būti nustatyti tinkamo dydžio mokesčiai. <.. >
<…>
(13)
<…> ištaisyti mokesčiai turėtų būti taikomi nuo tos pačios dienos, kaip ir negaliojančiais paskelbti mokesčiai.
<…>
(23)
siekiant teisinio tikrumo ir užtikrinti, kad įvairiose valstybėse narėse su atitinkamais veiklos vykdytojais būtų elgiamasi vienodai, būtina nustatyti bendrą datą, nuo kurios turėtų būti nustatytos pagal šį reglamentą nustatytos mokesčių sumos <…>. Tačiau šis terminas neturėtų būti taikomas tada, kai pagal nacionalinę teisę reikalaujama, kad valstybės narės sumokėtų kompensaciją atitinkamiems veiklos vykdytojams po tos datos.“
Šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„2001–2002, 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metų cukraus sektoriaus gamybos mokesčių sumos nustatytos priedo 1 punkte.“
Minėto reglamento 2 straipsnyje numatyta:
„[2000 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1150/2000, įgyvendinančio Sprendimą 94/728/EB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (
OL L 130, 2000, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 169)] 2 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje nurodyti mokesčiai, nustatyti pagal šį reglamentą, nustatomi ne vėliau kaip 2014 m. rugsėjo 30 d., išskyrus kai valstybės narės negali laikytis to termino dėl to, kad taikoma nacionalinė teisė dėl sumokėtų, bet nemokėtinų sumų grąžinimo ekonominės veiklos vykdytojams.“
To paties reglamento 3 straipsnio antroje–ketvirtoje pastraipose nustatytos datos, nuo kurių gamybos mokesčiai, nurodyti pastarojo priedo 1 punkte, taikomi 2001–2002–2005–2006 prekybos metams.
2018 m. vasario 19 d. Tarybos reglamento (ES) 2018/264, kuriuo nustatomi 1999–2000 prekybos metų cukraus sektoriaus gamybos mokesčiai ir papildomo mokesčio apskaičiavimo koeficientas ir 2000–2001 prekybos metų cukraus sektoriaus gamybos mokesčiai (
OL L 51, 2018, p. 1
), 13 ir 14 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(13)
siekiant teisinio tikrumo ir siekiant užtikrinti, kad įvairiose valstybėse narėse atitinkamiems ekonominės veiklos vykdytojams būtų taikomos vienodos sąlygos, būtina nustatyti datą, iki kurios pagal šį reglamentą turėtų būti nustatyti mokesčiai <…>. Tačiau šis terminas turėtų būti netaikomas tada, kai pagal nacionalinę teisę reikalaujama, kad valstybės narės sumokėtų kompensaciją atitinkamiems veiklos vykdytojams po tos datos;
(14)
nepagrįstai sumokėtų sumų, kiek tai susiję su [2000 m. spalio 12 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 2267/2000, nustatančiame gamybos mokesčius ir papildomo mokesčio cukraus sektoriuje 1999–2000 prekybos metams apskaičiavimo koeficientą (
OL L 259, 2000, p. 29
)] ir [2001 m. spalio 11 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1993/2001, nustatančiame 2000–2001 prekybos metų cukraus sektoriaus gamybos mokesčius (
OL L 271, 2001, p. 15
)] nustatytais cukraus sektoriaus gamybos mokesčiais, ir šiuo reglamentu nustatytų mokesčių skirtumas turėtų būti grąžintas.“
Šio reglamento 2 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Reglamentais <…> Nr. 2267/2000 ir <…> Nr. 1993/2001 nustatytų mokesčių ir šio reglamento 1 straipsnyje numatytų mokesčių skirtumas grąžinamas tiems ekonominės veiklos vykdytojams, kurie sumokėjo mokesčius už 1999–2000 ir 2000–2001 prekybos metus, gavus tinkamai pagrįstą tokio ekonominės veiklos vykdytojo prašymą.“
Vokietijos teisė
Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationen und der Direktzahlungen
(Bendro rinkos organizavimo ir tiesioginių išmokų įstatymas,
BGBl
., 2017 I, p. 3746) 12 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje nustatyta:
„Bendros rinkos organizavimo tikslais nustatytiems mokesčiams <…>
