CELEX: 62016TJ0580
Henkilöstöasia
Virkamiehet
Väliaikaiset toimihenkilöt
Palkkaus
Perhelisät
Koulutuslisä
Kieltäytyminen korvaamasta koulutuksesta aiheutuvia kuluja
Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohta
Luottamuksensuoja
Yhdenvertainen kohtelu
Hyvän hallinnon periaate

Asian tausta
Ensimmäisellä kantajalla, Irit Azoulaylla, on lapsi, joka on kirjautunut syyskuusta 2014 lähtien Athénée Ganenou ‑nimiseen kouluun Brysselissä (Belgia). Kolmella muulla kantajalla, Andrew Borehamilla, Mirja Bouchardilla ja Darren Nevillellä on lapsia, jotka ovat kirjautuneet École internationale Le Verseau ‑nimiseen kansainväliseen kouluun Biergesissä (Belgia). Kantajat, joilla oli näihin kouluihin kirjautuneita lapsia jo ennen vuotta 2014, saivat kouluvuoteen 2014/2015 saakka korvausta näiden lasten koulutuksesta aiheutuvista kuluista kuukausittaisen enimmäismäärän rajoissa.
École internationale Le Verseau on tunnustukseton koulu, joka kuuluu Fédération des établissements libres subventionnés indépendants (FELSI) ‑nimiseen itsenäisten, julkista tukea saavien vapaiden oppilaitosten liittoon, ja se saa ranskankielisen yhteisön tukea. Opetusta antavat esikoulutasosta lähtien ranskaksi ja englanniksi opettajat äidinkielellään. Mainittua koulua ei rahoiteta kokonaan tällä tuella. Sillä on omia varoja, joita se saa erityisesti Les Amis du Verseau ‑nimiseltä voittoa tavoittelemattomalta yhdistykseltä.
Athénée Ganenou on tunnustuksellinen koulu, joka saa ranskankielisen yhteisön tukea ja soveltaa sen virallista opetussuunnitelmaa kokonaisuudessaan, minkä lisäksi koulun opetukseen kuuluu heprean kielen, juutalaisuuden historian, raamatun ja englanninkielen opetusta useita tunteja viikossa ala-asteesta lähtien. Mainittua koulua ei rahoiteta kokonaan mainitulla tuella. Sillä on omia varoja, joita se saa erityisesti Les Amis de Ganenou ‑nimiseltä voittoa tavoittelemattomalta yhdistykseltä.
Kantajat esittivät loka- ja marraskuussa 2014 korvaushakemukset koulutuksesta aiheutuneista kuluista, joita heille oli aiheutunut heidän huollettavinaan olevista lapsista, ja liittivät hakemuksiin kyseisten koulujen toimittamat tositteet, jotka olivat täysin samanlaisia kuin tositteet, jotka he olivat liittäneet aiempiin, mainittuja kuluja koskeviin korvaushakemuksiinsa, jotka oli hyväksytty.
Kantajat vastaanottivat 24.4.2015 ilmoituksen, jonka mukaan heidän korvaushakemuksensa koulutuksesta aiheutuneista kuluista oli lopullisesti hylätty (jäljempänä riidanalaiset päätökset) sillä perusteella, että Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet, koska kyseiset kaksi koulua eivät olleet tässä säännöksessä tarkoitettuja maksullisia oppilaitoksia, sillä kantajien kyseisille voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille suorittamat valinnaiset maksut eivät kuulu maksuttoman pakollisen opetuksen piiriin sellaisena kuin siitä on säädetty Belgian lainsäädännössä.
Kantajat tekivät kukin 20.7.2015 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen. Nämä valitukset hylättiin Euroopan parlamentin pääsihteerin 17. ja 19.11.2015 tekemillä yksittäispäätöksillä (jäljempänä valitusten hylkäämisestä tehdyt päätökset). Parlamentin pääsihteeri päätti kuitenkin, että kantajille voitiin ”poikkeuksellisesti” myöntää vuoden 2014/2015 koulutuslisät, mutta niitä ei myönnettäisi enää tuleville lukuvuosille koulunkäynnistä École internationale Le Verseaussa ja Athénée Ganenoussa.
Asianosaisten vaatimukset ja oikeudenkäyntimenettely
Kantajat nostivat nyt esillä olevan kanteen unionin virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 17.2.2016 jättämällään kannekirjelmällä.
