CELEX: 62016TJ0580
Personalesag
tjenestemænd
midlertidigt ansatte
løn
familietillæg
uddannelsestillæg
afslag på godtgørelse af skoleudgifter
artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten
berettiget forventning
ligebehandling
princippet om god forvaltning

Tvistens baggrund
Den første sagsøger, Irit Azoulay, har et barn, som siden september 2014 har været indskrevet ved Athénée Ganenou i Bruxelles (Belgien). De tre øvrige sagsøgere, Andrew Boreham, Mirja Bouchard og Darren Neville, har børn, som er indskrevet ved École internationale Le Verseau i Bierges (Belgien). Sagsøgerne, som havde børn, der allerede var indskrevet ved disse uddannelsesinstitutioner før 2014, modtog indtil skoleåret 2014/2015 godtgørelse af skoleudgifterne for disse inden for det månedlige loft.
École internationale Le Verseau er en sekulær skole, som er tilsluttet Fédération des établissements libres subventionnés indépendants (FELSI) (sammenslutning af uafhængige, offentligt støttede skoler), og som får tilskud af Communauté française (det franske fællesskab). Timerne gennemføres på fransk og engelsk fra børnehaveklassen af lærere med disse sprog som modersmål. Denne skole finansieres imidlertid ikke fuldstændigt af dette tilskud. Skolen råder over egne indtægter, som navnlig tilvejebringes af Les Amis du Verseau (Verseaus venner), en sammenslutning, som drives uden gevinst for øje.
Athénée Ganenou er en religiøs skole, som får tilskud fra Communauté française, hvis officielle og fuldstændige uddannelsesprogram skolen anvender, idet der fra grundskolen suppleres med flere timers undervisning om ugen i hebræisk, jødedommens historie, biblen og engelsk. Denne skole finansieres ikke fuldstændigt af dette tilskud. Skolen råder over egne indtægter, som navnlig tilvejebringes af Les Amis du Ganenou (Ganenous venner), en sammenslutning, som drives uden gevinst for øje.
I oktober og november 2014 indgav sagsøgerne ansøgninger om godtgørelse af de skoleudgifter, de havde afholdt for deres børn, som de har forsørgerpligt over for, bilagt dokumentation fra de pågældende skoler, som var identisk med den dokumentation, som de havde vedlagt deres tidligere ansøgninger om godtgørelse af sådanne skoleudgifter, som var blevet imødekommet.
Den 24. april 2015 fik sagsøgerne meddelelse om det endelige afslag på deres ansøgninger om godtgørelse af skoleudgifterne (herefter »de anfægtede afgørelser«) med den begrundelse, at betingelserne i artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) ikke var opfyldt, eftersom de pågældende to skoler ikke var skoler mod betaling som omhandlet i denne bestemmelse, idet sagsøgernes fakultative bidrag til de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, ikke var omfattet af den gratis obligatoriske undervisning som omhandlet i den belgiske lovgivning.
Sagsøgerne indgav hver især, den 20. juli 2015, en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2. Ved individuelle afgørelser truffet af Europa-Parlamentets generalsekretær den 17. og 19. november 2015 blev disse klager afslået (herefter »afgørelserne om afslag på klagerne«). Imidlertid besluttede Europa-Parlamentets generalsekretær »pr. kulance og undtagelsesvist« at tildele sagsøgerne uddannelsestillæg for 2014/2015, men ikke længere at tildele dette for de kommende skoleår til en skolegang ved École internationale Le Verseau og ved Athénée Ganenou.
Parternes påstande og retsforhandlinger
Ved stævning indleveret til Personalerettens Justitskontor den 17. februar 2016 har sagsøgerne anlagt denne sag.
I henhold til artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2016/1192 af 6. juli 2016 om overførsel til Retten af kompetencen til som første instans at afgøre tvister mellem Den Europæiske Union og dens ansatte (
EUT 2016, L 200, s. 137
) overføres sager, der verserer ved Personaleretten den 31. august 2016, til Retten. De bliver viderebehandlet af Retten i den stand, som de befinder sig i på denne dato, og i overensstemmelse med dens procesreglement.
Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
—
De anfægtede afgørelser annulleres.
—
Om fornødent annulleres afgørelserne om afslag på klagerne.
—
Parlamentet tilpligtes at tildele sagsøgerne uddannelsestillæg for 2015/2016, med tillæg af renter fra de datoer, hvor disse beløb forfaldt til betaling.
—
Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Parlamentet har nedlagt følgende påstande:
—
Frifindelse.
—
Sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Under retsmødet og som svar på et spørgsmål fra Retten anmodede sagsøgerne om at ændre det andet punkt i deres påstande og har således nedlagt følgende påstande:
—
De anfægtede afgørelser annulleres.
—
Om fornødent annulleres »afgørelserne om afslag på klagerne, dog med undtagelse af afgørelsen truffet af Parlamentets generalsekretær om pr. kulance og undtagelsesvist at tildele sagsøgerne uddannelsestillæg for 2014/2015«.
—
Parlamentet tilpligtes at tildele sagsøgerne uddannelsestillæg for 2015/2016, med tillæg af renter fra de datoer, hvor disse beløb forfaldt til betaling.
—
Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
Om påstanden om annullation af afgørelserne om afslag på klagerne
Det bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at en påstand om annullation, der formelt er rettet mod en afgørelse om afslag på en klage, har den virkning retligt at få prøvet den akt, der har været genstand for klagen, når afgørelsen er uden selvstændigt indhold (dom af 17.1.1989, Vainker mod Parlamentet,
293/87
,
EU:C:1989:8
, præmis
). Da afgørelserne om afslag på klagerne i det foreliggende tilfælde er uden selvstændigt indhold, skal søgsmålet anses for at være rettet mod de anfægtede afgørelser.
Om påstanden om annullation af de anfægtede afgørelser
Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremført tre anbringender om, for det første, tilsidesættelse af artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn, for det andet, tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og, for det tredje, tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om god forvaltning.
Om det første anbringende om tilsidesættelse af artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn
–
Parternes argumenter
Sagsøgerne har for det første bemærket, at begrebet »skoleudgifter« i artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten dækker udgifter til indskrivning ved og undervisning på en skole. Ifølge sagsøgerne vil betingelsen om, at barnet modtager undervisning på en skole »mod betaling«, kunne være vildledende. Skoleudgifternes fakultative eller obligatoriske karakter er nemlig irrelevant, da der kun er tale om skoleudgifter afholdt af tjenestemanden for de børn, der er forsørgerpligt over for, i de skoler, der tilbyder et pædagogisk projekt efter deres valg. Ifølge den nævnte bestemmelse afhænger tildelingen af uddannelsestillæg ikke af eksisterende benævnelser eller klassificeringer på nationalt plan, men udelukkende af karakteren af og de elementer, som indgår i den udgift, der skal godtgøres.
Sagsøgerne har for det andet gjort gældende, at begrebet »skoleudgifter« er et selvstændigt begreb. Sagsøgerne har i denne forbindelse anerkendt, at den offentligt støttede undervisning i Belgien ikke fastsætter undervisning i modersmålet engelsk af indfødte lærere eller formidling af det jødiske folks kulturelle, religiøse og historiske arv. Den eneste måde at sikre denne undervisning vil være en supplerende finansiering. De udgifter, der dækkes af de pågældende skolers egne midler, og som finansieres takket være støtten fra sammenslutningerne, som drives uden gevinst for øje, er nemlig de udgifter, som gør det muligt for en elev først at få adgang til et specifikt pædagogisk projekt og dernæst i fornødent omfang at deltage i samme skoles programmer og undervisningstimer. Parlamentets argument om, at det i den belgiske lovgivning præciseres, at en skole ikke kan betinge en indskrivning af betaling af et pengebeløb, uanset om det er til selve skolen eller til et andet organ, tilsidesætter den selvstændige karakter af begrebet »skoleudgifter«. Ifølge sagsøgerne fremgår det endvidere af erklæringen om skoleudgifter, at de afholdte udgifter nøjagtigt svarer til forældrenes deltagelse i finansieringen af den sammenslutning, som drives uden gevinst for øje, og som støtter en offentligt støttet skole, og ved deres formål og anvendelse udgør skoleudgifter, der kan godtgøres.