mutatis mutandis
yra taikomos Mokesčių kodekso normos <…>, jei šiame įstatyme arba šio įstatymo įgyvendinamajame teisės akte nenustatyta kitaip.“
Mokesčių kodekso 37 straipsnio 2 dalies pirmame ir antrame sakiniuose nustatyta:
„Jei mokestis sumokėtas arba grąžintas be teisinio pagrindo <…>, asmuo, kurio lėšomis buvo atliktas mokėjimas, turi teisę reikalauti iš mokėjimo gavėjo grąžinti sumokėtą arba grąžintą sumą. Tai taikoma ir tada, kai mokėjimo arba grąžinimo teisinis pagrindas vėliau išnyksta.“
Šio kodekso 164 straipsnio 1, 2 ir 4 dalys suformuluotos taip:
„1.   Tol, kol mokestinis atvejis nėra galutinai įvertintas, mokesčiai bendrai arba konkrečiu atveju gali būti nustatomi su peržiūros galimybe; tokios galimybės motyvuoti neprivaloma. <…>
2.   Tol, kol ši galimybė galioja, mokesčių apskaičiavimas gali būti panaikintas arba pakeistas <…>
<…>
4.   Peržiūros galimybė išnyksta pasibaigus apskaičiavimo terminui.“
Minėto kodekso 169 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Pasibaigus apskaičiavimo terminui, apskaičiuoti, naikinti arba keisti mokesčių nebegalima. <…>
2.   Apskaičiavimo terminas yra:
1)
vieni metai akcizams ir akcizų grąžinimui;
2)
ketveri metai mokesčiams ir mokesčių grąžinimui, kurie nėra mokesčiai ar mokesčių grąžinimas, kaip jie suprantami pagal 1 punktą, arba importo ir eksporto mokesčiai pagal Sąjungos muitų kodekso 5 straipsnio 20 ir 21 punktus. <…>“
Mokesčių kodekso 170 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šis apskaičiavimo terminas pradedamas skaičiuoti pasibaigus kalendoriniams metams, kuriais mokestis atsirado. <…>“
Šio kodekso 175 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa suformuluota taip:
„Pranešimas apie mokesčio dydį turi būti pateiktas, panaikintas ar pakeistas:
<…>
2)
jei atsitinka įvykis, kuris turi įtakos praeičiai mokesčių tikslais (atgalinio poveikio įvykis).“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Cargill Deutschland
, kaip izogliukozę gaminančiai bendrovei, už 2001–2002–2005–2006 prekybos metus buvo taikoma gamybos mokesčių cukraus sektoriuje sistema, nustatyta Reglamente Nr. 1260/2001.
Gamybos mokesčių suma už šiuos prekybos metus buvo nustatyta taikant Europos Komisijos kiekvienais metais priimtus reglamentus, t. y. 2002 m. spalio 15 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1837/2002, nustatantį 2001-2002 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomas gamybos mokesčių sumas ir papildomo mokesčio koeficientą (
OL L 278, 2002, p. 13
), 2003 m. spalio 7 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1762/2003, nustatantį 2002–2003 prekybos metais cukraus sektoriuje taikomas gamybos mokesčių sumas (
OL L 254, 2003, p. 4
), 2004 m. spalio 14 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1775/2004, nustatantį 2003–2004 prekybos metams produkcijos mokesčių sumas cukraus sektoriui (
OL L 316, 2004, p. 64
), 2005 m. spalio 14 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1686/2005, nustatantį 2004–2005 prekybos metams produkcijos mokesčių sumas ir papildomo mokesčio koeficientą cukraus sektoriuje (
OL L 271, 2005, p. 12
) ir 2007 m. vasario 19 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 164/2007, nustatantį 2005–2006 prekybos metų cukraus sektoriuje taikomas produkcijos mokesčių sumas (
OL L 51, 2007, p. 17
).
Taikydama šiuos reglamentus Krėfeldo pagrindinė muitinė 2002 m. spalio 23 d., 2003 m. spalio 20 d., 2004 m. kovo 30 d. ir 2005 m. spalio 18 d. pranešimuose apie mokėtiną mokestį, kurie gali būti patikrinti, nustatė, be kita ko, mokesčių sumą, kurią
Cargill Deutschland
turi mokėti už minėtus prekybos metus.
