CELEX: 62015CJ0649
Apelācija
Valsts atbalsts
LESD 107. panta 1. punkts
Apraides sabiedriskie pakalpojumi
Pasākumi, ko Dānijas iestādes veikušas Dānijas raidorganizācijas TV2/Danmark labā
Jēdziens “atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko piešķir no valsts līdzekļiem”
Spriedums Altmark

Ar apelācijas sūdzību
TV2/Danmark A/S
lūdz daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 24. septembra spriedumu
TV2/Danmark
/Komisija (T‑674/11, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2015:684
), ar kuru tā, pirmkārt, atcēla Komisijas 2011. gada 20. aprīļa Lēmumu 2011/839/ES par Dānijas īstenotajiem pasākumiem (C 2/03) attiecībā uz
TV2/Danmark
(
OV 2011, L 340, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ciktāl Komisija uzskatīja, ka 1995. un 1996. gada ieņēmumi no reklāmas, kas ar
Fonds TV2
starpniecību pārskaitīti
TV2/Danmark
, ir valsts atbalsts, un, otrkārt, prasību pārējā daļā noraidīja.
Tiesvedības rašanās fakti
TV2/Danmark
ir Dānijas raidsabiedrība, kas tika izveidota 1986. gadā. Sākumā tā tika izveidota kā valsts neatkarīgs uzņēmums, bet no 2003. gada 1. janvāra grāmatvedības un nodokļu jautājumos tā tika pārveidota par akciju sabiedrību.
TV2/Danmark
ir otrā sabiedriskās televīzijas raidstacija Dānijā, savukārt pirmā ir
Danmarks Radio
.
TV2/Danmark
uzdevums ir veidot un raidīt valsts mēroga un reģionālos televīzijas raidījumus. Šai apraidei var izmantot radioiekārtas, satelītu vai kabeļu sistēmas.
TV2/Danmark
sabiedrisko pakalpojumu saistības nosaka kultūras ministrs.
Papildus sabiedriskajām raidorganizācijām Dānijas televīzijas tirgū ir arī komerciālas raidorganizācijas. It īpaši runa ir, pirmkārt, par
Viasat Broadcasting UK Ltd
(turpmāk tekstā – “
Viasat
”) un, otrkārt, par sabiedrību kopumu, kas sastāv no
SBS TV A/S
un
SBS
Danish Television Ltd
(turpmāk tekstā – “
SBS
”).
TV2/Danmark
sākotnēji tika izveidota, izmantojot valsts aizdevumu ar procentiem, un tās darbībai, tāpat kā
Danmarks Radio
gadījumā, bija jābūt finansētai, izmantojot peļņu no licenču maksas, ko maksā visi Dānijas televīzijas skatītāji. Likumdevējs tomēr nolēma, ka
TV2/Danmark
atšķirībā no
Danmarks Radio
būšot iespēja izmantot arī peļņu no darbības reklāmas jomā.
Pamatojoties uz sabiedrības
SBS Broadcasting SA/Tv Danmark
2000. gada 5. aprīlī iesniegto sūdzību, Komisijas 2004. gada 19. maija Lēmumā 2006/217/EK par Dānijas īstenotajiem pasākumiem attiecībā uz
TV2/Danmark
(
OV 2006, L 85, 1. lpp.
, labojums –
OV 2006, L 368, 112. lpp.
; turpmāk tekstā – “
TV2 I
lēmums”) tika veikta
TV2/Danmark
finansēšanas sistēmas pārbaude. Šis lēmums attiecās uz laika posmu no 1995. līdz 2002. gadam un uz turpmāk uzskaitītajiem pasākumiem: ieņēmumi no licenču maksas, pārskaitījumi no fondiem, kuriem ir uzticēta
TV2/Danmark
finansēšana (
Fonds TV2
un
Radiofonden
),
ad hoc
piešķirto summu pārskaitījumi, atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa, atbrīvojums no
TV2/Danmark
dibināšanas kapitāla aizņēmuma procentu likmēm un daļu iemaksām, valsts garantija aizņēmumam uzņēmuma darbības nodrošināšanai, kā arī izdevīgi nosacījumi licenču maksas maksāšanai, ko
TV2/Danmark
maksā par valsts raidītāja frekvences izmantošanu (turpmāk tekstā visi kopā – “attiecīgie pasākumi”). Visbeidzot Komisijas veiktā izmeklēšana attiecās arī uz
TV2/Danmark
piešķirtajām tiesībām pārraidīt vietējo frekvenču tīklā un visu kopīgo antenu iekārtu īpašnieku pienākumu raidīt
TV2/Danmark
sabiedrisko pakalpojumu televīzijas programmas, izmantojot savas iekārtas.
