CELEX: 62018CJ0160
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Colná únia a spoločný colný sadzobník
Nariadenie (ES) č. 1234/2007
Nariadenie (ES) č. 1484/95
Dovoz zmrazeného hydinového mäsa pôvodom z Brazílie
Následné vymáhanie dodatočného dovozného cla
Mechanizmus preverovania
Metóda výpočtu dodatočného cla

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia Komisie (ES) č. 1484/95 z 28. júna 1995, stanovujúceho podrobné pravidlá na zavedenie systému dodatkových dovozných ciel a stanovenie reprezentatívnych cien v sektoroch hydinového mäsa a vajec a pre vaječný albumín a ktorým sa ruší nariadenie č. 163/67/EHS (
Ú. v. ES L 145, 1995, s. 47
; Mim. vyd. 03/017, s. 437), zmeneného nariadením Komisie (EÚ) č. 248/2010 z 24. marca 2010 (
Ú. v. EÚ L 79, 2010, s. 1
) (ďalej len „nariadenie č. 1484/95“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou X BV a Staatsecretaris van Financiën (štátny tajomník pre financie, Holandsko), ktorého predmetom je rozhodnutie o vymeraní dodatočného cla za dovoz zmrazeného hydinového mäsa pôvodom z Brazílie.
Právny rámec
Nariadenie o jednotnej SOT
Článok 141 nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej SOT) (
Ú. v. EÚ L 299, 2007, s. 1
), zmeneného nariadením Rady č. 491/2009 z 25. mája 2009 (
Ú. v. EÚ L 154, 2009, s. 1
) (ďalej len „nariadenie o jednotnej SOT“), uvádzal:
„1.   ‚S cieľom predísť nepriaznivým účinkom na trh Spoločenstva, ktoré môžu vzniknúť dôsledkom dovozu jedného alebo viacerých produktov zo sektorov obilnín, ryže, cukru, ovocia a zeleniny, spracovaného ovocia a zeleniny, hovädzieho a teľacieho mäsa, mlieka a mliečnych výrobkov, bravčového mäsa, ovčieho a kozieho mäsa, vajec, hydiny a banánov, ako aj hroznového muštu a hroznovej šťavy s colnou sadzbou stanovenou v článkoch 135 až 140a, alebo ich odstraňovať sa na tieto dovozy uplatňuje dodatočné dovozné clo, ak:
a)
sa dovozy uskutočňujú za cenu, ktorá je pod úrovňou ceny, ktorú Spoločenstvo nahlásilo WTO (ďalej len ‚spúšťacia cena‘), alebo
b)
objem dovozov v ktoromkoľvek roku presahuje určitú úroveň (ďalej len ‚spúšťací objem‘).
Spúšťací objem sa zakladá na možnostiach prístupu na trh vyjadrených, ak je to vhodné, ako percentuálny podiel dovozu zo zodpovedajúcej domácej spotreby počas troch predchádzajúcich rokov.
2.   Dodatočné dovozné clá sa neuložia, ak je nepravdepodobné, že by dovozy narušili trh Spoločenstva, alebo ak by účinky boli neprimerané plánovanému cieľu.
3.   Na účely odseku 1 písm. a) sa dovozné ceny stanovia na základe dovozných cien CIF zásielky, o ktorej sa uvažuje.
Dovozné ceny CIF sa overujú v porovnaní s reprezentatívnymi cenami výrobku na svetovom trhu alebo na dovoznom trhu Spoločenstva pre tento výrobok.“
Nariadenie č. 1484/95
Odôvodnenie č. 3 nariadenia č. 1484/95 stanovuje:
„keďže dovozné ceny, ktoré treba zohľadňovať pri uvalení dodatočného dovozného cla by sa pre príslušné výrobky mali porovnávať s reprezentatívnymi cenami na svetovom trhu alebo na dovoznom trhu spoločenstva; keďže je nutné aby členské štáty v pravidelných intervaloch oznamovali ceny v priebehu rozličných štádií obchodovania s cieľom stanoviť reprezentatívne ceny a zodpovedajúce dodatočné clo.“
Článok 2 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje:
„Reprezentatívne ceny v zmysle článku 141 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007 a článku 3 ods. 3 druhého pododseku nariadenia [Rady] (EHS) č. 2783/75 [z 29. októbra 1975 o spoločnom systéme obchodovania s ovalbumínom a laktalbumínom (
Ú. v. ES L 282, 1975, s. 104
; Mim. vyd. 03/002, s. 150)] sa určujú pravidelne na základe údajov získaných v rámci dohľadu Spoločenstva, ktorý sa riadi článkom 308d nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 [z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (
Ú. v. ES L 253, 1993, s. 1
; Mim. vyd. 02/006, s. 3)].“
Článok 3 nariadenia 1484/95 stanovuje:
„1.   Dodatkové clo sa zavedie na základe cif dovoznej ceny predmetnej zásielky v súlade s ustanoveniami článku 4.
2.   Ak cif dovozná cena na 100 kg zásielky bude vyššia ako uplatniteľná reprezentatívna cena uvedená v článku 2 ods. 1, dovozca predloží príslušným orgánom dovážajúcich členských štátov minimálne tieto dôkazy:
–
kúpnu zmluvu alebo iný ekvivalentný doklad,
–
poistnú zmluvu,
–
faktúru,
–
osvedčenie o pôvode (ak to pripadá do úvahy),
–
prepravnú zmluvu,
–
a v prípade prepravy po mori, námorný nákladný list.