Sagsøgerne har for det tredje bemærket, at de udgifter, der ikke kan godtgøres, opregnet i artikel 3 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende tildeling af det uddannelsestillæg, der er fastsat i artikel 3 i bilag VII til vedtægten, som blev vedtaget af Parlamentet den 18. maj 2004 i overensstemmelse med vedtægtens artikel 110 (herefter »de almindelige gennemførelsesbestemmelser«), er udgifter, der ikke vedrører undervisningsaktiviteter og derfor reelt er fakultative. Derimod er de udgifter, der har sammenhæng med de midler, der er indsamlet af de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, udgifter, som skal betales på et tidligere tidspunkt, idet de indgår i indskrivnings- og undervisningsgebyrerne.
Ifølge Parlamentet fremgår det af den belgiske lovgivning, at de frie, offentligt støttede skoler arrangerer gratis undervisning og ikke er private skoler, som pålægger skoleudgifter som betingelse for indskrivningen af eleverne og adgang til undervisningstimerne. Selv om der på visse betingelser kan anmodes om betaling af visse udgifter, vil manglende betaling af disse under ingen omstændigheder for eleven kunne udgøre en sanktionsgrund som nægtelse af indskrivning eller bortvisning. Opregningen i artikel 3 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser af de udgifter, der er undtaget fra en godtgørelse af skoleudgifterne, er ikke udtømmende. Som skoleudgifter anses nemlig kun de udgifter, som betinger selve adgangen for eleven til skolen og dens program. I det foreliggende tilfælde er indskrivningen af eleverne på de pågældende skoler ikke betinget af betaling af et indskrivningsgebyr. Forældrenes bidrag til de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, dækker de to skolers specifikke program.
Parlamentet har ligeledes gjort gældende, at de ansatte i overensstemmelse med administrationschefernes skrivelse nr. 012/77 for at kunne få udbetalt uddannelsestillæg skal fremlægge en faktura, hvori der sondres mellem de forskellige slags udgifter. De af sagsøgerne fremlagte fakturaer og attester opfylder ikke denne betingelse og gør det ikke muligt tilstrækkeligt sikkert at afgøre, hvorledes de bidrag, som sagsøgerne har betalt, er blevet anvendt.
–
Rettens bemærkninger
Artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten bestemmer bl.a., at »[p]å de i de almindelige gennemførelsesbestemmelser fastsatte betingelser oppebærer tjenestemanden til dækning af de af ham afholdte skoleudgifter et uddannelsestillæg på højst 260,95 [EUR] om måneden for hvert barn, han har forsørgerpligt over for […], og som er mindst fem år gammelt, og som regelmæssigt modtager heltidsundervisning i en grundskole eller en skole på gymnasialt niveau mod betaling eller i en læreanstalt for videregående uddannelse«.
Det fremgår af artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten, at begrebet »skoleudgifter« vedrører udgifter i forbindelse med, at det barn, som tjenestemanden har forsørgerpligt over for, regelmæssigt modtager heltidsundervisning i en grundskole eller en skole på gymnasialt niveau mod betaling.
Det må herefter undersøges, om École internationale Le Verseau og Athénée Ganenou er »grundskoler eller skoler på gymnasialt niveau mod betaling« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten.
For det første er det ubestridt, at den obligatoriske undervisning i Communauté française ifølge den lovgivning, der finder anvendelse i Communauté française, er gratis, og at der ikke kan forlanges eller modtages skolepenge.