Euroopan unionin ja sen henkilöstön välisten riitojen ratkaisemista ensimmäisenä oikeusasteena koskevan toimivallan siirtämisestä unionin yleiselle tuomioistuimelle 6.7.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2016/1192 (
EUVL 2016, L 200, s. 137
) 3 artiklan mukaan asiat, jotka ovat vireillä virkamiestuomioistuimessa 31.8.2016, siirretään unionin yleiseen tuomioistuimeen, ja niiden käsittelyä jatketaan unionin yleisessä tuomioistuimessa siitä, mihin käsittely on edennyt kyseisenä päivänä, noudattaen sen työjärjestystä.
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaiset päätökset
—
kumoaa valitusten hylkäämisestä tehdyt päätökset tarvittavilta osin
—
velvoittaa parlamentin maksamaan heille vuoden 2015/2016 koulutuslisät korkoineen, jotka lasketaan siitä päivästä alkaen, jona summat olisi pitänyt maksaa
—
velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Parlamentti vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen ja
—
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kantajat pyysivät istunnossa vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, että ne saisivat muuttaa vaatimustensa toista kohtaa, ja vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaiset päätökset
—
kumoaa tarvittavilta osin ”valitusten hylkäämisestä tehdyt päätökset, lukuun ottamatta kuitenkaan parlamentin pääsihteerin päätöstä, jonka mukaan kantajille voitiin poikkeuksellisesti myöntää vuoden 2014/2015 koulutuslisät”
—
velvoittaa parlamentin maksamaan heille vuoden 2015/2016 koulutuslisät korkoineen, jotka lasketaan siitä päivästä alkaen, jona summat olisi pitänyt maksaa
—
velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Valitusten hylkäämisestä tehtyjen päätösten kumoamista koskevat vaatimukset
On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun valituksen hylkäämisestä tehty päätös on vailla itsenäistä sisältöä, muodollisesti tällaiseen päätökseen kohdistuvien kumoamisvaatimusten vaikutuksena on, että tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan toimi, josta valitus on tehty (tuomio 17.1.1989, Vainker v. parlamentti,
293/87
,
EU:C:1989:8
,
kohta). Esillä olevassa asiassa valitusten hylkäämisestä tehdyillä päätöksillä ei ole itsenäistä sisältöä, minkä vuoksi kanteen on katsottava kohdistuvan riidanalaisiin päätöksiin.
Riidanalaisia päätöksiä koskevat kumoamisvaatimukset
Kantajat vetoavat kanteen tueksi kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdan rikkomista ja ilmeistä arviointivirhettä, toinen luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista ja kolmas yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamista.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdan rikkomista ja ilmeistä arviointivirhettä
–
Asianosaisten lausumat
Kantajat huomauttavat ensinnäkin, että henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”koulutuksesta aiheutuvien kulujen” käsite kattaa oppilaitosten kirjautumis- ja lukukausimaksut. Kantajien mukaan oppilaitoksen ”maksullisuutta” koskeva edellytys saattaisi johtaa harhaan. Sillä, ovatko koulutuksesta aiheutuneet kulut valinnaisia tai pakollisia, ei näet ole niiden mukaan merkitystä, koska kyseessä ovat vain koulutuksesta aiheutuneet kulut, jotka virkamies on suorittanut huollettavinaan olevista lapsista kouluille, jotka tarjoavat hänen valitsemaansa opetusohjelmaa. Kyseisessä säännöksessä ei kantajien mukaan aseteta koulutuslisän myöntämisen edellytykseksi kansallisella tasolla olemassa olevia nimityksiä tai luokitteluja, vaan merkitystä on ainoastaan korvattavien menojen luonteella ja tekijöillä, joista ne muodostuvat.
Kantajat huomauttavat toiseksi, että ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsite on itsenäinen käsite. He toteavat, että Belgiassa julkisilla varoilla tuettuun opetukseen ei kuulu syntyperäisten opettajien tarjoama englanninkielen opetus äidinkielenä eikä juutalaisten kulttuurisen, uskonnollisen ja historiallisen perimän opettaminen. Tämä opetus voidaan niiden mukaan taata ainoastaan lisärahoituksen avulla. Kantajien mukaan kyseisten koulujen omilla varoilla katetut kulut, joita rahoitetaan voittoa tavoittelemattomien yhdistysten tuella, ovat todella kuluja, joiden ansiosta oppilaiden saatavilla on ensinnäkin pääsy erityiseen opetusohjelmaan, ja heillä on mahdollisuus osallistua ohjelmiin ja seurata opetusta tässä samassa oppilaitoksessa. Parlamentin väitteessä, jonka mukaan Belgian lainsäädännössä täsmennetään, että oppilaitos ei voi asettaa kirjautumisen edellytykseksi sitä, että kyseiselle oppilaitokselle tai jollekin muulle elimelle suoritetaan rahamäärä, jätetään huomiotta ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsitteen itsenäinen luonne. Kantajat väittävät lisäksi, että koulutuksesta aiheutuneita kuluja koskevasta ilmoituksesta käy ilmi, että aiheutuneet kulut vastaavat täsmälleen sitä määrää, jolla vanhemmat osallistuvat julkisilla varoilla tuettua oppilaitosta tukevan, voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen rahoitukseen, ja ne ovat tarkoituksensa ja käyttötapansa vuoksi koulutuksesta aiheutuneita kuluja, joista voi saada korvausta.