3.   V prípade uvedenom v odseku 2 musí dovozca zložiť zábezpeku uvedenú v článku 248 ods. 1 nariadenia č. 2454/93, ktorej výška sa rovná rozdielu medzi výškou dodatočného dovozného cla vypočítaného na základe reprezentatívnej ceny uplatniteľnej v prípade príslušného výrobku a výškou dodatočného dovozného cla vypočítaného na základe dovoznej ceny CIF príslušnej zásielky.
4.   Dovozca musí do dvoch mesiacov od predaja príslušných výrobkov v lehote deviatich mesiacov odo dňa prijatia vyhlásenia o uvoľnení do colného režimu voľného obehu preukázať, že sa so zásielkou zaobchádzalo v súlade s podmienkami potvrdzujúcimi správnosť cien uvedených v odseku 2. Nedodržanie jednej z týchto lehôt má za následok prepadnutie zloženej zábezpeky. Príslušné orgány však môžu lehotu deviatich mesiacov na žiadosť dovozcu, ktorá musí byť náležite odôvodnená, predĺžiť, a to maximálne o tri mesiace.
Zložená zábezpeka sa uvoľní do tej miery, do akej sa poskytne dôkaz o podmienkach zaobchádzania k spokojnosti colných úradov. V opačnom prípade zábezpeka prepadne a použije sa na úhradu dodatočného cla.
5.   Ak príslušné orgány zistia pri preverovaní, že požiadavky tohto článku neboli splnené, vymáhajú clo splatné v súlade s článkom 220 nariadenia [Rady] (EHS) č. 2913/92 [z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (
Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1
; Mim. vyd. 02/004, s. 307)]. Výška cla, ktorá sa má vymáhať, alebo ktorá zostala predmetom vymáhania, zahŕňa aj úroky, počnúc dátumom prepustenia tovarov do voľného obehu až do dátumu (vyrovnania) vymáhania. Uplatňovanou úrokovou mierou je miera platná pre operácie spojené s vymáhaním na základe vnútroštátneho práva.“
Článok 4 nariadenia č. 1484/95 uvádza:
„1.   Ak [je] rozdiel medzi danou počiatočnou cenou uvedenou v článku 1 ods. 2 a cif dovoznou cenou danej zásielky:
a)
menší alebo rovný 10 % spúšťacej ceny, dodatočné clo sa neuvalí;
b)
väčší ako 10 %, ale menší alebo rovný 40 % spúšťacej ceny, dodatočné clo sa rovná 30 % čiastky, o ktorú rozdiel prekračuje 10 %;
c)
väčší ako 40 %, ale menší alebo rovný 60 % spúšťacej ceny, dodatočné clo sa rovná 50 % čiastky, o ktorú rozdiel prekračuje 40 %, ako aj dodatočné clo stanovené podľa písm. b);
d)
väčší ako 60 %, ale menší alebo rovný 75 % spúšťacej ceny, dodatočné clo sa rovná 70 % čiastky, o ktorú rozdiel prekračuje 60 % spúšťacej ceny, ako aj dodatočné clá stanovené podľa písm. b) a písm. c);
e)
väčší ako 75 % spúšťacej ceny, dodatočné clo sa rovná 90 % čiastky, o ktorú rozdiel prekračuje 75 %, ako aj dodatočné clá stanovené podľa písm. b), písm. c) a písm. d).“
Colný kódex
Článok 4 nariadenia č. 2913/92, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 z 19. decembra 1996 (
Ú. v. ES L 17, 1997, s. 1
) (ďalej len „Colný kódex“), uvádza:
„Na účely tohto kódexu sa rozumie:
…
9.
‚colným dlhom‘ povinnosť osoby zaplatiť dovozné clo (colný dlh pri dovoze) alebo vývozné clo (colný dlh pri vývoze), ktoré sa vzťahuje na konkrétny tovar podľa platných predpisov spoločenstva.
10.
‚dovozným clom‘:
–
clo a platby s rovnocenným účinkom ako clo, ktoré sa má zaplatiť pri dovoze tovaru,
–
platby pri dovoze zavedené v súlade so Spoločnou poľnohospodárskou politikou alebo v súlade s osobitnými opatreniami uplatňovanými na určitý tovar, ktorý je výsledkom spracovania poľnohospodárskych výrobkov.
…
16.
