CELEX: 62019TJ0854
Znamka Evropske unije
Postopek za ugotovitev ničnosti
Besedna znamka Evropske unije MONTANA
Absolutni razlog za zavrnitev
Opisnost
Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 7(1)(c) Uredbe (EU) 2017/1001)
Pravica do izjave
Člen 94(1) Uredbe 2017/1001
Ugotavljanje dejanskega stanja po uradni dolžnosti
Dopustitev dokazov, ki so bili prvič predloženi pred odborom za pritožbe
Člen 95(1) in (2) Uredbe 2017/1001

)
[…]
Predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano odločbo razveljavi;
–
ugodi zahtevi za ugotovitev ničnosti in razglasi ničnost izpodbijane znamke za zadevno blago in storitve;
–
EUIPO in intervenientki naloži plačilo stroškov postopka, vključno s stroški, nastalimi pred odborom za pritožbe.
Na obravnavi je tožeča stranka izjavila, da se odpoveduje drugemu tožbenemu predlogu, kar je bilo zabeleženo v zapisniku obravnave.
EUIPO Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Intervenientka Splošnemu sodišču predlaga, naj tožbo zavrne.
Pravo
[…]
Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 95(1) in (2) Uredbe 2017/1001
Tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom odboru za pritožbe v bistvu očita, na eni strani, da je dopustil dokaze, ki jih je intervenientka na podlagi člena 95(2) Uredbe 2017/1001 predložila prepozno, in na drugi strani, da je po uradni dolžnosti preizkusil nekatera dejstva, kar ni v skladu s členom 95(1) Uredbe 2017/1001. Prvi tožbeni razlog je torej mogoče razdeliti na dva različna očitka, ki se nanašata na kršitev obeh zgoraj navedenih določb.
Prvi očitek prvega tožbenega razloga: kršitev člena 95(2) Uredbe 2017/1001
[…]
V skladu s členom 95(2) Uredbe 2017/1001 EUIPO „lahko spregleda dejstva, na katere se stranke niso sklicevale, ali dokaze, ki jih zadevne stranke niso predložile v ustreznem času“.
Iz besedila člena 95(2) Uredbe 2017/1001 izhaja, da je po splošnem pravilu, če ni nasprotne določbe, predložitev dejstev in dokazov strank mogoča tudi po izteku rokov, ki jim je podrejena taka predložitev v skladu z določbami iste uredbe, ter da EUIPO nič ne prepoveduje, da bi upošteval dejstva in dokaze, ki so tako prepozno navedeni ali predloženi (sodbe z dne 13. marca 2007, UUNT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, točka
; z dne 19. aprila 2018, EUIPO/Group,
C‑478/16 P
, neobjavljena,
EU:C:2018:268
, točka
, in z dne 21. marca 2019, Pan/EUIPO – Entertainment One UK (TOBBIA),
T‑777/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:180
, točka
).
Člen 95(2) Uredbe 2017/1001 z navedbo, da se EUIPO „lahko“ v takem primeru odloči, da ne bo upošteval takšnih dejstev ali dokazov, slednjemu daje široko diskrecijsko pravico pri odločanju, pri čemer mora svojo odločitev v zvezi s tem, ali jih bo upošteval, obrazložiti (glej v tem smislu sodbe z dne 13. marca 2007, UUNT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, točka
; z dne 24. januarja 2018, EUIPO/European Food,
C‑634/16 P
,
EU:C:2018:30
, točka
, in z dne 21. marca 2019, TOBBIA,
T‑777/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:180
, točka
).
Poleg tega člen 27(4) Uredbe 2018/625 ureja izvajanje diskrecijske pravice iz člena 95(2) Uredbe 2017/1001 v zvezi z dejstvi, na katere se sklicuje, in dokazi, ki so bili prvič predloženi pred odborom za pritožbe. Ta določba namreč določa:
„Odbor za pritožbe lahko v skladu s členom 95(2) Uredbe […] 2017/1001 sprejme dejstva in dokazila, ki so mu predložena prvič, le če ta dejstva in dokazila izpolnjujejo naslednje zahteve:
(a)
zdijo se pomembna za izid zadeve ter
(b)
niso bila predložena pravočasno zaradi tehtnih razlogov, zlasti če zgolj dopolnjujejo zadevna dejstva in dokazila, ki so bila predložena pravočasno, oziroma so vložena za namene izpodbijanja sklepov ali preizkusov, ki jih je pri odločbi, ki je predmet pritožbe, na lastno pobudo opravila prva stopnja.“
[…]
Drugi očitek prvega tožbenega razloga: kršitev člena 95(1) Uredbe 2017/1001
Tožeča stranka trdi, da EUIPO v skladu s členom 95(1) Uredbe 2017/1001 v postopkih za ugotovitev ničnosti, ki temeljijo na absolutnih razlogih za ničnost, preverjanje omeji na razloge in argumente, ki so jih navedle stranke. Za znamko Evropske unije, ki je bila registrirana, naj bi veljala domneva veljavnosti, zato bi se morala oseba, ki je vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti, pred EUIPO sklicevati na konkretne elemente, ki izpodbijajo njeno veljavnost.