Kantajat huomauttavat kolmanneksi, että korvauksen ulkopuolelle jäävät kulut, jotka luetellaan parlamentin 18.5.2004 henkilöstösääntöjen 110 artiklan nojalla henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 3 artiklassa tarkoitetun koulutuslisän myöntämisestä antamien yleisten täytäntöönpanosäännösten (jäljempänä yleiset täytäntöönpanosäännökset) 3 artiklassa, ovat opetustoimintaan liittymättömiä eli tosiasiassa valinnaisia kuluja. Sitä vastoin kulut, jotka liittyvät kyseisten voittoa tavoittelemattomien yhdistysten keräämiin varoihin, ovat kirjautumis- ja lukukausimaksujen osina etukäteen maksettavia kuluja.
Parlamentin mukaan Belgian lainsäädännöstä käy ilmi, että julkisilla varoilla tuetut vapaat oppilaitokset antavat maksutonta opetusta, eivätkä ne ole yksityisiä kouluja, jotka perivät koulumaksuja, jotka ovat edellytyksenä oppilaan kirjautumiselle ja opetukseen pääsylle. Vaikka tiettyjä kuluja on mahdollista periä tietyin edellytyksin, niiden maksamatta jättäminen ei voi missään tapauksessa olla perusteena sille, että oppilaalle määrättäisiin seuraamus, kuten kirjautumisen epääminen tai erottaminen. Parlamentin mukaan yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklaan sisältyvä luettelo koulutuksesta aiheutuneiden kulujen ulkopuolelle jäävistä kuluista ei ole tyhjentävä. Koulutuksesta aiheutuneina kuluina pidetään sen mukaan näet vain sellaisia kuluja, jotka ovat edellytyksenä oppilaan hyväksymiselle kouluun ja osallistumiselle koulun opetusohjelmaan. Nyt käsiteltävässä asiassa edellytyksenä oppilaiden kirjautumiselle kyseisiin kouluihin ei ole lukukausimaksujen maksaminen. Vanhempien kyseisille voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille suorittamat maksut kattavat mainittujen kahden koulun erityisohjelman.
Parlamentti väittää lisäksi, että hallintopäälliköiden laatiman asiakirjan nro 012/77 mukaan toimihenkilöiden on, voidakseen saada koulutuslisää, toimitettava lasku, jossa eritellään erityyppiset kulut. Kantajien toimittamat laskut ja tositteet eivät täytä tätä edellytystä, eikä niiden avulla voida määritellä täsmällisesti kantajien suorittamien maksujen käyttötarkoitusta.
–
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdassa säädetään erityisesti seuraavaa: ”Virkamies saa yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä vahvistetuin edellytyksin kustakin – – huollettavanaan olevasta vähintään 5-vuotiaasta lapsesta, joka saa säännöllisesti ja täysipäiväisesti opetusta maksullisessa peruskoulussa tai keskiasteen oppilaitoksessa taikka korkeakoulussa, koulutuslisän, joka on tarkoitettu kattamaan virkamiehelle koulutuksesta aiheutuvat kulut, kuitenkin enintään 260,95 euroa kuukaudessa”.
Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, että ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsite koskee kuluja, joita aiheutuu siitä, että virkamiehen huollettavana oleva lapsi saa säännöllisesti ja täysipäiväisesti opetusta” maksullisessa peruskoulussa tai keskiasteen oppilaitoksessa”.
Näin ollen on selvitettävä, ovatko École internationale Le Verseau ja Athénée Ganenou henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ”maksullisia peruskouluja tai keskiasteen oppilaitoksia”.
Ensinnäkin on selvää, että ranskankielisessä yhteisössä sovellettavan lainsäädännön nojalla pakollinen opetus on maksutonta ranskankielisessä yhteisössä, eikä mitään lukukausimaksuja voida periä tai vastaanottaa.