‚colným režimom‘:
a)
voľný obeh;
…
…“
Článok 29 ods. 1 Colného kódexu stanovuje:
„Colnou hodnotou dovážaného tovaru je jeho prevodná hodnota, t. j. cena skutočne zaplatená alebo ktorá sa má zaplatiť za tovar predávaný na vývoz na colné územie [Únie], podľa potreby upravená podľa článku 32 a 33, a to za podmienky, že:
a)
neexistujú obmedzenia, pokiaľ ide o nakladanie s tovarom a jeho použitie kupujúcim, s výnimkou obmedzení ktoré:
–
sú uložené alebo požadované právnymi predpismi alebo štátnymi orgánmi v [Únii],
–
ohraničujú územie, v ktorom môže byť tovar znovu predaný,
alebo
–
podstatným spôsobom neovplyvňujú hodnotu tovaru;
b)
predaj alebo cena nepodliehajú žiadnym podmienkam alebo plneniam, ktorých hodnotu vo vzťahu k tovaru, ktorý má byť hodnotený, nie je možné zistiť;
c)
žiadna časť výnosu akéhokoľvek ďalšieho predaja, nakladanie alebo použitie tovaru kupujúcim nepripadne priamo ani nepriamo predávajúcemu, pokiaľ nie je možné vykonať primeranú úpravu podľa článku 32
a
d)
kupujúci a predávajúci nie sú v spojení alebo, ak sú v spojení, je prevodná hodnota prijateľná pre colné účely podľa odseku 2.“
Podľa článku 30 ods. 1 a 2 tohto kódexu:
„1.   Ak nemôže byť colná hodnota určená podľa článku 29, určí sa postupne podľa odseku 2 písmeno a), b), c) a d)…
2.   Colnou hodnotou podľa tohto článku je:
a)
prevodná hodnota rovnakého tovaru predávaného na vývoz do [Únie], v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota;
b)
prevodná hodnota podobného tovaru predávaného na vývoz do [Únie] v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota;
c)
hodnota založená na jednotkovej cene, za ktorú sa dovážaný tovar alebo rovnaký alebo podobný tovar predáva v [Únii] v najväčšom úhrnnom množstve osobám, ktoré nie sú s predávajúcim v spojení;
d)
hodnota vypočítaná z nasledovných hodnôt:
–
ceny alebo hodnoty materiálu výroby ako aj iného spracovania alebo prepracovania, ktoré sú vynaložené pri výrobe dovážaného tovaru,
–
sumy týkajúce sa zisku a všeobecné výdavky, ktoré zodpovedajú týmto sumám a ktoré výrobcovia v krajinách vývozu zahŕňajú do predaja tovaru rovnakej povahy alebo rovnakého druhu ako tovar, pri ktorom sa určuje jeho hodnota a ktoré sú určené k vývozu do [Únie],
–
ceny alebo hodnoty všetkých položiek uvedených v článku 32 odsek 1 písmeno e).“
Článok 31 uvedeného kódexu stanovuje:
„1.   Ak nemôže byť colná hodnota dovážaného tovaru určená podľa článkov 29 alebo 30, určí sa na základe údajov dostupných v [Únii] s použitím vhodných prostriedkov zlúčiteľných so zásadami a všeobecnými pravidlami:
–
dohody o vykonaní článku VII Všeobecnej dohody o clách a obchode z roku 1994,
–
článku VII Všeobecnej dohody o clách a obchode z roku 1994,
a
–
ustanovení tejto kapitoly.
…“
Článok 220 ods. 1 Colného kódexu stanovoval:
„Ak suma cla vyplývajúca z colného dlhu nebola zapísaná do účtovnej evidencie v súlade s článkami 218 a 219 alebo ak bola zapísaná do účtovnej evidencie vo výške nižšej ako suma dlžná na základe právnych predpisov, zapíše sa suma cla, ktorá má byť vybratá alebo zostáva na vybratie do 2 dní odo dňa, kedy sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu vypočítať sumu dlžnú na základe právnych predpisov a určiť dlžníka (dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie). Táto lehota môže byť predĺžená v súlade s článkom 219.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
X je spoločnosť, ktorá uvádza na trh výrobky z hydinového mäsa. Patrí do medzinárodnej skupiny, do ktorej patrí aj spoločnosť E SA, teda výrobca výrobkov pochádzajúcich aj z hydinového mäsa so sídlom v Brazílii. Podniky prepojené s týmto výrobcom, ako je X, kupujú a predávajú tieto výrobky a organizujú ich distribúciu na trh Únie.
X nakúpila mrazené hydinové mäso od spoločnosti F Ltd, s ktorou je prepojená. Toto mäso bolo následne predané na trhu Únie spoločnostiam, ktoré sú prepojené so spoločnosťou X, ako aj nezávislým tretím osobám.
Mrazené hydinové mäso zaradené do podpoložky 02071410 kombinovanej nomenklatúry uvedenej v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (
Ú. v. ES L 256, 1987, s. 1
) podlieha osobitnému clu 102,40 eura na 100 kilogramov. Okrem toho toto mäso podlieha systému dodatočných ciel stanovených nariadením č. 1484/95 a nariadením o jednotnej SOT. Dovoz uvedeného mäsa tak môže podliehať dodatočným clám, ak je dovozná cena CIF hydinového mäsa nižšia ako spúšťacia cena uvedená v článku 141 ods. 1 písm. a) nariadenia o jednotnej SOT.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v prejednávanej veci holandské colné orgány uzavreli so spoločnosťou X dohody o metóde výpočtu colnej hodnoty mrazeného hydinového mäsa pochádzajúceho z Brazílie, ktoré predala E. Bolo dohodnuté, že sa bude vychádzať z ceny, ktorú E fakturovala podnikom so sídlom v Únii a ktoré sú s ňou prepojené, zvýšenej o 15 %, s cieľom pokryť iné priame a nepriame náklady než výrobné, ako aj zisk.
Holandské colné orgány sa domnievali, že táto metóda je prijateľná na účely výpočtu dovoznej ceny CIF. Uviedli však, že si vyhradzujú právo prijať opatrenia potrebné na presné určenie colnej hodnoty v prípade, ak by výpočet uvedenej hodnoty bol vykonaný na základe nesprávnych údajov.