Tožeča stranka torej meni, da se odbor za pritožbe ni mogel opreti na lastne dejanske ugotovitve. V izpodbijani odločbi pa naj bi se odbor za pritožbe oprl na „dodatna dejstva“, na katera se stranke niso sklicevale.
Po mnenju tožeče stranke se ta dejstva nanašajo, prvič, na prebivalstvo zvezne države Montana (točka 29 izpodbijane odločbe), drugič, na priljubljenost drugih turističnih destinacij, kot sta zvezni državi Kalifornija ali Florida (točka 31 izpodbijane odločbe), tretjič, na sklicevanje na izraze, povezane z besedo „montana“ v nekaterih evropskih jezikih, in povezovanje te besede s švicarsko občino Crans-Montana (točki 32 in 33 izpodbijane odločbe), četrtič, na odstotek gozdov na ozemlju Združenih držav in nekaterih držav članic Unije (točki 42 in 43 izpodbijane odločbe) ter, petič, na podatke iz enciklopedije
Britannica
v zvezi z rastlinstvom v Montani in njenim gospodarstvom (točke 40, 51 in 52 izpodbijane odločbe).
EUIPO in intervenientka trditve tožeče stranke izpodbijata.
V skladu z ustaljeno sodno prakso morajo preizkuševalci EUIPO in – v primeru pritožbe – odbori za pritožbe pri EUIPO v skladu s členom 95(1) Uredbe 2017/1001 pri preizkusu absolutnih razlogov za zavrnitev po uradni dolžnosti preučiti dejstva, da bi ugotovili, ali je pri znamki, katere registracija se zahteva, podan kateri od absolutnih razlogov za zavrnitev registracije, naštetih v členu 7 te uredbe. Iz tega izhaja, da lahko pride do tega, da morajo pristojni organi EUIPO svoje odločbe utemeljiti na podlagi dejstev, ki jih stranka, ki je zahtevala registracijo, ni navedla (glej v tem smislu sodbi z dne 29. marca 2019, All Star/EUIPO – Carrefour Hypermarchés (Oblika podplata čevlja),
T‑611/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:210
, točka
, in z dne 10. junija 2020, Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Wisniewski (Prikaz motiva šahovnice),
T‑105/19
, neobjavljena,
EU:T:2020:258
, točka
).
Vendar odboru za pritožbe v okviru postopka za ugotovitev ničnosti, ki temelji na absolutnem razlogu za zavrnitev, ni mogoče naložiti, naj ponovno po uradni dolžnosti preizkusi upoštevna dejstva ob registraciji, ki jo opravijo pristojni organi EUIPO. Iz določb členov 59 in 62 Uredbe 2017/1001 je namreč razvidno, da se znamka Evropske unije šteje za veljavno, dokler jo EUIPO na podlagi postopka za ugotovitev ničnosti ne razglasi za nično. Velja torej domneva njene veljavnosti, ki je logična posledica nadzora, ki ga EUIPO izvaja v okviru preizkusa zahteve za registracijo (glej v tem smislu sodbi z dne 29. marca 2019, Oblika podplata čevlja,
T‑611/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:210
, točka
, in z dne 10. junija 2020, Prikaz motiva šahovnice,
T‑105/19
, neobjavljena,
EU:T:2020:258
, točka
).
Ta domneva veljavnosti obveznost EUIPO iz člena 95(1), prvi stavek, Uredbe 2017/1001, da po uradni dolžnosti preveri upoštevna dejstva, ki bi ga lahko privedla k uporabi absolutnih razlogov za zavrnitev, omejuje na preizkus prijave znamke Evropske unije, ki ga opravijo preizkuševalci in – v primeru pritožbe – odbori za pritožbe med postopkom registracije navedene znamke. Ker pa v okviru postopka za ugotovitev ničnosti, ki temelji na absolutnem razlogu za zavrnitev, velja domneva veljavnosti registrirane znamke Evropske unije, mora oseba, ki je vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti, pred EUIPO navesti konkretne okoliščine, ki bi omajale veljavnost znamke. Tako v skladu z drugim stavkom člena 95(1) Uredbe 2017/1001, ki utrjuje prejšnjo sodno prakso Splošnega sodišča (sodba z dne 13. septembra 2013, Fürstlich Castell’sches Domänenamt/UUNT – Castel Frères (CASTEL),
T‑320/10
,
EU:T:2013:424
, točka
), EUIPO v postopkih za ugotovitev ničnosti na podlagi člena 59 te uredbe preverjanje omeji na razloge in argumente, ki so jih navedle stranke (glej sodbo z dne 10. junija 2020, Prikaz motiva šahovnice,
T‑105/19
, neobjavljena,
EU:T:2020:258
, točka
in navedena sodna praksa).
Čeprav domneva veljavnosti registracije omejuje obveznost EUIPO, da preuči upoštevna dejstva, pa mu ne more preprečiti, da se zlasti glede na elemente, na katere se sklicuje stranka, ki izpodbija veljavnost izpodbijane znamke, opre na splošno znana dejstva (glej v tem smislu sodbi z dne 29. marca 2019, Oblika podplata čevlja,
T‑611/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:210
, točka
, in z dne 10. junija 2020, Prikaz motiva šahovnice,
T‑105/19
, neobjavljena,
EU:T:2020:258
, točka
).
Poleg tega, čeprav EUIPO v postopkih za ugotovitev ničnosti, ki temeljijo na absolutnem razlogu za zavrnitev, svoj preizkus omeji na razloge in trditve strank, pa to ne pomeni, da odbor za pritožbe v okviru svoje presoje dejstev, trditev in dokazov, ki jih predloži vlagatelj zahteve za ugotovitev ničnosti, ne more priti do drugačne ugotovitve od tiste, ki jo predlaga ta stranka (glej v tem smislu sodbo z dne 24. oktobra 2019, Rubik’s Brand/EUIPO – Simba Toys (Oblika kocke z mrežasto strukturo ploskev),
T‑601/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:765
, točka
). V zvezi s tem iz člena 71(1) Uredbe 2017/1001 izhaja, da lahko odbor za pritožbe na podlagi pritožbe, o kateri odloča, izvršuje pristojnosti oddelka, ki je sprejel izpodbijano odločbo, in mora torej v tem okviru v celoti na novo preizkusiti pravno in dejansko utemeljenost ugovora (sodbe z dne 13. marca 2007, UUNT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, točka
; z dne 4. marca 2020, Tulliallan Burlington/EUIPO,
od C‑155/18 P do C‑158/18 P
,
EU:C:2020:151
, točka
, in z dne 28. marca 2019, Robert Bosch/EUIPO (Simply. Connected.),
T‑251/17 in T‑252/17
,
EU:T:2019:202
, točka
).
V obravnavani zadevi ni sporno, da se spor umešča v okvir postopka za ugotovitev ničnosti, ki temelji na absolutnem razlogu za ničnost. Odbor za pritožbe je bil torej zavezan, da preuči le tožbene razloge in trditve strank, ne da bi to vplivalo na možnost upoštevanja splošno znanih dejstev.
Ni pa mogoče ugotoviti, da odbor za pritožbe s tem, da je kršil člen 95(1) Uredbe 2017/1001, ni spoštoval meja svojega preizkusa.
Poudariti je namreč treba, da je odbor za pritožbe zgolj preučil, ali je absolutni razlog, ki ga je natančno navedla tožeča stranka, tak, da lahko povzroči ničnost izpodbijane znamke.
[…]
Poleg tega je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi menil, da je znamka MONTANA veljavno registrirana, s čimer je potrdil njeno veljavnost.
Zato odbor za pritožbe ni po uradni dolžnosti preučil upoštevnih dejstev, ki bi ga lahko privedla k uporabi drugih absolutnih razlogov za zavrnitev, ki bi v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 40 zgoraj, lahko omajali veljavnost izpodbijane znamke.
Poleg tega tožeča stranka ne more trditi, da je odbor za pritožbe pri presoji zadevnega absolutnega razloga po uradni dolžnosti preizkusil nekatera „dodatna dejstva“ (glej točki 35 in 36 zgoraj).
Poudariti je namreč treba, da se ugotovitve odbora za pritožbe, naštete v točki 36 zgoraj, nanašajo na njegovo presojo elementov, ki jih je tožeča stranka predložila v podporo svoji zahtevi za ugotovitev ničnosti, in obrazložitve odločbe oddelka za izbris. Njihov namen je postaviti v perspektivo dejstva, dokaze in trditve, ki jih je tožeča stranka navedla v svoji zahtevi za ugotovitev ničnosti in za katere je odbor za pritožbe menil, da so netočni oziroma nimajo zadostne dokazne vrednosti, in zavrniti ugotovitve oddelka za izbris s tem, da se ugodi zahtevi za ugotovitev ničnosti.
[…]
Iz tega sledi, da v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 42 zgoraj, ugotovitve odbora za pritožbe izražajo le izvedbo nove celovite presoje pravnega in dejanskega temelja pritožbe, na podlagi katere je ta odbor prišel do drugačnih ugotovitev od tistih, ki jih je želela tožeča stranka.
Iz navedenega izhaja, da je treba drugi očitek prvega tožbenega razloga in zato prvi tožbeni razlog v celoti zavrniti.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Družbi Franz Schröder GmbH & Co. KG se poleg njenih stroškov naloži plačilo stroškov, nastalih Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO).

3.
Družba RDS Design ApS nosi lastne stroške.

Collins
Kreuschitz
De Baere
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 2. junija 2021.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.