I denne henseende bemærkes, at cirkulære nr. 4516 af 29. august 2013 fra Communauté française med overskriften »Gratis adgang til obligatorisk undervisning« (herefter »cirkulære nr. 4516«) bestemmer følgende i kapitel II med overskriften »Regler, der finder anvendelse på området for gratis adgang til undervisning«, som findes i del A med overskriften »De udgifter, som skolen ikke kan kræve (Art. 100 og 102 i dekret af 24.7.1997»Opgaver«)«:
»I forbindelse med grundundervisning og videregående undervisning kan uddannelsesinstitutionerne ikke kræve, at forældrene betaler visse udgifter. Herunder kan bl.a. nævnes:
1)
direkte eller indirekte skolepenge:
Artikel 12, [stk.] 1, i lov af 29. maj 1959, den såkaldte Skolepagt, og artikel 100, [stk.] 1, i dekret af 24. juli 1997 præciserer, at der ikke kan oppebæres eller accepteres direkte eller indirekte skolepenge.
I praksis:
Dette betyder bl.a., at en skole ikke kan betinge en indskrivning af betaling af et pengebeløb, uanset om det er til selve skolen eller til et andet organ ([sammenslutning, som drives uden gevinst for øje], venskabsforening, de facto sammenslutning).«
For det andet er det ligeledes ubestridt, at sagsøgerne i overensstemmelse med de ovenfor i præmis 22 og 23 nævnte regler ikke til École internationale Le Verseau, til Athénée Ganenou eller til et tredje organ skulle have betalt indskrivnings- eller undervisningsgebyr for deres børn, som går i disse skoler.
Det fremgår nemlig af de attester, som er fremlagt af École internationale Le Verseau, at »betaling for 2014/2015 […] udelukkende vil blive brugt til bevarelse og udvikling af pædagogiske projekter [på den nævnte skole], på hvilken regelmæssigt indskrives [de børn, over for hvilke den anden, tredje og fjerde sagsøger har forsørgerpligt], og som ikke modtager tilskud fra Communauté française«. Athénée Ganenou »bekræfter […] indskrivningen af det barn, [som den første sagsøger har forsørgerpligt over for], for skoleåret 2014/2015«, oplyser, at skolen »er en uafhængig offentligt støttet skole, som anvender det officielle og fuldstændige program fra [Communauté française]«, nævner, at »deltagelse i det specifikke pædagogiske undervisningsprojekt, der ikke er offentligt støttet, koster 270 EUR pr. måned, ti måneder om året,« og præciserer, at »[d]isse udgifter ikke dækker skoleudstyr eller kantine, som betales særskilt«.
Det følger heraf, at betingelsen om en »grundskole eller en skole på gymnasialt niveau mod betaling« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten ikke er opfyldt, og at sagsøgerne følgelig ikke kan få tildelt et uddannelsestillæg for deres børn, som de har forsørgerpligt over for, og som er indskrevet ved henholdsvis École internationale Le Verseau og Athénée Ganenou.
Denne konklusion modsiges ikke af de af sagsøgerne påberåbte argumenter.
Indledningsvis har sagsøgerne gjort gældende, at begrebet »skoleudgifter« vedrører de udgifter, som tjenestemanden har afholdt for de børn, denne har forsørgerpligt over for, i de skoler, der tilbyder et pædagogisk projekt, som de har valgt.
Artikel 3 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser foreskriver:
»Inden for de grænser, der er fastsat i artikel 3, stk. 1, første og tredje afsnit, i bilag VII til tjenestemandsvedtægten, dækker uddannelsestillæg B:
a)
udgifter til indskrivning ved og undervisning på skoler
b)
transportudgifter
med udelukkelse af alle andre udgifter, og bl.a.:
—
obligatoriske udgifter, såsom udgifter til køb af bøger, undervisningsmateriale, sportsudstyr, skoleforsikringsdækning og forsikring til dækning af lægeudgifter, eksamensudgifter, udgifter afholdt til fælles eksterne skoleaktiviteter (såsom udflugter, besøg, og skolerejser, sportskurser etc.), samt andre udgifter vedrørende gennemførelsen af skoleprogrammet på den skole, som eleven går på
—
udgifter som følger af barnets deltagelse i skikurser, svømmekurser eller lejrskoler samt tilsvarende aktiviteter.«
Det bemærkes således, at skoleudgifter ifølge artikel 3 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser dækker »udgifter til indskrivning ved og undervisning på skoler«. Således formuleret dækker skoleudgifter såvel de udgifter, der gør det muligt for en elev at få adgang til skolen (udgifter til indskrivning), som de udgifter, der gør det muligt for eleven at følge undervisningstimerne og i fornødent omfang at deltage i samme skoles programmer (udgifter til undervisning) (dom af 8.9.2011, Bovagnet mod Kommissionen,
F-89/10
,
EU:F:2011:129
, præmis
).