Vis dėlto 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimu Zuckerfabrik Jülich ir kt. (
C‑5/06 ir C‑23/06–C‑36/06
,
EU:C:2008:260
) ir 2008 m. spalio 6 d. nutartimis Raffinerie Tirlemontoise (
C‑200/06
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2008:541
) ir SAFBA (
C‑175/07–C‑184/07
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2008:543
), Teisingumo Teismas paskelbė reglamentus Nr. 1762/2003, 1775/2004 ir 1686/2005 negaliojančiais. Todėl šie reglamentai buvo iš dalies pakeisti Reglamentu Nr. 1193/2009.
2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimu Zuckerfabrik Jülich ir kt. (
C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10
,
EU:C:2012:591
) Teisingumo Teismas pripažino negaliojančiu ir Reglamentą Nr. 1193/2009. Paskelbus šį sprendimą, Europos Sąjungos Taryba cukraus sektoriuje nustatė naują gamybos mokestį už 2001–2002–2005–2006 prekybos metus, priimdama Reglamentą Nr. 1360/2013, kuriame sumažino su šiais prekybos metais susijusius gamybos mokesčius.
2014 m. gegužės 1 d.
Cargill Deutschland
Krėfeldo pagrindinei muitinei pateikė prašymą nustatyti naują gamybos mokesčių sumą ir grąžinti jos nepagrįstai sumokėtus mokesčius už 2001–2002–2004–2005 prekybos metus.
2016 m. balandžio 18 d. sprendimu, patvirtintu 2016 m. rugsėjo 19 d. po nesėkmingos protesto procedūros, Krėfeldo pagrindinė muitinė atmetė šį prašymą, motyvuodama tuo, kad pagal Mokesčių kodekso 164 straipsnį ir 169 straipsnio 2 dalies antrą sakinį ketverių metų apskaičiavimo terminas panaikinti, pakeisti arba pataisyti pranešimą apie mokėtinus mokesčius šiems prekybos metams baigėsi, todėl pranešimai apie atitinkamus mokesčius tapo galutiniai.
Iš tiesų Mokesčių kodekso 170 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad šis apskaičiavimo terminas pradedamas skaičiuoti pasibaigus kalendoriniams metams, kuriais mokestis atsirado. Todėl nagrinėjamu atveju, kaip patikslina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, mokesčio apskaičiavimo už 2004–2005 prekybos metus terminas prasidėjo 2006 m. gruodžio 31 d. Tokiomis aplinkybėmis
Cargill Deutschland
prašymą, kuris buvo pateiktas tik 2014 m., Krėfeldo pagrindinė muitinė gavo pasibaigus minėtam apskaičiavimo terminui. Taip pat, kiek tai susiję su gamybos mokesčiais už ankstesnius prekybos metus, tas pats apskaičiavimo terminas buvo pasibaigęs
a fortiori
.
Cargill Deutschland
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme
Finanzgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo finansų teismas, Vokietija) pareiškė ieškinį dėl Krėfeldo pagrindinės muitinės sprendimo ir nurodė, kad jos teisė susigrąžinti nepagrįstai sumokėtus mokesčius kyla tiesiogiai iš Reglamento Nr. 1360/2013. Šiai teisei netaikomas joks apskaičiavimo terminas ir jai neturi įtakos galutinis pranešimo apie mokėtiną mokestį, kurį pateikė Krėfeldo pagrindinė muitinė, pobūdis.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad ankstesnėse bylose jis nusprendė, jog klausimas, ar bendrovė galėjo pasinaudoti teise į nepagrįstai sumokėtų mokesčių grąžinimą, kai pagal Reglamentą Nr. 1360/2013 gamybos mokesčių tarifai buvo sumažinti atgaline data, turėjo būti sprendžiamas tik remiantis taikytina nacionaline teise, laikantis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų.