Tässä yhteydessä on todettava, että ranskankielisen yhteisön 29.8.2013 päivätyn soveltamisohjeen nro 4516, jonka otsikko on ”Pakollisen opetuksen maksuttomuus” (jäljempänä soveltamisohje nro 4516) II luvussa, jonka otsikko on ”Pakollisen opetuksen maksuttomuutta koskevat säännöt”, joka kuuluu A osaan, jonka otsikko on ”Maksut, joita koulu ei voi periä” (Perusopetuksen tehtävistä 24.7.1997 annetun asetuksen 100 ja 102 §), todetaan seuraavaa:
”Oppilaitokset eivät voi periä vanhemmilta perusopetuksesta tai lukiokoulutuksesta tiettyjä maksuja. Tällaisia ovat muun muassa:
1)
Suora tai välillinen lukukausimaksu:
29.5.1959 annetun nk. koululain 12 §:n 1 momentissa ja 24.7.1997 annetun asetuksen 100 §:n 1 momentissa täsmennetään, että mitään suoraa tai välillistä lukukausimaksua ei saa periä tai vastaanottaa.
Käytännössä:
Tämä tarkoittaa erityisesti, että oppilaitos ei voi asettaa kirjautumisen edellytykseksi sitä, että kyseiselle oppilaitokselle itselleen tai jollekin muulle elimelle (voittoa tavoittelematon yhdistys, ystävyys- tms. yhdistys) suoritetaan rahamäärä.”
Toiseksi on samoin selvää, että edellä 22 ja 23 kohdassa mainitun säännöstön nojalla kantajilla ei ollut velvollisuutta maksaa École internationale Le Verseaulle, Athénée Ganenoulle tai jollekin kolmannelle elimelle kirjautumis- tai lukukausimaksua huollettavinaan olevista lapsista, jotka kävivät näitä kouluja.
École internationale Le Verseaun toimittamista tositteista käy ilmi, että ”vuoden 2014/2015 maksut – – käytetään yksinomaan [mainitun koulun], johon [toisen, kolmannen ja neljännen kantajan lapset] ovat säännönmukaisesti kirjautuneet, sellaisten opetusohjelmien ylläpitämiseen ja kehittämiseen, joille ei myönnetä ranskankielisen yhteisön tukea”. Athénée Ganenou ”vahvistaa, että [ensimmäisen kantajan huollettavana oleva] lapsi – – on kirjautunut kouluun vuodeksi 2014/2015”, toteaa olevansa ”julkista tukea saava vapaa koulu, joka soveltaa [ranskankielisen yhteisön] virallista opetussuunnitelmaa kokonaisuudessaan, mainitsee, että ”maksu osallistumisesta erityiseen opetusohjelmaan, jolle ei myönnetä julkista tukea, on 270 euroa kuukaudessa kymmenenä kuukautena vuodessa” ja täsmentää, että ”nämä kulut eivät kata opiskelussa vaadittavia materiaaleja tai ruokailua, jotka maksetaan erikseen”.
Tästä seuraa, että edellytys henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta ”maksullisesta peruskoulusta tai keskiasteen oppilaitoksesta” ei täyty nyt käsiteltävässä asiassa ja näin ollen kantajat eivät voi saada koulutuslisää huollettavinaan olevista lapsista, jotka ovat kirjautuneet École internationale Le Verseauhin ja Athénée Ganenouhin.
Kantajien esittämät väitteet eivät aseta tätä johtopäätöstä kyseenalaiseksi.
Kantajat väittävät ensinnäkin, että ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsite koskee kuluja, jotka ovat aiheutuneet virkamiehelle hänen huollettavinaan olevista lapsista kouluissa, jotka tarjoavat heidän valitsemaansa opetusohjelmaa.
Yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Koulutuslisä B kattaa henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja kolmannessa alakohdassa säädettyjen enimmäismäärien rajoissa
a)
oppilaitoksen kirjautumis- ja lukukausimaksut
b)
matkakulut
ja sen ulkopuolelle jäävät kaikki muut kulut, joita ovat erityisesti
—
pakolliset kulut, kuten kirjojen, opiskelussa vaadittavien materiaalien ja urheiluvälineiden hankintakulut, koululaisen vakuutusmaksut ja sairauskulut, koemaksut, yhteisistä koulutoiminnan ulkopuolisista toiminnoista aiheutuneet kulut (kuten retket, vierailut, luokkaretket, urheiluleirit ym.) sekä muut kyseisen oppilaitoksen opetusohjelmaan osallistumiseen liittyvät kulut
—
lapsen osallistumisesta hiihto-, ranta- tai ulkoilumatkoille tai vastaaviin toimintoihin aiheutuvat kulut.”