V období od 1. januára 2009 do 30. júna 2010 podala X v súlade s dohodami uvedenými v bode 16 tohto rozsudku 709 colných vyhlásení na prepustenie dotknutého hydinového mäsa do voľného obehu. Dovozná cena CIF uvedená v týchto vyhláseniach bola vždy vyššia ako spúšťacia cena. V dôsledku toho holandské colné orgány toto mäso zakaždým prepustili do voľného obehu bez toho, aby vybrali dodatočné dovozné clo. Okrem toho odchylne od článku 3 ods. 3 a 4 nariadenia č. 1484/95 uvedené orgány nevyžadovali ani to, aby X zriadila zábezpeku na prepustenie tohto mäsa do voľného obehu, ani aby po tomto prepustení do voľného obehu preukázala, že zásielka uvedeného hydinového mäsa bola odpredaná za podmienok, ktoré sú v súlade s ohlásenou dovoznou cenou CIF.
V novembri 2011 inšpektor holandských colných orgánov (ďalej len „inšpektor“) vykonal následnú kontrolu s cieľom ubezpečiť sa o správnosti dovoznej ceny CIF, ktorú uviedla X v uvedených vyhláseniach. V tejto súvislosti konštatoval, že na jednej strane X predávala toto hydinové mäso za rovnakú cenu spoločnostiam, s ktorými je prepojená, a nezávislým tretím osobám. Na druhej strane inšpektor konštatoval, že predajná cena uplatňovaná spoločnosťou X bola takmer vo všetkých prípadoch nižšia ako dovozná cena CIF uvedená v tých istých vyhláseniach, zvýšená o osobitné dovozné clo, ako aj spúšťacia cena.
Inšpektor sa preto domnieval, že v prípade 705 podaných vyhlásení X nepredala dotknuté hydinové mäso za normálnych obchodných podmienok a že v dôsledku toho uvedené dovozné ceny CIF neboli prijateľné, takže bolo vymáhateľné dodatočné clo.
Pri „analogickom“ uplatnení článku 4 nariadenia č. 1484/95 inšpektor vypočítal výšku splatného dodatočného cla na základe rozdielu medzi spúšťacou cenou a reprezentatívnou cenou stanovenou v článku 141 ods. 3 nariadenia o jednotnej SOT v spojení s článkom 2 ods. 1 nariadenia č. 1484/95. V tejto súvislosti inšpektor zaslal spoločnosti X výzvu na zaplatenie dodatočného cla vo výške 2163793,55 eura.
X napadla tento platobný výmer na Rechtbank Noord Holland (Súd provincie Severný Holland, Holandsko). Keďže jej žaloba bola zamietnutá ako nedôvodná, X podala proti rozhodnutiu tohto súdu odvolanie na Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam, Holandsko) a po tom, čo tento posledný uvedený súd zamietol jej odvolanie, podala kasačný opravný prostriedok na Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko).
Vnútroštátny súd uvádza, že dôvody kasačného opravného prostriedku, ktoré mu boli predložené, sú založené na jednej strane na nesprávnom uplatnení článkov 3 a 4 nariadenia č. 1484/95 v rozsahu, v akom sa Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam) domnieval, že nesprávnosť dovozných cien CIF uvedených v dotknutých colných vyhláseniach mohla byť vyvodená zo skutočnosti, že predajné ceny boli nižšie ako uvedené dovozné ceny CIF a uplatniteľné reprezentatívne ceny. Na druhej strane inšpektor pochybil, keď v predmetných dohodách akceptoval, že X môže vypočítať dovozné ceny CIF bez toho, aby sa požadovalo, že predaj predmetných výrobkov bude ziskový.
Podľa vnútroštátneho súdu tieto dôvody nastoľujú otázky týkajúce sa kritérií, ktoré treba použiť, ak je presnosť dovoznej ceny CIF predmetom overenia alebo následnej kontroly, uvedených v článku 3 ods. 4 a 5 nariadenia č. 1484/95, ako aj dôsledkov, ktoré musia dotknuté orgány vyvodiť z nemožnosti stanoviť túto cenu na základe týchto kritérií.
Tento súd sa pýta, či predaj výrobku za nižšiu cenu, než je uvedená dovozná cena CIF, alebo za platnú reprezentatívnu cenu, postačuje na to, aby bolo možné konštatovať, že je splatné dodatočné clo. V tejto súvislosti sa pýta najmä na zmysel, ktorý treba dať pojmu „podmienky“ uvedenému v článku 3 ods. 4 a 5 nariadenia č. 1484/95. Tiež sa pýta, či na účely výkladu tohto pojmu treba zohľadniť skutočnosť, že dovezené výrobky boli kúpené a ďalej predané podniku, ktorý je prepojený s dotknutým podnikom.