Det må imidlertid konstateres, at indskrivningen ved og den undervisning, der på École internationale Le Verseau og Athénée Ganenou gives de børn, som sagsøgeren har forsørgerpligt over for, i det foreliggende tilfælde ikke er betinget af betaling af et pengebeløb til disse skoler eller til andre organer, såsom sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, til dækning af indskrivnings- og undervisningsgebyr på de nævnte skoler. Det modsatte ville i øvrigt, som det fremgår af cirkulære nr. 4516, ikke være i overensstemmelse med den lovgivning, der finder anvendelse i Communauté française.
Det skal ligeledes konstateres, at sagsøgerne ikke har imødegået Parlamentets bemærkning om, at manglende betaling af de pågældende beløb til de respektive sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, under ingen omstændigheder for eleven kan udgøre en sanktionsgrund som nægtelse af indskrivning eller bortvisning.
I denne henseende henvises ligeledes til cirkulære nr. 4516, hvori der, hvad angår betaling af de udgifter, som skolen kan kræve, såsom udgifter til »svømmehal og kulturelle og sportslige aktiviteter«, i kapitel II, under rubrikken »Manglende betaling af udgifter«, er anført følgende:
»I tilfælde af manglende betaling eller nægtelse af betaling kan skolen ikke afvise at indskrive eller genindskrive en elev, udelukke denne definitivt, sanktionere denne eller nægte at give denne karakterbog eller eksamensbevis. I givet fald fastsættes en betalingspåkravsprocedure i hver undervisningsmyndighed.«
Det følger heraf, at argumentet vedrørende begrebet »skoleudgifter« ikke på nogen måde ændrer ved den omstændighed, at École internationale Le Verseau og Athénée Ganenou i det foreliggende tilfælde i mangel af indskrivnings- og undervisningsgebyr ikke kan kvalificeres som »grundskoler eller skoler på gymnasialt niveau mod betaling« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten.
Endelig har sagsøgerne bemærket, at eftersom begrebet »skoleudgifter« er et selvstændigt begreb i EU-retten, vil indholdet af dette ikke kunne afhænge af eksisterende benævnelser eller klassifikationer, der foretages på nationalt plan, men alene afhænger af selve karakteren af og de elementer, som indgår i den udgift, der skal godtgøres (dom af 8.9.2011, Bovagnet mod Kommissionen,
F-89/10
,
EU:F:2011:129
, præmis
).
Sagsøgerne har med rette bemærket, at begrebet »skoleudgifter« er et selvstændigt begreb i EU-retten og at nationale benævnelser eller klassifikationer på området for skoleudgifter følgelig ikke er afgørende. Imidlertid følger det ligeledes heraf, at benævnelsen eller klassifikationen af de bidrag, som betales af forældrene til de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, ikke ændrer den omstændighed, at hverken École internationale Le Verseau eller Athénée Ganenou kræver indskrivnings- eller undervisningsgebyr. Heraf følger nødvendigvis, at de bidrag, der anmodes om af de nævnte sammenslutninger, der drives uden gevinst for øje, til børnenes deltagelse i disse skolers specifikke undervisningsprojekt, der ikke får offentlig støtte, heller ikke kan vedrøre de nævnte skolers indskrivnings- og undervisningsgebyr, således som det i øvrigt bekræftes af cirkulære nr. 4516. Herefter kan de bidrag, der i det foreliggende tilfælde anmodes om af disse sammenslutninger, der drives uden gevinst for øje, under alle omstændigheder ikke kvalificeres som »skoleudgifter« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten og som præciseret i artikel 3 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser.