Näin ollen on huomautettava, että yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklan mukaan koulutuksesta aiheutuneet kulut kattavat ”oppilaitoksen kirjautumis- ja lukukausimaksut”. Tämän sanamuodon mukaan koulutuksesta aiheutuneet kulut kattavat sekä kulut, jotka mahdollistavat oppilaan pääsyn oppilaitokseen (kirjautumismaksu) että kulut, joiden avulla hän voi seurata opetusta ja osallistua kyseisen oppilaitoksen tarjoamaan opetukseen (lukukausimaksu) (tuomio 8.9.2011, Bovagnet v. komissio,
F‑89/10
,
EU:F:2011:129
,
kohta).
On todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa edellytyksenä kantajien huollettavina olevien lasten kirjautumiselle ja osallistumiselle opetukseen École internationale Le Verseaussa ja Athénée Ganenoussa ei ole se, että kyseisille oppilaitoksille tai kolmansille elimille kuten voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille suoritetaan rahamäärä, joka kattaa näiden koulujen kirjautumis- tai lukukausimaksut. Kuten soveltamisohjeesta nro 4516 käy lisäksi ilmi, tällaisen rahamäärän periminen ei olisi yhteensopivaa ranskankielisessä yhteisössä sovellettavan lainsäädännön kanssa.
Lisäksi on todettava, että kantajat eivät ole kiistäneet parlamentin huomautusta, jonka mukaan se, että kyseisiä määriä ei makseta mainituille voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille, ei voi missään tapauksessa olla perusteena sille, että oppilaalle määrättäisiin seuraamus, kuten kirjautumisen epääminen tai erottaminen.
Tässä yhteydessä on viitattava myös soveltamisohjeeseen nro 4516, jonka II luvussa, jonka otsikko on ”Kulujen maksamatta jättäminen”, todetaan kulujen, joita koulu voi periä, kuten ”uimahallista ja kulttuuri- ja urheilutoiminnasta” aiheutuvien kulujen maksamisesta, seuraavaa:
”Jos kulut jätetään maksamatta tai niiden maksamisesta kieltäydytään, koulu ei voi kieltäytyä oppilaan kirjautumisesta tai uudelleenkirjautumisesta, eikä voi erottaa tätä lopullisesti, määrätä oppilaalle seuraamuksia tai kieltäytyä luovuttamasta tälle todistusta tai päästötodistusta. Tarvittaessa kunkin vastuussa olevan viranomaisen osalta säädetään perimismenettelystä.”
Tästä seuraa, että ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsitettä koskeva argumentti ei muuta muuksi sitä seikkaa, että nyt käsiteltävässä asiassa on katsottava, että koska École internationale Le Verseaussa ja Athénée Ganenoussa ei ole kirjautumis- tai lukukausimaksuja, niiden ei voida katsoa olevan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ”maksullisia peruskouluja tai keskiasteen oppilaitoksia”.
Kantajat väittävät tämän jälkeen, että koska ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsite on Euroopan unionin itsenäinen käsite, sen sisältö ei voi olla riippuvainen kansallisella tasolla olemassa olevista nimityksistä tai luokitteluista, vaan merkitystä on ainoastaan korvattavien menojen luonteella ja tekijöillä, joista ne muodostuvat (tuomio 8.9.2011, Bovagnet v. komissio,
F‑89/10
,
EU:F:2011:129
,
kohta).
Kantajat huomauttavat perustellusti, että ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite, ja että näin ollen kansallisilla nimityksillä tai luokitteluilla ei ole ratkaisevaa merkitystä. Tästä seuraa kuitenkin myös, että se, millä nimellä vanhempien mainituille voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille suorittamia maksuja kutsutaan tai miten ne luokitellaan, ei muuta muuksi sitä seikkaa, että École internationale Le Verseau tai Athénée Ganenou eivät peri kirjautumis- tai lukukausimaksuja. Tästä seuraa väistämättä, että mainittujen voittoa tavoittelemattomien yhdistysten kyseisten lasten osallistumisesta näiden koulujen erityiseen opetusohjelmaan, jolle ei myönnetä julkista tukea, perimät maksut eivät voi myöskään koskea mainittujen koulujen kirjautumis- ja lukukausimaksuja, mikä vahvistetaan lisäksi soveltamisohjeessa nro 4516. Näin ollen mainittujen voittoa tavoittelemattomien yhdistysten nyt esillä olevassa asiassa perimiä maksuja ei voida missään tapauksessa luokitella henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi ”koulutuksesta aiheutuneiksi kuluiksi”, sellaisina kuin yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklassa täsmennetään.