Pārbaudījusi attiecīgos pasākumus, Komisija uzskatīja, ka tie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo
TV2/Danmark
finansēšanas sistēma, kas bija paredzēta, lai kompensētu šī uzņēmuma ar sabiedrisko pakalpojumu saistību nodrošināšanu saistītās izmaksas, nebija atbilstoša otrajam un ceturtajam no četriem nosacījumiem, ko Tiesa ir paredzējusi 2003. gada 24. jūlija spriedumā Altmark Trans un RegierungspräsidiumMagdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, turpmāk tekstā, runājot par šiem nosacījumiem, – “
Altmark
nosacījumi”).
Turklāt Komisija nolēma, ka minētais atbalsts, ko laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam Dānijas Karaliste piešķīrusi
TV2/Danmark
, ir saderīgs ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 106. panta 2. punktam, izņemot summu 628,2 miljonu Dānijas kronu (DKK) apmērā (apmēram EUR 85 miljoni), kuru tā atzina par “pārmērīgu kompensāciju”. Tādējādi tā uzdeva Dānijas Karalistei atgūt no
TV2/Danmark
šo summu kopā ar procentiem.
Par
TV2 I
lēmumu ir celtas četras prasības atcelt tiesību aktu, ko cēla, pirmkārt,
TV2/Danmark
(lieta T‑309/04) un Dānijas Karaliste (lieta T‑317/04) un, otrkārt,
TV2/Danmark
konkurentes –
Viasat
(lieta T‑329/04) un
SBS
(lieta T‑336/04).
Ar 2008. gada 22. oktobra spriedumu TV2/Danmark u.c./Komisija (
T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 un T‑336/04
,
EU:T:2008:457
) Vispārējā tiesa minēto lēmumu atcēla. Savā spriedumā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisija pamatoti ir atzinusi, ka
TV2/Danmark
uzticētais sabiedriskā pakalpojuma uzdevums atbilst apraides pakalpojuma ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi definīcijai. Tomēr tā konstatēja arī vairāku pārkāpumu esamību
TV2 I
lēmumā.
Tādējādi, pirmkārt, pārbaudot, vai
TV2 I
lēmumā paredzētajos pasākumos ir izmantoti valsts līdzekļi, Vispārējā tiesa konstatēja, ka, lai 1995. un 1996. gada ieņēmumus no reklāmas kvalificētu kā valsts līdzekļus, Komisija nebija pamatojusi savu vērtējumu attiecībā uz to
de facto
ņemšanu vērā. Otrkārt, Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisijas veiktā pārbaude par to, vai ir izpildīts otrais un ceturtais
Altmark
nosacījums, nebija pamatota ar nopietnu analīzi par konkrētajiem juridiskajiem un ekonomiskajiem nosacījumiem, balstoties uz kuriem tika noteikts, kāda summa no licenču maksas tiks nodota
TV2/Danmark
. Līdz ar to
TV2 I
lēmumā attiecībā uz šo jautājumu nav norādīts pamatojums. Treškārt, Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisijas vērtējumā, kas attiecas uz atbalsta saderīgumu LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, it īpaši attiecībā uz pārmērīgas kompensācijas esamību, arī nebija norādīts pamatojums. Vispārējās tiesas ieskatā šī pamatojuma neesamība bija izskaidrojama ar to, ka izmeklēšanas laika posmā netika veikta nopietna pārbaude par konkrētajiem juridiskajiem un ekonomiskajiem nosacījumiem, uz kuriem balstoties tika noteikts, kāda summa no licenču maksas pienākas
TV2/Danmark
.