Podľa vnútroštátneho súdu možno na jednej strane kladnú odpoveď na túto otázku odôvodniť skutočnosťou, že predaj výrobkov za nižšiu cenu, ako je reprezentatívna cena, narušuje trh Únie, a preto odôvodňuje uplatnenie dodatočných ciel. Podľa tohto výkladu, ktorý si osvojil Gerechtshof Amsterdam (Odvolací súd Amsterdam), nie je potrebné skúmať, či je dovozná cena CIF uvedená dovozcom presná. Dodatočné dovozné clá by sa tak mohli uplatniť len na základe reprezentatívnej ceny. Vnútroštátny súd sa však pýta, či je možné tento prístup prepojiť s článkom 141 ods. 3 nariadenia o jednotnej SOT, ako ho vyložil Súdny dvor v rozsudku z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (
C‑317/99
,
EU:C:2001:681
), podľa ktorého sa reprezentatívna cena predmetného výrobku zohľadňuje len na účely overenia správnosti dovoznej ceny CIF.
Na druhej strane vnútroštátny súd nevylučuje existenciu situácií, v ktorých by predajná cena mohla byť nižšia ako dovozná cena CIF, či dokonca reprezentatívna cena. Podnikateľ na dotknutom trhu by tak mohol byť nútený za ťažkých trhových podmienok predávať počas obmedzeného obdobia výrobky so stratou, aby si zachoval svoje postavenie na trhu. Tento súd však uvádza, že najmä v prípade prepojených podnikov by mohli byť transakcie umelo vytvorené, najmä s cieľom obísť alebo vyhnúť sa zaplateniu dodatočných ciel. Treba teda preskúmať transakcie, ktoré predchádzali dotknutému dovozu a nasledovali po ňom, ako aj hospodárske a obchodné odôvodnenie týchto transakcií.
V tejto súvislosti je možné vykladať článok 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia č. 1484/95 v tom zmysle, že mechanizmus kontroly, ktorý stanovuje, má za cieľ zabezpečiť, aby sa príslušné orgány oboznámili s transakciami, ktoré môžu vyvolať pochybnosti o správnosti uvedených dovozných cien CIF. Príslušným orgánom teda prináleží vykonať dodatočnú kontrolu, ako to bolo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 19. októbra 2017, A (
C‑522/16
,
EU:C:2017:778
), s cieľom overiť správnosť dovoznej ceny CIF, ktorá, ako Súdny dvor konštatoval v rozsudku z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (
C‑317/99
,
EU:C:2001:681
), je jediným možným základom na účely určenia dodatočného cla.
Nemožnosť konštatovať nesprávnosť dovoznej ceny CIF, ktorú uviedol dotknutý podnik v nadväznosti na takúto dodatočnú kontrolu, by mala viesť k prijatiu tejto ceny, ako ju spomenul dovozca. Toto riešenie je v súlade so zásadou právnej istoty, keďže umožňuje dovozcovi vypočítať pri dovoze sumu splatného dodatočného cla.
Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia č. 1484/95 v spojení s článkom 141 [nariadenia o jednotnej SOT] vykladať v tom zmysle, že účelom v ňom opísaného kontrolného mechanizmu, a to aj v prípade dodatočnej kontroly, je len zabezpečiť, aby sa príslušné orgány včas dozvedeli o skutočnostiach alebo okolnostiach týkajúcich sa priebehu transakcií, ktoré vzbudzujú pochybnosti o správnosti uvedených dovozných cien CIF a môžu byť podnetom pre dôslednejšie overenie?
Alebo je správne opačné ponímanie a kontrolný mechanizmus opísaný v článku 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia č. 1484/95 sa má, aj v prípade dodatočnej kontroly, vykladať v tom zmysle, že jeden alebo viac ďalších predajov uskutočnených dovozcom na trhu [Únie] za cenu nižšiu, ako je uvedená dovozná cena CIF zásielky s prirátaním sumy splatných dovozných ciel a poplatkov, nezodpovedajú predpísaným (odbytovým) podmienkam na spoločnom trhu, takže už len z toho dôvodu vzniká povinnosť zaplatiť dodatočné clá? Má na zodpovedanie druhej otázky vplyv skutočnosť, či sa ďalší predaj, resp. ďalšie predaje vykonané dovozcom, uskutočnil, resp. uskutočnili za cenu, ktorá je nižšia ako platná reprezentatívna cena? Má v tejto súvislosti význam skutočnosť, že reprezentatívna cena bola v čase pred 11. septembrom 2009 stanovená inak ako po tomto dátume? Je pre zodpovedanie tejto otázky dôležitá skutočnosť, či sú kupujúci v Únii a dovozca prepojené podniky?
2.
Pokiaľ by z odpovede na prvú otázku vyplývalo, že ďalší predaj so stratou je dostatočnou indíciou na to, aby sa neuznala uvedená dovozná cena CIF, ako sa potom má určiť výška splatných dodatočných ciel? Má sa vymeriavací základ zistiť metódami na určenie colnej hodnoty, ktoré sú stanovené v článkoch 29 až 31 [Colného kódexu]? Alebo sa má vymeriavací základ zistiť výlučne podľa platnej reprezentatívnej ceny? Bráni v období pred 11. septembrom 2009 článok 141 ods. 3 [nariadenia o jednotnej SOT] použitiu reprezentatívnej ceny stanovenej v tomto období?
3.
Ak z odpovedí na otázky 1 a 2 vyplýva, že pre povinnosť platiť dodatočné clá je rozhodujúce, že dovezené výrobky boli na trhu [Únie] ďalej predané so stratou a že na výpočet výšky splatných dodatočných ciel sa ako vymeriavací základ musí použiť reprezentatívna cena, je potom článok 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia č. 1484/95 so zreteľom na rozsudok z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (
C‑317/99
,
ECLI:EU:C:2001:681
), zlučiteľný s článkom 141 [nariadenia o jednotnej SOT]?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95 vykladať v tom zmysle, že okolnosť, že tovar dovezený do Únie bol predaný so stratou, teda za cenu nižšiu, ako je dovozná cena CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení, postačuje sama osebe na konštatovanie, že sa nepreukázala správnosť tejto ceny.
S cieľom odpovedať na túto otázku treba najprv vymedziť význam, ktorý treba priznať požiadavke, podľa ktorej „so zásielkou [sa] zaobchádzalo v súlade s podmienkami potvrdzujúcimi správnosť [dovozných cien CIF]“, ktorá je stanovená v článku 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95.
V tejto súvislosti treba poznamenať, že toto nariadenie nedefinuje pojem „podmienky zaobchádzania“, tak ako sa uvádza v jeho článku 3 ods. 4.
Z požiadavky jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, v zásade vyžaduje v celej Európskej únii autonómny a jednotný výklad (rozsudok z 1. októbra 2019, Planet49,
C‑673/17
,
EU:C:2019:801
, bod
a citovaná judikatúra). Okrem toho podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je pri výklade ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie a ciele, ktoré sleduje, ale aj kontext, ako aj všetky ustanovenia práva Únie. [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. júla 2019, Baltic Media Alliance,
C‑622/17
,
EU:C:2019:566
, bod
, a z 8. júla 2019, Komisia/Belgicko (Článok 260 ods. 3 ZFEÚ – Vysokorýchlostné siete),
C‑543/17
,
EU:C:2019:573
, bod
].
Pokiaľ ide v prvom rade o doslovný výklad pojmu „podmienky zaobchádzania“ použitého vo väčšine jazykových verzií článku 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95, skutočnosť, že pojem „podmienky“ je použitý v množnom čísle, naznačuje vôľu normotvorcu zahrnúť všetky podmienky, a nie iba jednu konkrétnu podmienku. Okrem toho pojem „zaobchádzanie“ v zásade odkazuje na priebeh predaja zásielky tovarov na trhu Únie po tom, čo boli dovezené.
Článok 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95 spresňuje, že tieto „podmienky zaobchádzania“ môžu potvrdiť správnosť dovoznej ceny CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení. Použitie výrazu „potvrdiť“ v tejto súvislosti preukazuje, že prvky týkajúce sa týchto podmienok môžu predstavovať súbor nepriamych dôkazov potvrdzujúcich správnosť dovoznej ceny CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení.
Zo znenia tohto ustanovenia teda vyplýva, že pojem „podmienky zaobchádzania“ treba chápať tak, že označuje všetky okolnosti, ktoré nastali po prepustení tovaru do voľného obehu v Únii a ktoré môžu potvrdiť alebo vyvrátiť správnosť dovoznej ceny CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení.
V druhom rade treba uviesť, že táto možnosť potvrdiť správnosť dovoznej ceny CIF s ohľadom na všetky okolnosti súvisiace s uskutočnením odoslania tovaru zodpovedá cieľu sledovanému nariadením č. 1484/95, ktorým je, ako vyplýva z článku 3 ods. 2 tohto nariadenia v spojení s jeho tretím odôvodnením, zavedenie konania na overenie správnosti dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení. Tento postup sa začne, ak je dovozná cena CIF uvedená v colnom vyhlásení vyššia ako reprezentatívna cena dotknutého výrobku, ktorá v súlade s článkom 2 ods. 1 uvedeného nariadenia v podstate zodpovedá priemernej trhovej cene dotknutého výrobku v danom okamihu.
Keďže dodatočné clá sa vypočítavajú na základe dovoznej ceny CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení, dovozca by mohol mať s cieľom vyhnúť sa alebo znížiť sumu cla, ktoré sa má zaplatiť, záujem deklarovať vyššiu dovoznú cenu CIF. Ako vyplýva z článku 4 nariadenia č. 1484/95, čím je dovozná cena CIF vyššia, tým nižšie je dodatočné clo, ktoré má dovozca zaplatiť.
Preto za predpokladu, že dovozná cena CIF je vyššia ako uplatniteľná reprezentatívna cena, článok 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95 umožňuje colným orgánom po prepustení tovaru do voľného obehu skontrolovať, či je dovozná cena CIF správna s prihliadnutím na „podmienky zaobchádzania“ so zásielkou tohto tovaru.
Po tretie, pokiaľ ide o kontext, do ktorého patrí tento pojem, treba uviesť, že zo znenia článku 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95 v spojení s odsekom 5 vyplýva, že colné orgány majú možnosť dodatočne, teda po prepustení dotknutého tovaru do voľného obehu, kontrolovať správnosť dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení, aby sa prípadne uplatnilo dodatočné clo, ktoré nebolo pôvodne uplatnené z dôvodu deklarovania dovoznej ceny CIF, ktorá nezodpovedala skutočnosti.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že pojem „podmienky zaobchádzania“ uvedený v článku 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95 sa má vykladať tak, že sa vzťahuje na všetky podmienky týkajúce sa priebehu predaja tovaru v Únii, ktoré môžu predstavovať súbor súhlasných nepriamych dôkazov umožňujúcich potvrdiť správnosť dovoznej ceny CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení, s cieľom určiť, či existuje suma dodatočného cla, ktoré sa má vybrať alebo zostáva na vybratie.
Na základe tohto výkladu treba v druhom rade určiť, či okolnosť, že dovozca predal svoj tovar v Únii so stratou, teda za cenu nižšiu, ako je dovozná cena CIF uvedená v colnom vyhlásení, môže sama osebe umožniť colným orgánom konštatovať, že správnosť tejto ceny sa nepreukázala, a uplatniť dodatočné clo.
V tejto súvislosti treba uviesť, že takýto predaj so stratou, ktorý svojou povahou nie je rentabilnou obchodnou praktikou, môže určite predstavovať silný nepriamy dôkaz, podľa ktorého dovozná cena CIF uvedená v colnom vyhlásení bola dovozcom umelo zvýšená s cieľom vyhnúť sa dovoznému clu, ktoré musí byť zaplatené, alebo znížiť jeho výšku, najmä pokiaľ ide o opakovaný predaj so stratou, alebo predaj so stratou, ku ktorému dochádzalo počas dlhého obdobia.
Ako však uviedol generálny advokát v bode 43 svojich návrhov, samotné konštatovanie, podľa ktorého dovozca ďalej predal tovar v Únii so stratou, neumožňuje colným orgánom automaticky dospieť k záveru, že dovozná cena CIF uvedená v colnom vyhlásení nezodpovedá skutočnosti.
Ako bolo konštatované v bode 42 tohto rozsudku, v súlade s článkom 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95 sa overenie správnosti dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení musí vykonať s ohľadom na všetky podmienky zaobchádzania so zásielkou tovaru. Len v prípade, že prvky tvoriace súčasť súboru súhlasných nepriamych dôkazov týkajúcich sa všetkých týchto podmienok neumožňujú potvrdiť správnosť dovoznej ceny CIF, tak ako je uvedená v tomto vyhlásení, sa colné orgány môžu domnievať, že táto cena nezodpovedá skutočnosti a stanoviť výšku dodatočného cla, ktoré sa má vybrať alebo zostáva na vybratie. Colné orgány sa preto na účel odmietnutia dovoznej ceny CIF a uplatnenia dodatočného cla nemôžu obmedziť na overenie predajnej ceny dotknutých tovarov.
Ako to uviedli holandská vláda a Komisia vo svojich pripomienkach, v situácii, v ktorej bol tovar dovezený do Únie a následne predaný so stratou, je možné, že dovozná cena CIF uvedená v colnom vyhlásení bola odôvodnená inými podmienkami týkajúcimi sa predaja zásielky tovaru, vrátane obchodných údajov týkajúcich sa tejto zásielky. Nie je teda vylúčené, že nepriaznivý vývoj cien predmetných tovarov na trhu môže za určitých okolností prinútiť dovozcu, aby počas určitého obdobia predával tieto tovary za nižšie ceny, než aké skutočne zaplatil v rámci transakcie, za ktorú boli colné vyhlásenia podané, aby si zachoval svoje postavenie na tomto trhu.
Ako však vyplýva z článku 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95, prislúcha dovozcovi, aby colným orgánom preukázal, že zásielka bola predaná za podmienok, ktoré potvrdzujú správnosť dovoznej ceny CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení.
Z toho vyplýva, ako to uviedol generálny advokát v bodoch 43 a 45 svojich návrhov, že za predpokladu, že dovozná cena CIF je nižšia ako uplatniteľná reprezentatívna cena, dovozca znáša dôkazné bremeno, aby poskytnutím všetkých informácií a všetkých potrebných vysvetlení v tejto súvislosti, ktoré sa týkajú najmä okolností prípadného predaja dotknutého tovaru so stratou a prípadných väzieb medzi dovozcom a nadobúdateľmi uvedeného tovaru na trhu Únie, preukázal, že podmienky predaja predmetnej zásielky potvrdzujú správnosť dovoznej ceny CIF, ktorú deklaroval.
Ak dovozca po tom, čo mu bolo umožnené preukázať, že tieto podmienky predaja potvrdzujú správnosť dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení, nepredložil dôkazy alebo informácie, ktoré by umožnili preukázať správnosť tejto ceny, z článku 3 ods. 5 nariadenia č. 1484/95 vyplýva, že colné orgány pristúpia k vymáhaniu splatného dodatočného dovozného cla v súlade s článkom 220 Colného kódexu.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú otázku odpovedať, že článok 3 ods. 4 nariadenia č. 1484/95 sa má vykladať v tom zmysle, že okolnosť, že tovar dovezený do Únie bol predaný so stratou, teda za cenu nižšiu, ako je dovozná cena CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení, nepostačuje sama osebe na konštatovanie, že sa nepreukázala správnosť dovoznej ceny CIF, pokiaľ dovozca preukáže, že všetky podmienky súvisiace so zaobchádzaním so zásielkou tohto tovaru potvrdzujú správnosť tejto ceny.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora na metódu, ktorú musia colné orgány použiť na stanovenie prípadného splatného dodatočného cla, pokiaľ dovozca v súlade s úvahami uvedenými v bodoch 48 až 50 tohto rozsudku nepreukázal správnosť dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení.
V dôsledku toho treba konštatovať, že vnútroštátny súd sa touto otázkou v podstate pýta, či sa článok 3 ods. 5 a článok 4 nariadenia č. 1484/95 majú vykladať v tom zmysle, že za predpokladu, že dovozca nebol schopný preukázať správnosť dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení, dodatočné clo sa má vypočítať na základe reprezentatívnej ceny.
Na úvod treba poznamenať, že hoci Súdny dvor v rozsudku z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (
C‑317/99
,
EU:C:2001:681
, bod
), na ktorý odkazuje vnútroštátny súd, konštatoval, že v prípade dovoznej ceny CIF táto posledná uvedená cena musí vždy slúžiť ako základ pre stanovenie dodatočného cla, tento rozsudok sa týkal platnosti predchádzajúceho znenia článku 3 nariadenia č. 1484/95, ktorý stanovoval, že toto clo bolo stanovené na základe dovoznej ceny CIF iba v prípade, že dovozca o to požiadal. Súdny dvor v tomto rozsudku naopak neskúmal otázku, akým spôsobom sa majú vypočítať dodatočné dovozné clá, ak nebola preukázaná správnosť dovoznej ceny CIF.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že dodatočné dovozné clá stanovené podľa článku 3 nariadenia č. 1484/95 sa majú považovať za „platby pri dovoze zavedené v súlade so spoločnou poľnohospodárskou politikou“ podľa článku 4 bodu 10 Colného kódexu a spadajúce pod colný dlh (pozri analogicky rozsudok z 19. októbra 2017, A,
C‑522/16
,
EU:C:2017:778
, body
a
).
V tomto kontexte podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora cieľom právnej úpravy Únie týkajúcej sa colného ohodnotenia je vytvorenie spravodlivého, jednotného a nestranného systému, ktorý by vylučoval uplatňovanie svojvoľných alebo fiktívnych colných hodnôt (rozsudok z 15. júla 2010, Gaston Schul,
C‑354/09
,
EU:C:2010:439
, bod
a citovaná judikatúra). Colné orgány tak nemôžu pri výpočte dodatočného dovozného cla vychádzať z ceny, ktorej správnosť sa nepreukázala.
Z toho vyplýva, že za existencie situácie, v ktorej nebola preukázaná správnosť dovoznej ceny CIF deklarovanej dovozcom, colné orgány musia túto cenu vylúčiť. V takej situácii treba na účely výpočtu sumy splatného dodatočného cla použiť všeobecné ustanovenia Colného kódexu týkajúce sa metód určenia colnej hodnoty tovaru, a najmä tie, ktoré sú upravené v článku 29 tohto kódexu.
Ako to v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 51 až 53 svojich návrhov, ak nie je možné určiť colnú hodnotu podľa uvedeného článku 29, colné orgány môžu použiť sekundárne metódy určenia colnej hodnoty tohto tovaru, ako sú uvedené v článkoch 30 a 31 Colného kódexu, najmä s prihliadnutím na predajnú cenu rovnakého tovaru predaného na vývoz do Únie a vyvážaného v rovnakom čase alebo približne v rovnakom čase ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota (pozri analogicky rozsudok zo 16. júna 2016, EURO 2004, Hungary,
C‑291/15
,
EU:C:2016:455
, body
a
).
Zo všetkých úvah uvedených vyššie vyplýva, že na druhú otázku treba odpovedať tak, že článok 3 ods. 5 a článok 4 nariadenia č. 1484/95 sa majú vykladať v tom zmysle, že za predpokladu, že dovozca nebol schopný preukázať správnosť dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení, colné orgány musia na účely uplatnenia dodatočného cla vylúčiť túto cenu a použiť metódy určenia colnej hodnoty dovážaného tovaru uvedené v článkoch 29 až 31 Colného kódexu.
O tretej otázke
So zreteľom na odpoveď na prvú a druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1.
Článok 3 ods. 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1484/95 z 28. júna 1995, stanovujúceho podrobné pravidlá na zavedenie systému dodatkových dovozných ciel a stanovenie reprezentatívnych cien v sektoroch hydinového mäsa a vajec a pre vaječný albumín a ktorým sa ruší nariadenie č. 163/67/EHS, zmeneného nariadením Komisie (EÚ) č. 248/2010 z 24. marca 2010 č. 1484/95, sa má vykladať v tom zmysle, že okolnosť, že tovar dovezený do Únie bol predaný so stratou, teda za cenu nižšiu, ako je dovozná cena CIF, ktorá je uvedená v colnom vyhlásení, nepostačuje sama osebe na konštatovanie, že sa nepreukázala správnosť dovoznej ceny CIF, pokiaľ dovozca preukáže, že všetky podmienky súvisiace so zaobchádzaním so zásielkou tohto tovaru potvrdzujú správnosť tejto ceny.

2.
Článok 3 ods. 5 a článok 4 nariadenia č. 1484/95, zmeneného nariadením č. 248/2010, sa majú vykladať v tom zmysle, že za predpokladu, že dovozca nebol schopný preukázať správnosť dovoznej ceny CIF uvedenej v colnom vyhlásení, colné orgány musia na účely uplatnenia dodatočného cla vylúčiť túto cenu a použiť metódy určenia colnej hodnoty dovážaného tovaru uvedené v článkoch 29 až 31 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmeneného nariadením (ES) č. 82/97 Európskeho parlamentu a Rady z 19. decembra 1996.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.