Kantajat väittävät lopuksi, että yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklassa luetellut, korvauksen ulkopuolelle jäävät kulut ovat opetustoimintaan liittymättömiä kuluja ja näin ollen tosiasiassa valinnaisia, kun taas kyseisten voittoa tavoittelemattomien yhdistysten perimät kulut ovat kirjautumis- ja lukukausimaksujen osina etukäteen maksettavia kuluja.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklassa erotellaan ”kaikki muut kulut”, jotka jäävät korvauksen ulkopuolelle ja joista mainitaan tiettyjä esimerkkejä, ”oppilaitoksen kirjautumis- ja lukukausimaksuista” ja ”matkakuluista”, joiden osalta on mahdollista saada rajoitetusti korvausta. Lisäksi on niin, että toisin kuin kantajat väittävät, ilmaisu ”kaikki muut kulut” ei koske ainoastaan ”opetustoimintaan liittymättömiä kuluja”. Kyseisessä säännöksessä mainitaan näet nimenomaisesti ”muut kyseisen oppilaitoksen opetusohjelmaan osallistumiseen liittyvät kulut”.
Lopuksi kantajat ovat todenneet, että École internationale Le Verseaussa ja Athénée Ganenoussa pakollista opetusta täydennettiin lisäopetuksella, joka oli osa kummankin koulun opetusohjelmaa, ja että he maksoivat kyseisille voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille tätä tarkoitusta varten määriä, jotka kattoivat heidän lastensa osallistumisen näiden koulujen erityiseen opetusohjelmaan, jolle ei myönnetä julkista tukea.
Näistä toteamuksista seuraa, että koska voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille suoritettujen maksujen ei voida katsoa olevan koulutuksesta aiheutuneita kuluja, ne ovat opetusohjelman suorittamiseen liittyvien vaatimusten ja toimintojen vuoksi aiheutuneita kuluja, eli lasten osallistumisesta näiden koulujen erityiseen opetusohjelmaan aiheutuneita kuluja, joille ei myönnetä julkista tukea, ja niiden on katsottava olevan yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja ”muita kyseisen oppilaitoksen opetusohjelmaan osallistumiseen liittyviä kuluja”, jotka eivät kuulu saman säännöksen nojalla koulutuslisän B piiriin.
Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Toinen kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista
–
Asianosaisten lausumat
Kantajien mukaan parlamentti on antanut täsmällisiä vakuutteluja, jotka ovat saaneet heissä aikaan toivon, että heille myönnettäisiin koulutuslisät, koska nämä kulut oli korvattu aiempina vuosina. Ne kiistävät parlamentin väitteen, jonka mukaan koulutuslisä arvioidaan vuosittain. Kantajien mukaan kyseessä on pikemminkin koulutuksesta aiheutuneiden kulujen korvauspolitiikan vuosittainen arviointi, mikä tarkoittaisi, että parlamentilla olisi oikeus muuttaa radikaalisti hallinnon kantaa täysin samanlaisesta tilanteesta, mikä on vastoin oikeusvarmuuden periaatetta.
Parlamentti kiistää kantajien perustelut.
–
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeus vedota luottamuksensuojaan edellyttää kolmen edellytyksen täyttymistä. Hallintoelimen on ensiksikin täytynyt antaa asianomaiselle täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja, jotka on antanut toimivaltainen ja luotettava taho. Toiseksi näiden vakuuttelujen on oltava sellaisia, että ne saavat aikaan perustellun odotuksen sen henkilön mielessä, jolle ne on osoitettu. Kolmanneksi vakuuttelujen on oltava sovellettavien sääntöjen mukaisia (tuomio 7.11.2002, G v. komissio,
T‑199/01
,
EU:T:2002:271
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa riittää kun todetaan, että vaikka katsottaisiin, että parlamentti on antanut kantajille täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja kantajien oikeudesta saada korvausta heidän voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille huollettavinaan olevien lasten osallistumisesta näiden koulujen erityiseen opetusohjelmaan, jolle ei myönnetä julkista tukea, suorittamistaan maksuista, tällaiset vakuuttelut eivät ole henkilöstösääntöjen säännösten mukaisia, kuten on todettu edellä tämän tuomion 19–41 kohdassa. Näin ollen nyt esillä olevassa asiassa ei voida katsoa, että luottamuksensuojan periaatetta on loukattu.