Pēc
TV2 I
lēmuma atcelšanas Komisija no jauna izvērtēja attiecīgos pasākumus. Šajā gadījumā tā konsultējās ar Dānijas Karalisti un
TV2/Danmark
un turklāt saņēma apsvērumus no trešajām personām.
Šīs pārbaudes beigās Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu.
Šis lēmums attiecas uz pasākumiem, kas attiecībā uz
TV2/Danmark
tika veikti laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam. Tomēr Komisija savā pārbaudē ir ņēmusi vērā arī 2004. gadā īstenotos rekapitalizācijas pasākumus, kas tika veikti pēc
TV2 I
lēmuma pieņemšanas.
Apstrīdētajā lēmumā Komisija saglabāja savu nostāju jautājumā par attiecīgo pasākumu kvalificēšanu par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Sākotnēji tā uzskatīja, ka 1995. un 1996. gada ieņēmumi no reklāmas ir valsts līdzekļi, un vēlāk, pārbaudot to, vai ir pastāvējusi selektīva priekšrocība, tā secināja, ka attiecīgie pasākumi nebija atbilstoši otrajam un ceturtajam
Altmark
nosacījumam. Savukārt, lai gan
TV2

I
lēmumā Komisija bija nolēmusi, ka DKK 628,2 miljonu (aptuveni EUR 85 miljoni) summa ir pārmērīga kompensācija, kas nav saderīga ar LESD 106. panta 2. punktu, apstrīdētajā lēmumā tā uzskatīja, ka šī summa ir
TV2/Danmark
pašas līdzekļiem piederošs uzkrājums. Šī lēmuma rezolutīvajā daļā tā noteica:
“1. pants
Pasākumi, ko Dānija īstenoja par labu
TV2/Danmark
laikposmā no 1995. līdz 2002. gadam licenču maksas līdzekļu un citu pasākumu veidā, kuri aplūkoti šajā lēmumā, ir saderīgi ar iekšējo tirgu [LESD] 106. panta 2. punkta izpratnē.”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2011. gada 30. decembrī,
TV2/Danmark
cēla prasību daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu.
Galvenokārt
TV2/Danmark
lūdza Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl Komisija uzskata, ka attiecīgie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
Pakārtoti
TV2/Danmark
lūdza Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl Komisija uzskatīja, ka:
–
visi attiecīgie pasākumi ir jauns atbalsts;
–
ieņēmumi no licenču maksas, kas laikposmā no 1997. līdz 2002. gadam tika pārskaitīti
TV2/Danmark
un vēlāk izdalīti reģionālajām
TV2/Danmark
raidstacijām, ir valsts atbalsts, kas piešķirts
TV2/Danmark
;
–
ieņēmumi no reklāmas, kas 1995. un 1996. gadā, kā arī
Fonds TV2
slēgšanas laikā 1997. gadā no minētā fonda tika pārskaitīti
TV2/Danmark
, ir valsts atbalsts, kas piešķirts
TV2/Danmark
.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu, ciktāl Komisija uzskatīja, ka 1995. un 1996. gada ieņēmumi no reklāmas, kas ar
Fonds TV2
starpniecību bija pārskaitīti
TV2/Danmark
, ir valsts atbalsts, un prasību pārējā daļā noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi
Apelācijas sūdzībā
TV2/Danmark
lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta tās prasībā Vispārējā tiesā izvirzīto prasījumu galvenā daļa, lemt par to un atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā ir secināts, ka pārbaudītie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, vai pakārtoti – nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta tās prasībā Vispārējā tiesā pakārtoti izvirzīto prasījumu otrā daļa, lemt par to un atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā ir secināts, ka ieņēmumi no licenču maksas, kas laikposmā no 1997. līdz 2002. gadam tika pārskaitīti
TV2/Danmark
un pēc tam izdalīti reģionālajām raidstacijām, ir valsts atbalsts, kas piešķirts
TV2/Danmark
, vai pakārtoti – nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir piespriests segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt trīs ceturtdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem, un piespriest pēdējai minētajai atlīdzināt
TV2/Danmark
tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies Vispārējā tiesā un Tiesā, vai, ja lieta tiks nosūtīta atpakaļ Vispārējai tiesai, lūgt arī to, lai tā lemtu par tiesāšanās izdevumiem.