Endelig har sagsøgerne gjort gældende, at de udgifter, der er udelukket fra godtgørelse, og som er opregnet i artikel 3 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, er udgifter, der ikke vedrører undervisningsaktiviteterne og derfor reelt er fakultative, mens de udgifter, der har sammenhæng med de midler, der er indsamlet af de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, er udgifter, som skal betales på et tidligere tidspunkt, idet de indgår i indskrivnings- og undervisningsgebyrerne.
I denne forbindelse bemærkes, at artikel 3 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser stiller »alle andre udgifter«, som udelukkes fra godtgørelse, og hvorpå der gives nogle eksempler, over for »udgifter til indskrivning og undervisning på skolerne« samt »transportudgifter«, med hensyn til hvilke en begrænset godtgørelse er mulig. Desuden vedrører udtrykket »alle andre udgifter« i modsætning til det af sagsøgerne påståede ikke udelukkende »udgifter, der ikke vedrører undervisningsaktiviteter«. Denne bestemmelse omhandler nemlig udtrykkeligt »andre udgifter vedrørende gennemførelsen af skoleprogrammet på den skole, som eleven går på«.
Endelig har sagsøgerne oplyst, at den obligatoriske undervisning på École internationale Le Verseau og Athénée Ganenou blev suppleret af en undervisning, der indgik i hver af disse skolers pædagogiske projekt, og at de med henblik herpå til de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, betalte de beløb, der dækkede deres børns deltagelse i disse skolers specifikke undervisningsprojekt, der ikke er offentligt støttet.
Det følger af disse oplysninger, at eftersom de bidrag, der betales til de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, ikke kan kvalificeres som skoleudgifter, udgør bidragene udgifter, der følger af de krav og aktiviteter, der er forbundet med gennemførelsen af skoleprogrammet, dvs. børnenes deltagelse i de pågældende skolers specifikke undervisningsprojekt, der ikke er offentligt støttet, og skal anses for »andre udgifter vedrørende gennemførelsen af skoleprogrammet på den skole, som eleven går på« som omhandlet i artikel 3, andet afsnit, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, der, ifølge samme bestemmelse, ikke dækkes af uddannelsestillæg B.
Det første anbringende må herefter forkastes.
Om det andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
–
Parternes argumenter
Ifølge sagsøgerne har Parlamentet givet præcise tilsagn, som har givet dem håb om, at de ville få udbetalt uddannelsestillæggene, for så vidt som disse udgifter var blevet godtgjort i de foregående år. De har afvist Parlamentets argument om, at uddannelsestillæg er underlagt en årlig vurdering. Ifølge sagsøgerne menes der hermed snarere en årlig vurdering af politikken for godtgørelse af skoleudgifterne, hvilket ville betyde, at Parlamentet ville have ret til radikalt at ændre administrationens holdning hvad angår en fuldstændig identisk situation, hvilket ville være i strid med retssikkerhedsprincippet.
Parlamentet har bestridt sagsøgernes argumentation.
–
Rettens bemærkninger
Retten til at påberåbe sig beskyttelsen af en berettiget forventning er betinget af, at tre betingelser er opfyldt. For det første, at præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer, der hidrører fra en pålidelig kilde med den nødvendige bemyndigelse, er fremsat af en myndighed over for parten. For det andet, at disse forsikringer er af en sådan art, at de er egnede til at skabe en berettiget forventning hos den, til hvem de er rettet. For det tredje skal forsikringerne være i overensstemmelse med gældende regler (dom af 7.11.2002, G mod Kommissionen,
T-199/01
,
EU:T:2002:271
, præmis
).
I det foreliggende tilfælde bemærkes blot, at selv om det antages, at Parlamentet har givet sagsøgerne præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer hvad angår godtgørelse af de bidrag, som disse har betalt til de pågældende sammenslutninger, som drives uden gevinst for øje, for at de børn, som de har forsørgerpligt over for, kunne deltage i de pågældende skolers specifikke undervisningsprojekt, som ikke er offentligt støttet, har sådanne forsikringer ikke overholdt bestemmelserne i vedtægten, således som dette blev anført ovenfor i præmis 19-41. Følgelig kan der ikke konstateres nogen tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i det foreliggende tilfælde.