Nagrinėjamu atveju šis požiūris paneigtų tai, kad
Cargill Deutschland
turi šią teisę, ypač todėl, kad gamybos mokesčių tarifų sumažinimas atgaline data, numatytas Reglamente Nr. 1360/2013, lemtų tik mokesčio nustatymo sprendimų neteisėtumą, bet ne atitinkamų pranešimų apie mokėtinus mokesčius, kurie pateikti remiantis galutiniais tapusiais sprendimais, todėl nebegali būti keičiami remiantis taikytina nacionaline teise, negaliojimą.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad panašioje byloje, susijusioje su 1999–2000 ir 2000–2001 prekybos metais taikytų gamybos mokesčių cukraus sektoriuje sumų ištaisymu,
Cargill Deutschland
2018 m. gegužės 7 d. Krėfeldo pagrindinės muitinės sprendimu, grindžiamu Reglamentu 2018/264, buvo iš dalies grąžintos jos nepagrįstai sumokėtos sumos, nors pagal nacionalinę teisę taikytini senaties terminai buvo jau pasibaigę. Šis grąžinimas iš tiesų buvo galimas, pirma, paskelbus 2017 m. vasario 9 d. Sprendimą Raffinerie Tirlemontoise (
C‑585/15
,
EU:C:2017:105
), kuriame Teisingumo Teismas pripažino reglamentus Nr. 2267/2000 ir 1993/2001, kuriuose buvo nustatytos šios sumos, negaliojančiais, ir, antra, vėliau priėmus Reglamentą 2018/264, kuriuo iš naujo buvo nustatytos šios sumos, akivaizdžiai nereikalaujant, kad būtų atsižvelgta į šiuos senaties terminus.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar priimdamas Reglamentą 2018/264 Sąjungos teisės aktų leidėjas iš tikrųjų nesiekė nustatyti bendrojo principo, kuris nuo šiol leistų grąžinti nepagrįstai sumokėtus gamybos mokesčius cukraus sektoriuje, nepaisant pagal nacionalinę teisę taikytinų senaties termino taisyklių. Jis pažymi, kad toks aiškinimas leistų
Cargill Deutschland
susigrąžinti nepagrįstai sumokėtus gamybos mokesčius už 2001–2002–2004–2005 prekybos metus, perskaičiuotus remiantis Reglamentu Nr. 1360/2013.
Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Düsseldorf
(Diuseldorfo finansų teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar cukraus sektoriaus gamybos mokesčiai, kurie pagal Reglamentą <…> Nr. 1360/2013 <…> turi būti skaičiuojami kitaip nei iki šiol, turi būti grąžinami atsižvelgiant į ekvivalentiškumo ir veiksmingumo principus pagal nacionalinę teisę, visų pirma taikant joje nustatytus senaties terminus?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamentas Nr. 1360/2013, nustatantis, be kita ko, 2001–2002–2005–2006 prekybos metų cukraus sektoriaus gamybos mokesčius, turi būti aiškinamas taip, kad ūkio subjektų nepagrįstai sumokėtos šio mokesčio sumos turi būti grąžintos taikant nacionalinę teisę ir ypač laikantis joje nustatytų senaties terminų ir vadovaujantis lygiavertiškumo bei veiksmingumo principais.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejonės kyla, be kita ko, dėl to, kad kompetentingos Vokietijos valdžios institucijos, remdamosi Reglamento Nr. 2018/264 2 straipsnio 2 dalimi, grąžino
Cargill Deutschland
nepagrįstai sumokėtus mokesčius už 1999–2000 ir 2000–2001 prekybos metus, nors taikytinose nacionalinės teisės nuostatose nustatyti senaties terminai buvo pasibaigę.
Iš tiesų Reglamento Nr. 2018/264, kuriuo buvo ištaisyta gamybos mokesčių suma už 1999–2000 ir 2000–2001 prekybos metus, 2 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad ūkio subjektų, kurie mokėjo mokesčius už tuos metus, nepagrįstai sumokėtos sumos turi būti grąžintos, gavus tinkamai pagrįstą tokio ekonominės veiklos vykdytojo prašymą; šioje nuostatoje nėra jokios nuorodos į taikytiną nacionalinę teisė ir ji joje visiškai neminima.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neatmeta galimybės, kad Reglamento 2018/264 2 straipsnio 2 dalį galima aiškinti taip, kad ja nustatomas bendrasis principas, leidžiantis grąžinti ūkio subjektų nepagrįstai sumokėtas sumas, susijusias su gamybos mokesčiais cukraus sektoriuje. Šis principas galėtų būti taikomas neatsižvelgiant į pagal nacionalinę teisę taikytinų senaties terminų pasibaigimą, nors šis grąžinimo prašymas buvo pateiktas remiantis Reglamentu Nr. 1360/2013.
Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad, kaip savo išvados 31 punkte nurodė generalinė advokatė, Reglamentas Nr. 2018/264, kiek jis susijęs tik su 1999–2000 ir 2000-2001 prekybos metais, netaikomas
ratione temporis
pagrindinėje byloje, kuri susijusi su prašymu grąžinti gamybos mokesčius, sumokėtus už 2001–2002–2004–2005 prekybos metus.
Iš to darytina išvada, kad Reglamentas Nr. 2018/264 negali būti laikomas prašymo grąžinti nepagrįstai sumokėtus mokesčius už šiuos prekybos metus teisinis pagrindas.
Vis dėlto reikia priminti, kad 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt. (
C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10
,
EU:C:2012:591
) Teisingumo Teismas pripažino Reglamentą Nr. 1193/2009 negaliojančiu. Kaip, be kita ko, matyti iš šio sprendimo 48 ir 49 punktų, šiame reglamente nurodytas metodas, kurį Komisija naudojo nustatydama gamybos mokesčius už 2001–2002–2005–2006 prekybos metus, yra netinkamas, nes dėl šio metodo dirbtinai padidinama bendra grąžinamųjų išmokų suma. Todėl, kaip matyti iš minėto sprendimo 69 punkto, gamintojai turėjo teisę ne tik susigrąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas kaip valstybės narės per nagrinėjamą laikotarpį nepagrįstai rinktus gamybos mokesčius, bet ir gauti palūkanas už šias sumas.
Kad įvykdytų šį 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimą Zuckerfabrik Jülich ir kt. (
C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10
,
EU:C:2012:591
), Taryba priėmė Reglamentą Nr. 1360/2013, kurio tikslas buvo atgaline data pakoreguoti 2001–2002–2005–2006 prekybos metais taikytų cukraus sektoriaus gamybos mokesčių sumą. Sąjungos teisės aktų leidėjo nuomone, nauji gamybos mokesčiai buvo apskaičiuoti taikant minėtame Teisingumo Teismo sprendime patvirtintą metodą ir jie buvo nustatyti „tinkamo dydžio“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 11 konstatuojamąją dalį.
Taigi Reglamento Nr. 1360/2013 veiksmingumas reiškia, kad atitinkami cukraus gamintojai gali susigrąžinti gamybos mokesčius, nepagrįstai sumokėtus per kelerius metus iki priimant šį reglamentą.
Iš to darytina išvada, kad, viena vertus, kaip savo išvados 37 punkte pažymėjo generalinė advokatė, cukraus gamintojų teisė susigrąžinti nepagrįstai sumokėtus mokesčius už aptariamus prekybos metus kyla iš Sąjungos teisės, kaip ją aiškino Teisingumo Teismas 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendime Zuckerfabrik Jülich ir kt. (
C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10
,
EU:C:2012:591
) ir kaip Sąjungos teisės aktų leidėjas, atsižvelgdamas į šį sprendimą, ją įgyvendino, priimdamas Reglamentą Nr. 1360/2013.
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad teisė susigrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę valstybėje narėje surinktus mokesčius yra Sąjungos teisės nuostatomis, kaip jos yra jo aiškinamos, asmenims suteikiamų teisių pasekmė ir papildymas (2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation,
C‑446/04
,
EU:C:2006:774
,
punktas; 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Littlewoods Retail ir kt.,
C‑591/10
,
EU:C:2012:478
,
punktas ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Messer France,
C‑103/17
,
EU:C:2018:587
,
punktas).
Kita vertus, tik po to, kai Reglamente Nr. 1360/2013 buvo atgaline data nustatyti gamybos mokesčiai, kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos galėjo nustatyti tikslią kiekvieno atitinkamo gamintojo mokesčio permokos sumą.
Šiomis aplinkybėmis ir siekiant užtikrinti šio reglamento veiksmingumą reikia konstatuoti, kad, remiantis Komisijos skaičiavimais, pakoreguotais siekiant atsižvelgti į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, būtent nuo jo įsigaliojimo dienos, t. y. 2013 m. gruodžio 20 d., atitinkami cukraus gamintojai turėjo galimybę susipažinti su tikslia nepagrįstai sumokėtų mokesčių suma, todėl ir tinkamai pateikti prašymus grąžinti šiuos mokesčius.
Šiuo tikslu, visų pirma remiantis Reglamento Nr. 1360/2013 1 straipsnio 1 dalimi, šio reglamento priedo 1 punkte pateikta lentelė, kurioje nustatyti gamybos mokesčiai cukraus sektoriuje, išreikšti suma eurais už produkto toną, kiekvienais prekybos metais – nuo 2001–2002 prekybos metų iki 2005–2006 prekybos metų.
Be to, to paties reglamento 2 straipsnyje iš esmės nustatyta vėliausia data, t. y. 2014 m. rugsėjo 30 d., iki kurios valstybės narės turi pareigą į Sąjungos nuosavus išteklius įtraukti Reglamente Nr. 1360/2013 nustatytų mokesčių sumas.
Galiausiai šio reglamento 3 straipsnyje tik nustatomos datos, nuo kurių gamybos mokesčiai, nurodyti pastarojo priedo 1 punkte, taikomi, kiek tai susiję su kiekvienais pagrindinėje byloje aptariamais prekybos metais.
Reikia konstatuoti, kad, kaip savo išvados 42 punkte pažymėjo generalinė advokatė, Reglamente Nr. 1360/2013 nėra jokių nuostatų dėl procedūrų ir tvarkos, kurias valstybės narės turėtų taikyti, kad būtų įvykdytas įpareigojimas ekonominės veiklos vykdytojams grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas cukraus sektoriuje už pagrindinėje byloje aptariamus prekybos metus.
Remiantis suformuota jurisprudencija, nesant suderintų nuostatų, reglamentuojančių mokesčių, sumokėtų pažeidžiant Sąjungos teisę, grąžinimą, valstybės narės išsaugo teisę taikyti jų vidaus teisės sistemoje numatytas procedūrines taisykles, būtent reglamentuojančias senaties ar naikinamuosius terminus, laikantis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Q-Beef ir Bosschaert,
C‑89/10 ir C‑96/10
,
EU:C:2011:555
,
punktą ir 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Caterpillar Financial Services,
C‑500/16
,
EU:C:2017:996
,
punktą).
Siekiant laikytis šių principų, šios procedūrinės taisyklės turi būti ne mažiau palankios nei panašiems reikalavimams pagal vidaus teisę taikomos sąlygos (lygiavertiškumo principas), ir neturi būti tokios, kad Sąjungos teisės suteiktų teisių įgyvendinimas taptų praktiškai neįmanomas (veiksmingumo principas) (šiuo klausimu žr. 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Zuckerfabrik Jülich ir kt.,
C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10
,
EU:C:2012:591
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, vidaus taisyklių taikymas atitinka minėtus principus, nes laikantis Vokietijos mokesčių teisėje numatyto bendrojo senaties termino jos leidžia atlikti koregavimą tais atvejais, kai Sąjungos aktai iš dalies pakeičiami atgaline data. Vis dėlto iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pranešimo apie mokėtiną mokestį galutinis pobūdis pagal Vokietijos teisę prieštarauja Reglamentu Nr. 1360/2013 grindžiamam prašymui dėl grąžinimo, jei šio prašymo pateikimo momentu taikytinas senaties terminas yra pasibaigęs.
Primintina, kad pagal SESV 267 straipsnyje įtvirtintą nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų šiam išspręsti nagrinėjamą bylą. Šiuo tikslu Teisingumo Teismas gali iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti aiškintinus Sąjungos teisės klausimus, atsižvelgdamas į pagrindinės bylos dalyką (2019 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava,
C‑447/18
,
EU:C:2019:1098
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Be to, nagrinėjamu atveju reikia patikrinti, ar lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus atitinka nacionalinės teisės normos, reglamentuojančios teisę į cukraus gamintojų gamybos mokesčių, numatytų Reglamente Nr. 1260/2001 ir galutinai nustatytų Reglamente Nr. 1360/2013 už pagrindinėje byloje aptariamus prekybos metus, kuriais, kaip jie aiškinami ir taikomi kompetentingų teismų, draudžiama grąžinimo prašymą pateikti įsigaliojus Reglamentui Nr. 1360/2013, motyvuojant tuo, kad pasibaigė terminas tokiems prašymams pateikti, permokos grąžinimą.
Šiomis aplinkybėmis visų pirma reikia išnagrinėti, ar tokios taisyklės atitinka veiksmingumo principą. Pagal suformuotą jurisprudenciją kiekvieną atvejį, kai kyla klausimas, ar dėl nacionalinės proceso normos Sąjungos teisės taikymas tampa neįmanomas ar pernelyg sudėtingas, reikia nagrinėti atsižvelgiant į šios normos svarbą visam procesui, proceso eigą ir jo ypatumus įvairiose nacionalinėse institucijose. Žvelgiant iš šios perspektyvos, prireikus būtina, be kita ko, atsižvelgti į teisės į gynybą apsaugos principą, teisinio saugumo principą ir tinkamą proceso eigą (2016 m. spalio 20 d. Sprendimo Danqua,
C‑429/15
,
EU:C:2016:789
,
punktas ir 2018 m. vasario 22 d. Sprendimo INEOS Köln,
C‑572/16
,
EU:C:2018:100
,
punktas).
Dėl senaties ar naikinamųjų terminų Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, kad protingų senaties terminų nustatymas iš esmės atitinka veiksmingumo reikalavimą, nes taip taikomas pagrindinis teisinio saugumo principas, kuriuo saugomas ir suinteresuotasis asmuo, ir atitinkama valdžios institucija, nepaisant to, kad tokių terminų pasibaigimas paprastai gali sutrukdyti atitinkamiems asmenims pareikšti visas savo teises ar jų dalį (šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 22 d. Sprendimo INEOS Köln,
C‑572/16
,
EU:C:2018:100
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją). Šiuo klausimu, pavyzdžiui, nacionalinis trejų metų naikinamasis terminas buvo laikomas protingu (2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Q-Beef ir Bosschaert,
C‑89/10 ir C‑96/10
,
EU:C:2011:555
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą vienareikšmiškai matyti, kad
Cargill Deutschland
pagal nacionalinę teisę nebegali reikalauti grąžinti su pagrindinėje byloje aptariamais prekybos metais susijusių mokesčių, nes, kaip buvo priminta šio sprendimo 21 ir 22 punktuose, pasibaigė reikalavimo grąžinti nepagrįstai sumokėtus mokesčius senaties terminas. Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, taip ir yra, nepaisant to, kad Reglamentu Nr. 1360/2013 buvo atgaline data iš dalies pakeista Sąjungos teisė, pakeičiant anksčiau Teisingumo Teismo negaliojančiais pripažintų reglamentų nuostatas, kuriomis buvo pagrįsti atitinkami mokesčio nustatymo sprendimai ir pranešimai apie mokėtinus mokesčius. Šis pakeitimas atgaline data išplaukia iš šio reglamento 3 straipsnio antros–ketvirtos pastraipų, kuriose nustatytos datos, nuo kurių taikomas reglamento priedo 1 punkte nustatytas cukraus sektoriaus gamybos mokestis, kiek tai susiję su kiekvienais pagrindinėje byloje aptariamais prekybos metais.
Kaip savo išvados 60 punkte iš esmės pažymėjo generalinė advokatė,
Cargill Deutschland
praktiškai negalėjo pateikti grąžinimo prašymo per šiam tikslui numatytą ketverių metų senaties terminą, nes šis terminas baigėsi dar iki Reglamento Nr. 1360/2013 įsigaliojimo – 2013 m. gruodžio 20 d. – t. y. prieš tai, kai Sąjungos teisės aktų leidėjas pagal šio reglamento 1 straipsnį ir priedą pakoregavo gamybos mokesčius cukraus sektoriuje už pagrindinėje byloje aptariamus prekybos metus.
Kadangi, kaip nurodyta šio sprendimo 40 ir 41 punktuose, kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos iki Reglamento Nr. 1360/2013 įsigaliojimo negalėjo apskaičiuoti sumos, susijusios su galimu nepagrįstai sumokėtų mokesčių grąžinimu ūkio subjektams, besinaudojantiems teisėmis pagal šį reglamentą, ir šie ūkio subjektai taip pat neturėjo galimybės žinoti tokios sumos, darytina išvada, kad dėl nacionalinės teisės normų, kurias prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškina kaip numatančias, kad taikytinas senaties terminas pasibaigia prieš įsigaliojant šiam reglamentui, minėti subjektai praktiškai negali pasinaudoti šia Sąjungos teisės sistemoje nustatyta teise į nepagrįstai sumokėtų gamybos mokesčių už pagrindinėje byloje aptariamus prekybos metus grąžinimą.
Dėl Krėfeldo pagrindinės muitinės per teismo posėdį nurodyto teiginio, kad rūpestingas ūkio subjektas galėjo ginčyti pranešimus apie mokėtinus mokesčius prieš pasibaigiant taikytinam senaties terminui, reikia pažymėti, kad jis negali paneigti šios išvados. Iš tiesų reikia pažymėti, kad dėl nacionalinėje teisėje numatytų procedūros taisyklių praktiškai neįmanoma įgyvendinti Sąjungos teisės aktuose, kuriais galutinai nustatytos šios teisės taikymo sąlygos, ūkio subjektui suteiktos teisės, nes šios teisės įgyvendinimas nustatomas su sąlyga, kad atitinkamas ūkio subjektas, prieš įsigaliojant šiems teisės aktams, būtų pateikęs prašymą ar ieškinį, siekdamas ginčyti nacionalinius sprendimus, grindžiamus ankstesne tų pačių Sąjungos teisės aktų, kuriuos Teisingumo Teismas pripažino negaliojančiais, redakcija.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, susijusius su veiksmingumo principu, ir į šiuo atžvilgiu šio sprendimo 55 punkte padarytą išvadą, nebūtina nagrinėti galimo lygiavertiškumo principo taikymo priimant šį sprendimą.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Reglamentas Nr. 1360/2013 turi būti aiškinamas taip:
–
ūkio subjektų nepagrįstai sumokėtos sumos – 2001–2002–2005–2006 prekybos metais taikyti gamybos mokesčiai cukraus sektoriuje – turi būti grąžinamos taikant nacionalinę teisę, ypač laikantis joje nustatytų senaties terminų ir vadovaujantis lygiavertiškumo bei veiksmingumo principais,
–
juo draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kaip jas aiškina kompetentingi nacionaliniai teismai, yra numatyta, kad prašymui grąžinti nepagrįstai sumokėtus cukraus gamybos mokesčius taikomas senaties terminas pasibaigia prieš įsigaliojant šiam reglamentui, o dėl to tampa praktiškai neįmanoma pasinaudoti šiems ūkio subjektams pagal Sąjungos teisės sistemą suteikta teise į šių mokesčių už minėtame reglamente nurodytus prekybos metus susigrąžinimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

2013 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1360/2013, kuriuo nustatomi 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ir 2005–2006 prekybos metų cukraus sektoriaus gamybos mokesčiai, 2001–2002 ir 2004–2005 prekybos metų papildomo mokesčio skaičiavimo koeficientas ir suma, kurią cukraus gamintojai turi sumokėti runkelių pardavėjams dėl susidariusio didžiausio mokesčio ir priskaičiuoto 2002–2003, 2003–2004 ir 2005–2006 prekybos metų mokesčio skirtumo, turi būti aiškinamas taip:

–
ūkio subjektų nepagrįstai sumokėtos šių mokesčių sumos turi būti grąžinamos taikant nacionalinę teisę, ypač laikantis joje nustatytų senaties terminų ir vadovaujantis lygiavertiškumo bei veiksmingumo principais,

–
juo draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kaip jas aiškina kompetentingi nacionaliniai teismai, yra numatyta, kad prašymui grąžinti nepagrįstai sumokėtus cukraus gamybos mokesčius taikomas senaties terminas pasibaigia prieš įsigaliojant šiam reglamentui, o dėl to tampa praktiškai neįmanoma pasinaudoti šiems ūkio subjektams pagal Sąjungos teisės sistemą suteikta teise į šių mokesčių už minėtame reglamente nurodytus prekybos metus susigrąžinimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.