Komisijas lūdz Tiesu:
–
apelācijas sūdzību noraidīt un
–
piespriest
TV2/Danmark
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Dānijas Karaliste lūdz Tiesu apelācijas sūdzību pilnībā apmierināt.
Viasat
lūdz Tiesu:
–
noraidīt visus apelācijas sūdzības pamatus;
–
pakārtoti, ja Tiesa pilnībā vai daļēji atceltu pārsūdzēto spriedumu, pieņemt lēmumu pēc būtības un apstiprināt tos apstrīdētā lēmuma punktus, kurus ir apstrīdējusi
TV2/Danmark
, un
–
piespriest
TV2/Danmark
atlīdzināt
Viasat
tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies Vispārējā tiesā un Tiesā.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzības pamatojumam
TV2/Danmark
izvirza divus pamatus.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmo pamatu
TV2/Danmark
apgalvo, ka, noraidot tās prasībā izvirzīto prasījumu galveno daļu, pamatojoties uz kļūdainu ceturtā
Altmark
nosacījuma interpretāciju un piemērošanu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
TV2/Danmark
uzskata, ka, ņemot vērā tās sabiedriskā pakalpojuma uzdevuma īpašo raksturu un
Altmark
nosacījumu piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, Vispārējai tiesai esot bijusi nevis jāveic tīri gramatiska ceturtā
Altmark
nosacījuma interpretācija un piemērošana, bet tikai jāpārbauda, vai šajā gadījumā ir sasniegts tā mērķis.
TV2/Danmark
uzskata, ka šāda piemērošana ir neiespējama, jo tās darbības jomai nepiemīt konkurences un komerciāla dimensija un tādējādi nepastāv “atskaites uzņēmums”, ar kuru varētu tikt veikts minētajā nosacījumā prasītais salīdzinājums.
Tādējādi
TV2/Danmark
uzskata, ka Vispārējai tiesai esot bijis jāpiemēro ceturtais
Altmark
nosacījums, ņemot vērā tā mērķi, un jākonstatē, ka, ņemot vērā
TV2/Danmark
pārskatu revīziju, ko bija veikusi
Rigsrevisionen
(Revīzijas palāta, Dānija), šis mērķis ir sasniegts. Līdz ar to esot bijis jāuzskata, ka šis nosacījums ir izpildīts.
TV2/Danmark
piebilst, ka šo vērtējumu apstiprina tas, ka šajā gadījumā
Altmark
nosacījumi tika piemēroti ar atpakaļejošu spēku, kā arī tiesiskās noteiktības apdraudējums, kas no tā izriet.
Dānijas Karaliste piekrīt
TV2/Danmark
argumentācijai.
Komisija un
Viasat
apstrīd
TV2/Danmark
pirmā pamata pieņemamību un apgalvo, ka tas katrā ziņā ir nepamatots.
Replikas rakstā
TV2/Danmark
apstrīd Komisijas un
Viasat
argumentāciju, kurā ir apšaubīta tās apelācijas sūdzības pieņemamība, būtībā norādot, ka tās apelācijas sūdzībā ietvertie pamati un argumenti ir saistīti ar tiesību jautājumiem.
Atbildes rakstā uz repliku Dānijas Karaliste apgalvo, ka
TV2/Danmark
apelācijas sūdzība ir pieņemama. It īpaši tā uzskata, ka jautājums par ceturtā
Altmark
nosacījuma interpretāciju un piemērošanu ir tiesību jautājums un Vispārējās tiesas vērtējums par šo jautājumu ir juridisks vērtējums, ko Tiesa var pārbaudīt apelācijas tiesvedībā.
Tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru no LESD 256. panta, no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta izriet, ka apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda tā sprieduma vai rīkojuma apstrīdētās daļas, kuru ir lūgts atcelt, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti izvirzīti šīs prasības pamatošanai, pretējā gadījumā apelācijas sūdzība vai attiecīgais pamats ir nepieņemami (skat. it īpaši spriedumu, 2016. gada 20. septembris, Ledra Advertising u.c./Komisija un ECB, no
C‑8/15 P līdz C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
,
35.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
No šīm tiesību normām izrietošajai prasībai norādīt pamatojumu neatbilst apelācijas sūdzība, kurā nav pat ietverta argumentācija, kas ir konkrēti veltīta tās kļūdas tiesību piemērošanā identificēšanai, kura esot pieļauta pārsūdzētajā spriedumā vai rīkojumā, bet ir tikai atkārtoti vai atveidoti pamati un argumenti, kas jau tikuši iesniegti Vispārējā tiesā, ieskaitot tos, kas ir balstīti uz faktiem, kurus šī tiesa skaidri ir noraidījusi. Šāda apelācijas sūdzība faktiski ir lūgums vienkārši atkārtoti izskatīt prasības pieteikumu, kas iesniegts Vispārējā tiesā, un šāda atkārtota izskatīšana nav Tiesas kompetencē (skat. it īpaši spriedumu, 2016. gada 20. septembris, Ledra Advertising u.c./Komisija un ECB, no
C‑8/15 P līdz C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
,
37.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Turklāt ir jāatgādina arī, ka no LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas un no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka apelācijas sūdzība var attiekties tikai uz tiesību jautājumiem. Tādējādi vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un izvērtēt atbilstošos faktus, kā arī tai iesniegtos pierādījumus. Tādējādi šo faktu un šo pierādījumu novērtēšana, izņemot gadījumus, kad tie ir tikuši sagrozīti, nav tiesību jautājums, kas Tiesai būtu jāpārbauda apelācijas tiesvedībā (skat. it īpaši spriedumu, 2017. gada 15. jūnijs, Spānija/Komisija,
C‑279/16 P
, nav publicēts,
EU:C:2017:461
,
36.
punkts).
Ar pirmo pamatu
TV2/Danmark
galvenokārt tikai atkārto vai atveido argumentus, ko tā jau bija paudusi Vispārējā tiesā, lai panāktu, ka Tiesa atkārtoti izskata tās prasību atcelt tiesību aktu.
Turklāt šajā pamatā nav precīzi formulēti juridiskie argumenti, kuru mērķis ir konkrēti identificēt kļūdu tiesību piemērošanā, kas šajā ziņā būtu pieļauta pārsūdzētajā spriedumā, bet tas ir balstīts uz Vispārējās tiesas veiktā faktu vērtējuma apstrīdēšanu saistībā ar apraides nozarei piemītošo konkurences un komerciālo dimensiju, vidēja, labi pārvaldīta uzņēmuma ar adekvātu aprīkojumu esamību, ar kuru varētu salīdzināt
TV2/Danmark
izmaksas, kā arī Revīzijas palātas veiktās
TV2/Danmark
pārskatu revīzijas raksturu. Taču
TV2/Danmark
šajā ziņā neatsaucas ne uz kādu acīmredzamu faktu vai pierādījumu sagrozīšanu.
Turklāt
TV2/Danmark
nav pierādījusi, ka citāds faktu vērtējums vai ceturtā
Altmark
nosacījuma teleoloģiska interpretācija būtu izraisījusi vērtējumu, kas atšķirtos no tā, kādu ir veikusi Vispārējā tiesa.
Turklāt, ciktāl Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 132.–148. punktā arī atzina, ka, pat ja šajā gadījumā ceturtais
Altmark
nosacījums bija jāpiemēro pēc būtības vai mazāk strikti,
TV2/Danmark
paustie argumenti katrā ziņā ir nepietiekami, lai pierādītu, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, novērtējot šo ceturto nosacījumu, pirmais pamats ir nelietderīgs.
Tāpat tas ir saistībā ar argumentāciju, kas attiecas uz
Altmark
nosacījumu piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, jo šie nosacījumi ļauj no LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomas izslēgt pasākumus, kuri 2003. gada 24. jūlija sprieduma Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
) neesamības gadījumā ietilptu šajā tiesību normā paredzētajā “atbalsta” jēdzienā. Tādējādi minēto nosacījumu nepiemērošana nevar būt labvēlīgāka
TV2/Danmark
apgalvojumiem.