Asiaa koskevista asiakirjoista ei käy ilmi, että hallintoelin olisi antanut kantajille täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja. Hallintoelimen kouluja varten laatiman erityisen lomakkeen tarkoituksena oli tehdä sille mahdolliseksi määrittää helpommin näiden koulujen perimiä koulutuksesta aiheutuneita eri kuluja koskevien kysymysten avulla ja yksityiskohtaisten laskujen puuttuessa, olivatko koulut perineet kirjautumis- ja lukukausimaksuja, joista hallinnon olisi mahdollisesti suoritettava korvausta. Tästä lomakkeesta ei kuitenkaan käynyt ilmi, että kantajat olivat suorittaneet kirjautumismaksuja.
Lopuksi on todettava, että kantajien väitettä, jonka mukaan hallintokäytännön muuttaminen on vastoin oikeusvarmuuden periaatetta, ei voida tutkia, koska sitä ei ole esitetty valituksessa, eikä se ole näin ollen hallinnollisen valituksen ja myöhemmän kanteen sisällön vastaavuutta koskevan säännön mukainen.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on näet niin, että henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdan mukaisen hallinnollisen valituksen ja myöhemmän kanteen sisällön vastaavuutta koskevan säännön mukaan asian tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että unionin tuomioistuimissa esitetty valitusperuste on tuotu esiin jo oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, jotta nimittävä viranomainen on voinut saada tietoonsa riittävän täsmällisesti valituksenalaista tuomiota koskevan arvostelun (ks. tuomio 7.7.2004, Schmitt v. AER,
T‑175/03
,
EU:T:2004:214
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toinen kanneperuste on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan.
Kolmas kanneperuste, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista
Tämä kanneperuste jakautuu kahteen osaan, joista ensimmäinen koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista ja toinen hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista.
–
Asianosaisten lausumat
Kantajat toteavat yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen osalta, että he ovat samanlaisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa kuin ne vanhemmat, jotka saivat aiempina vuosina koulutuslisää lapsistaan, jotka olivat kirjautuneet mainittuihin kouluihin, samoin kuin Euroopan komissiossa työskentelevät vanhemmat, jotka saavat yhä koulutuslisää huollettavinaan olevista lapsista, jotka ovat kirjautuneet näihin samoihin kouluihin.
Kantajat väittävät hyvän hallinnon periaatteen loukkaamisen osalta, että korvaushakemuksen ja riidanalaisten päätösten välillä kulunut kuuden kuukauden pituinen aika ei ole kohtuullinen, koska parlamentin aikaisemman toiminnan perusteella ei ollut epäilystä siitä, että kyseiset kulut korvattaisiin. Lisäksi ne ilmaisevat epäilynsä siitä, onko parlamentti arvioinut objektiivisesti ja huolella tosiseikat, kun se on liittänyt koulutuslisän myöntämisen vanhemman lapselleen valitseman opetusohjelman osalta tekemään henkilökohtaiseen valintaan, mikä on vastoin Euroopan unionin perusoikeuskirjan 22 artiklaa ja ”koulutuksesta aiheutuneiden kulujen” käsitteen itsenäistä luonnetta.
Parlamentti kiistää kantajien perustelut.
–
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmannen kanneperusteen ensimmäisestä osasta on muistutettava, että yhdenvertaisen kohtelun periaate kuuluu unionin oikeuden perusperiaatteisiin ja sitä on loukattu silloin, kun kahta sellaisten henkilöiden luokkaa, joiden tosiasialliset ja oikeudelliset tilanteet eivät ole oleellisesti erilaiset, kohdellaan eri tavoin. Tämä periaate edellyttää näin ollen, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella. Jotta erilainen kohtelu voidaan hyväksyä, se on perusteltava objektiivisella ja kohtuullisella perusteella ja sen on oltava suhteutettu sillä pyrittyyn tavoitteeseen (tuomio 30.1.2003, C v. komissio,
T‑307/00
,
EU:T:2003:21
,
kohta).