Under alle omstændigheder fremgår det på ingen måde af sagsakterne, at administrationen har givet sagsøgerne præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer. Den specifikke formular, som administrationen har forberedt til skolerne, skulle gøre det muligt gennem spørgsmål vedrørende de forskellige skoleudgifter, der kræves af disse skoler, og uden detaljerede fakturaer fra disse lettere at fastslå, om skolerne havde krævet indskrivnings- og undervisningsgebyr, som i givet fald skulle være genstand for en godtgørelse fra administrationen. Denne formular viste imidlertid ikke, at sagsøgerne havde betalt indskrivningsgebyr.
Endelig må sagsøgernes argumentation, hvorefter ændringen af den administrative praksis er i strid med retssikkerhedsprincippet, forkastes, eftersom den ikke blev rejst i klagen og derfor er i strid med reglen om overensstemmelse mellem den forudgående administrative klage og søgsmålet.
Ifølge fast retspraksis kræver reglen om, at der skal være overensstemmelse mellem klagen i vedtægtens artikel 91, stk. 2’s, forstand og det efterfølgende søgsmål – idet søgsmålet ellers kan afvises – at et anbringende, der fremsættes for Unionens retsinstanser, allerede er blevet fremført under den administrative procedure, således at ansættelsesmyndigheden har været i stand til at gøre sig bekendt med de klagepunkter, som den pågældende fremfører mod den anfægtede afgørelse (jf. dom af 7.7.2004, Schmitt mod AER,
T-175/03
,
EU:T:2004:214
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det andet anbringende skal derfor forkastes i sin helhed.
Om det tredje anbringende om tilsidesættelsen af ligebehandlingsprincippet og af princippet om god forvaltning
Dette anbringende er opdelt i to led, idet det første led vedrører en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, og det andet led vedrører en tilsidesættelse af princippet om god forvaltning.
–
Parternes argumenter
For så vidt angår den angivelige tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet har sagsøgerne gjort gældende, at de befinder sig i en faktisk og retlig situation, der er identisk med situationen for forældre, der i de foregående år har modtaget godtgørelse af skoleudgifterne til deres børn, som de har forsørgerpligt over for, og som er indskrevet i de pågældende skoler, samt med situationen for forældre, som arbejder i Europa-Kommissionen, og som fortsat modtager godtgørelse af skoleudgifterne for deres børn, som de har forsørgerpligt over for, og som er indskrevet i disse samme skoler.
For så vidt angår den angivelige tilsidesættelse af princippet om god forvaltning har sagsøgerne gjort gældende, at den frist på seks måneder, der forløb mellem ansøgningen om godtgørelse og de anfægtede afgørelser, er urimelig, for så vidt som Parlamentets tidligere adfærd ikke gav anledning til tvivl hvad angik godtgørelsen af de pågældende udgifter. Desuden har sagsøgerne rejst tvivl om Parlamentets objektivitet og omhu i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder, idet dette sammenkædede tildelingen af uddannelsestillæg med en forælders personlige valg af pædagogisk projekt for sit barn, hvilket er i strid med artikel 22 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og med den selvstændige karakter af begrebet »skoleudgifter«.
Parlamentet har bestridt sagsøgernes argumentation.
–
Rettens bemærkninger
For så vidt angår det tredje anbringendes første led bemærkes, at ligebehandlingsprincippet tilhører EU-rettens grundlæggende principper, og at det tilsidesættes, når to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, behandles forskelligt. Dette princip kræver derfor, at sammenlignelige situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en sådan forskellig behandling er objektivt begrundet. For at være lovlig skal differentieringen være begrundet ud fra et objektivt og rimeligt kriterium og stå i rimeligt forhold til det formål, der forfølges (dom af 30.1.2003, C mod Kommissionen,
T-307/00
,
EU:T:2003:21
, præmis
).