Līdz ar to šis pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu
TV2/Danmark
apgalvo, ka, tā kā Vispārējā tiesa pēc būtības pārbaudīja un noraidīja pakārtoti izvirzīto prasījumu otro daļu, lai gan
TV2/Danmark
un Komisijai nebija domstarpību par to līdzekļu kvalifikāciju, kas gūti no licenču maksas un ko
TV2/Danmark
pārskaitīja savām reģionālajām stacijām, Vispārējā tiesa lēma
ultra
petita
, pārsniedza tiesiskuma pārbaudes robežas un neievēroja sacīkstes principu.
Turklāt
TV2/Danmark
norāda, ka Vispārējās tiesas vērtējums pēc būtības ir pamatots ar acīmredzami kļūdainu Dānijas tiesību interpretāciju.
Konkrēti,
TV2/Danmark
apgalvo, ka valsts tiesiskais regulējums tai neuzliek pienākumu pārskaitīt atlīdzību savām reģionālajam stacijām par tās pārraidīto reģionālo programmu nodrošināšanu. Turklāt no šī tiesiskā regulējuma neizrietot, ka no licenču maksas gūto līdzekļu pārskaitīšana šīm stacijām bija pienākums izmaksāt atlīdzību, ko pati
TV2/Danmark
uzņēmās attiecībā pret minētajām stacijām par šo programmu nodrošināšanu.
Dānijas Karaliste piekrīt
TV2/Danmark
argumentācijai.
Komisija un
Viasat
apstrīd otrā pamata pieņemamību un apgalvo, ka tas katrā ziņā ir nepamatots.
Tiesas vērtējums
Tā kā ar otro pamatu būtībā tiek apstrīdēta Dānijas tiesību interpretācija Vispārējā tiesā, vispirms ir jānorāda, ka šajā gadījumā runa ir par faktisku jautājumu, kas principā nav pārbaudāms Tiesā.
Tādējādi, runājot par Vispārējās tiesas vērtējuma attiecībā uz valsts tiesībām pārbaudi apelācijas tiesvedībā, Tiesas kompetencē ir tikai pārbaudīt, vai nav notikusi šo tiesību sagrozīšana (skat. spriedumus, 2014. gada 3. aprīlis, Francija/Komisija,
C‑559/12 P
,
EU:C:2014:217
,
79.
punkts, un 2016. gada 10. novembris, DTS Distribuidora deTelevisión Digital/Komisija,
C‑449/14 P
,
EU:C:2016:848
,
44.
punkts).
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem, neveicot jaunu faktu un pierādījumu vērtējumu (skat. spriedumus, 2014. gada 3. aprīlis, Francija/Komisija,
C‑559/12 P
,
EU:C:2014:217
,
80.
punkts, un 2016. gada 10. novembris, DTS Distribuidora deTelevisión Digital/Komisija,
C‑449/14 P
,
EU:C:2016:848
,
45.
punkts).
Taču šajā gadījumā šāda sagrozīšana nav konstatēta, jo
TV2/Danmark
precīzi nav norādījusi, kurus faktus vai pierādījumus Vispārējā tiesa, iespējams, esot sagrozījusi, ne arī pierādījusi, ka tā būtu pieļāvusi kļūdas, kas būtu varējušas tai likt sagrozīt faktus vai pierādījumus.
Konkrētāk,
TV2/Danmark
nav pierādījusi, ka Vispārējā tiesa ir veikusi vērtējumu, kas acīmredzami ir pretrunā šo tiesību aktu noteikumu saturam, vai ka tā pēdējiem minētajiem ir piešķīrusi piemērojamību, kādas tiem acīmredzami nav.
Jākonstatē, ka, pārmetot Vispārējai tiesai, ka, veicot apstrīdētā lēmuma pārbaudi tiesā, tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ir sagrozījusi tā noteikumus,
TV2/Danmark
patiesībā tikai kritizē Vispārējās tiesas veikto to pierādījumu vērtējumu, ko veido minētie noteikumi, kuri jau precīzi tika analizēti pārsūdzētā sprieduma 169.–173. punktā, lai panāktu, ka tiek veikta jauna sīkāka Dānijas tiesību pārbaude, kā arī lai panāktu, ka tiek veikts jauns faktu un pierādījumu vērtējums apelācijas tiesvedības stadijā.
Tas, ka Vispārējā tiesā
TV2/Danmark
un Komisijai nebija domstarpību par apstrīdētā lēmuma interpretāciju saistībā ar to līdzekļu kvalifikāciju, kas gūti no licenču maksas un ko
TV2/Danmark
pārskaitīja savām reģionālajām stacijām, neietekmē minētās Vispārējās tiesas pārbaudes veikšanas likumību.
No judikatūras izriet, ka Savienības tiesām Komisijas lēmumi ir jāinterpretē, ņemot vērā tajos ietverto pamatojumu, un attiecīgā gadījumā neatkarīgi no argumentācijas, ko šī iestāde ir paudusi tiesvedības laikā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 19. jūlijs, Alliance One International un Standard CommercialTobacco/Komisija,
C‑628/10 P un C‑14/11 P
,
EU:C:2012:479
,
72.
–
79.
punkts; 2013. gada 19. marts, Bouygues un BouyguesTélécom/Komisija u.c. un Komisija/Francija u.c.,
C‑399/10 P un C‑401/10 P
,
EU:C:2013:175
,
126.
–
129.
punkts, kā arī 2016. gada 30. novembris, Komisija/Francija un Orange,
C‑486/15 P
,
EU:C:2016:912
,
130.
–
132.
punkts).
Turklāt, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 154., 157. un 173. punkta,
TV2/Danmark
apsvērumi šajā ziņā tika uzklausīti un tā noraidīja iespēju atteikties no savas prasības šajā jautājumā.
Līdz ar to otrais pamats ir jānoraida daļēji kā nepieņemams un daļēji kā nepamatots.
Šajos apstākļos apelācijas sūdzība ir jānoraida kopumā.
Par Komisijas lūgumu aizstāt pamatojumu
Savā lūgumā Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka otrais
Altmark
nosacījums šajā gadījumā ir izpildīts, un aicina Tiesu šajā ziņā norādīto pamatojumu aizstāt ar savējo. Šim lūgumam būtu nozīme tad, ja būtu apmierināts
TV2/Danmark
pirmais pamats, kas attiecas uz ceturtā
Altmark
nosacījuma piemērošanu.
TV2/Danmark
apstrīd šī lūguma pieņemamību.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai lūgums aizstāt pamatojumu būtu pieņemams, ir jāpastāv interesei celt prasību, proti, lietas dalībniekam, kas to ir iesniedzis, apelācijas iznākums var būt labvēlīgs. Tā tas var būt gadījumā, ja lūgums aizstāt pamatojumu ir aizstāvība pret apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītu pamatu (skat. spriedumus, 2013. gada 11. jūlijs, Ziegler/Komisija,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
,
42.
punkts, un 2016. gada 22. jūnijs, DK Recycling undRoheisen/Komisija,
C‑540/14 P
,
EU:C:2016:469
,
42.
punkts).
Tā kā
Altmark
nosacījumi ir kumulatīvi un
TV2/Danmark
pirmais pamats tika noraidīts, Komisijai nav vajadzīgās intereses, lai iesniegtu savu lūgumu.
Turklāt šis lūgums, ko Komisija ir paudusi atbildes rakstā uz šo apelācijas sūdzību un kurā nav lūgts šo apelācijas sūdzību nedz apmierināt, nedz pilnībā vai daļēji noraidīt, nevar paplašināt tās priekšmetu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 10. novembris, DTSDistribuidora de Televisión Digital/Komisija,
C‑449/14 P
,
EU:C:2016:848
,
100.
un
101.
punkts).
No tā izriet, ka Komisijas lūgums nav pieņemams.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā Komisija un
Viasat
ir prasījušas piespriest
TV2/Danmark
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai pēdējai minētajai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai un
Viasat
gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas instancē.
Atbilstoši Reglamenta 140. panta 1. punktam, kurš saskaņā ar šī reglamenta 184. panta 1. punktu arī ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, dalībvalstis un iestādes, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Dānijas Karaliste, kas pirmajā instancē bija persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
apelācijas sūdzību noraidīt;

2)
TV2/Danmark A/S
sedz savus un atlīdzina Komisijas un
Viasat Broadcasting
UK Ltd
tiesāšanās izdevumus, kas tām radušies gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas instancē
;

3)
Dānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – dāņu.