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan kuitenkin, että virkamies tai väliaikainen toimihenkilö ei voi vedota lainvastaisuuteen voidakseen saada etua. Yhdenvertaisen kohtelun periaate on näet mukautettava laillisuusperiaatteen noudattamisen asettamiin vaatimuksiin, joiden mukaan kukaan ei voi vedota edukseen jonkin muun hyväksi tapahtuneeseen lainvastaisuuteen (tuomio 4.7.1985, Williams v. tilintarkastustuomioistuin,
134/84
,
EU:C:1985:297
,
kohta; tuomio 2.6.1994, de Compte v. parlamentti,
C‑326/91 P
,
EU:C:1994:218
,
ja
kohta ja tuomio 1.7.2010, Časta v. komissio,
F‑40/09
,
EU:F:2010:74
,
kohta).
Kun otetaan huomioon, että ensimmäinen kanneperuste on hylätty, kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista suhteessa muihin virkamiehiin, on näin ollen tehoton (ks. vastaavasti tuomio 21.1.2014, Van Asbroeck v. parlamentti,
F‑102/12
,
EU:F:2014:4
,
ja
kohta).
Joka tapauksessa on muistutettava, että vaikka Amsterdamin sopimuksen 9 artiklan 3 kohdassa ilmaistun sen periaatteen, jonka mukaan unionin henkilöstö muodostaa yhden kokonaisuuden, mukaisesti kaikkien unionin toimielinten kaikkiin virkamiehiin sovelletaan samoja henkilöstösääntöjä, tämä periaate ei merkitse sitä, että kaikkien toimielinten on käytettävä niille henkilöstösäännöissä annettua harkintavaltaa samalla tavoin, koska niitä päinvastoin koskee itsenäisyysperiaate henkilöstöhallinnossa (tuomio 5.7.2011, V v. parlamentti,
F‑46/09
,
EU:F:2011:101
,
kohta).
Henkilöstösääntöjen 110 artiklan nojalla kunkin toimielimen nimittävä viranomainen antaa yleiset täytäntöönpanosäännökset, ja ne voivat siten olla erilaisia eri toimielimissä.
Kolmannen kanneperusteen toisen osan osalta on muistutettava, että velvollisuus toimia kohtuullisessa ajassa hallintomenettelyissä on unionin oikeuden yleinen periaate, jonka noudattamisen unionin tuomioistuimet takaavat ja joka mainitaan perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa osana oikeutta hyvään hallintoon (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2006, Angeletti v. komissio,
T‑394/03
,
EU:T:2006:111
,
kohta).
Hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen ei kuitenkaan yleensä oikeuta kumoamaan hallinnollisessa menettelyssä tehtyä päätöstä. Kohtuullisessa ajassa toimimista koskevan periaatteen loukkaaminen vaikuttaa hallinnollisen menettelyn pätevyyteen nimittäin vain silloin, kun liian pitkän ajan kuluminen saattaa vaikuttaa hallinnollisessa menettelyssä tehdyn päätöksen sisältöön.
Nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäisen kanneperusteen tutkimisesta (ks. edellä 19–41 kohta) seuraa, että vaikka katsottaisiinkin, että parlamentilta kantajien hakemusten käsittelyyn kulunut aika oli kohtuuttoman pitkä, tällä ei ole ollut vaikutusta riidanalaisten päätösten sisältöön. Lisäksi on muistutettava, että parlamentti päätti hakemusten käsittelyyn kuluneen kohtuuttoman pitkän ajan vuoksi myöntää poikkeuksellisesti koulutuslisän vuodelle 2014/2015.
Myös kolmas kanneperuste on siten hylättävä.
Näin ollen riidanalaisten päätösten kumoamista koskevat vaatimukset on hylättävä.
Vaatimukset, joiden mukaan parlamentti on velvoitettava suorittamaan kantajille koulutuslisä vuodelle 2015/2016
Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta velvoittamaan parlamentin suorittamaan koulutuslisän vuodelle 2015/2016.
Kun otetaan huomioon, että riidanalaisten päätösten kumoamista koskevat vaatimukset on hylätty, lausunnon antaminen näistä vaatimuksista raukeaa.
Näin ollen kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Nyt annettavan tuomion perusteluista ilmenee, että kantajat ovat hävinneet asian. Lisäksi parlamentti on nimenomaisesti vaatinut, että kantajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Näin ollen kantajat velvoitetaan korvaamana oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Irit Azoulay, Andrew Boreham, Mirja Bouchard ja Darren Neville velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Collins
Barents
Passer
Julistettiin Luxemburgissa 28 päivänä huhtikuuta 2017.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska
(
)	Tämän tuomion 15, 17, 20, 28, 34, 35, 36, 40, 42 ja 52 kohtaan on tehty kielellisiä muutoksia sen ensimmäisen julkaisemisen jälkeen