Ifølge fast retspraksis kan en tjenestemand eller en midlertidigt ansat imidlertid ikke påberåbe sig en ulovlighed for at opnå en fordel. Overholdelse af ligebehandlingsprincippet må nemlig ses i sammenhæng med overholdelsen af legalitetsprincippet, der medfører, at ingen til egen fordel kan påberåbe sig en ulovlighed, der er begået til fordel for andre (dom af 4.7.1985, Williams mod Revisionsretten,
134/84
,
EU:C:1985:297
, præmis
; af 2.6.1994, de Compte mod Parlamentet,
C-326/91 P
,
EU:C:1994:218
, præmis
og
, og af 1.7.2010, Časta mod Kommissionen,
F-40/09
,
EU:F:2010:74
, præmis
).
Henset til den omstændighed, at det første anbringende blev forkastet, er det tredje anbringendes første led om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet i forhold til andre tjenestemænd følgelig irrelevant (jf. i denne retning dom af 21.1.2014, Van Asbroeck mod Parlamentet,
F-102/12
,
EU:F:2014:4
, præmis
og
).
Under alle omstændigheder bemærkes, at selv om det følger af princippet om administrationens enhed som fastsat i Amsterdamtraktatens artikel 9, stk. 3, at alle tjenestemænd i Unionen er underlagt den samme vedtægt, indebærer et sådant princip ikke, at institutionerne skal udøve den skønsbeføjelse, som de er tillagt i medfør af vedtægten, på samme måde, mens institutionerne derimod i princippet kan varetage deres personaleadministration »selvstændigt« (dom af 5.7.2011, V mod Parlamentet,
F-46/09
,
EU:F:2011:101
, præmis
).
I medfør af vedtægtens artikel 110 vedtages de almindelige gennemførelsesbestemmelser således af ansættelsesmyndigheden i hver institution og kan derfor variere fra en institution til en anden.
Hvad angår det tredje anbringendes andet led bemærkes, at pligten til at overholde en rimelig frist med hensyn til gennemførelsen af de administrative procedurer er et almindeligt EU-retlig princip, som Unionens retsinstanser skal beskytte, og som er gentaget i artikel 41, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder som et led i retten til god forvaltning (jf. i denne retning dom af 11.4.2006, Angeletti mod Kommissionen,
T-394/03
,
EU:T:2006:111
, præmis
).
En tilsidesættelse af princippet om god forvaltning kan imidlertid ikke i almindelighed begrunde, at den afgørelse, der er truffet efter en administrativ procedure, annulleres. Det er nemlig kun, når den urimeligt lange tid, der er forløbet, kan have en indvirkning på selve indholdet af den afgørelse, der er truffet efter den administrative procedure, at den manglede overholdelse af princippet om en rimelig frist påvirker gyldigheden af den administrative procedure.
I det foreliggende tilfælde følger det af undersøgelsen af det første anbringende (jf. præmis 19-41 ovenfor), at selv om det antages, at den tid, som Parlamentet var om at behandle sagsøgerens ansøgninger om godtgørelse, skal anses for uforholdsmæssig lang, har dette ikke haft indvirkning på selve indholdet af de anfægtede afgørelser. Desuden bemærkes, at Parlamentet på grund af den uforholdsmæssigt lange tid, der var medgået ved behandlingen af ansøgningerne, pr. kulance og undtagelsesvist besluttede at tildele uddannelsestillæg for 2014/2015.
Det tredje anbringende skal derfor ligeledes forkastes.
Følgelig skal påstanden om annullation af de anfægtede afgørelser forkastes.
Om påstanden om, at Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgerne uddannelsestillæg for 2015/2016
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgerne uddannelsestillæg for 2015/2016.
Henset til, at påstanden om annullation af de anfægtede afgørelser er blevet forkastet, er det ufornødent at træffe afgørelse om den foreliggende påstand.
Følgelig må Parlamentet i det hele frifindes.
Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
Det følger af denne doms præmisser, at sagsøgerne er den tabende part. Hertil kommer, at Parlamentet specifikt har nedlagt påstand om, at sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger. Følgelig tilpligtes sagsøgerne at betale sagsomkostningerne.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Ottende Afdeling):

1)
Europa-Parlamentet frifindes.

2)
Irit Azoulay, Andrew Boreham, Mirja Bouchard og Darren Neville betaler sagens omkostninger.

Collins
Barents
Passer
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 28. april 2017.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk