CELEX: 62019TJ0854
EU-varumärke
Ogiltighetsförfarande
EU-ordmärket MONTANA
Absolut registreringshinder
Beskrivande karaktär
Artikel 7.1 c i förordning (EG) nr 207/2009 (nu artikel 7.1 c i förordning (EU) 2017/1001)
Rätten att yttra sig
Artikel 94.1 i förordning 2017/1001
Prövning av sakförhållandena på eget initiativ
Bevisning tillåts som förebringats först vid överklagandenämnden
Artikel 95.1 och 95.2 i förordning 2017/1001

)
[
utelämnas
]
Parternas yrkanden
Klaganden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara det överklagade beslutet,
–
bifalla ansökan om ogiltighetsförklaring och ogiltigförklara det omstridda varumärket för de aktuella varorna och tjänsterna, och
–
förplikta harmoniseringskontoret och intervenienten att ersätta rättegångskostnaderna, inklusive de kostnader som uppkommit vid överklagandenämnden.
Under förhandlingen har klaganden förklarat sig återkalla sitt andra yrkande, vilket har antecknats i förhandlingsprotokollet.
EUIPO har yrkat att tribunalen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
Intervenienten har yrkat att tribunalen ska ogilla talan.
Rättslig bedömning
[
utelämnas
]
Den första grunden: Åsidosättande av artikel 95.1 och 95.2 i förordning 2017/1001
Genom den första grunden har klaganden kritiserat överklagandenämnden dels för att den godtog bevisning som intervenienten ingett för sent enligt artikel 95.2 i förordning 2017/1001, dels för att den på eget initiativ prövade vissa sakförhållanden i strid med artikel 95.1 i förordning 2017/1001. Den första grunden sönderfaller således i två olika anmärkningar avseende åsidosättande av de två ovannämnda bestämmelserna.
Den första grundens första anmärkning: åsidosättande av artikel 95.2 i förordning 2017/1001
[
utelämnas
]
Enligt artikel 95.2 i förordning 2017/1001 behöver EUIPO ”inte beakta omständigheter eller bevis som part inte åberopat eller ingett i rätt tid”.
Det följer av lydelsen i artikel 95.2 i förordning 2017/1001 att parterna, i allmänhet och om inget annat föreskrivs, har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordningen och att EUIPO inte på något sätt är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats eller ingetts för sent (dom av den 13 mars 2007, harmoniseringskontoret/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, punkt
, dom av den 19 april 2018, EUIPO/Group,
C‑478/16 P
, ej publicerad,
EU:C:2018:268
, punkt
, och dom av den 21 mars 2019, Pan/EUIPO – Entertainment One UK (TOBBIA),
T‑777/17
, ej publicerad,
EU:T:2019:180
, punkt
).
Genom att i artikel 95.2 i förordning 2017/1001 precisera att EUIPO i ett sådant fall ”[inte] behöver” beakta sådana bevis tillerkänns EUIPO enligt denna bestämmelse ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att, med angivande av en motivering, besluta om dessa ska beaktas eller inte (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 mars 2007, harmoniseringskontoret/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, punkt
, av den 24 januari 2018, EUIPO/European Food,
C‑634/16 P
,
EU:C:2018:30
, punkt
, och dom av den 21 mars 2019, TOBBIA,
T‑777/17
, ej publicerad,
EU:T:2019:180
, punkt
).
I artikel 27.4 i förordning 2018/625 begränsas vidare det utrymme för skönsmässig bedömning som föreskrivs i artikel 95.2 i förordning 2017/1001 beträffande de omständigheter som åberopas och den bevisning som förebringas för första gången vid överklagandenämnden. I denna bestämmelse föreskrivs nämligen följande:
”I enlighet med artikel 95.2 i förordning (EU) 2017/1001 får överklagandenämnden endast godta sådana sakomständigheter eller bevis som åberopas för första gången inför den om de uppfyller följande krav:
a)
De ser vid ett första påseende ut att vara relevanta för utgången i ärendet.
b)
De lämnades in för sent av giltiga skäl, och de är endast ett komplement till relevanta sakomständigheter och bevis som redan har lämnats in i rätt tid eller de lämnas in för att bestrida uppgifter som konstaterats eller prövats i den första instansen på eget initiativ när det överklagade beslutet fattades.”
[
utelämnas
]
Den första grundens andra anmärkning: åsidosättande av artikel 95.1 i förordning 2017/1001
Klaganden har gjort gällande att EUIPO, enligt artikel 95.1 i förordning 2017/1001, i ogiltighetsförfaranden som grundas på absoluta ogiltighetsgrunder endast kan beakta omständigheter och bevisning som parterna åberopat respektive förebringat. Ett EU-varumärke som har varit föremål för registrering presumeras vara giltigt och det ankommer på den som ansökt om ogiltighetsförklaring att vid EUIPO åberopa konkreta omständigheter som innebär att varumärkets giltighet kan ifrågasättas.
Klaganden anser således att överklagandenämnden inte hade rätt att grunda sin bedömning på sina egna konstateranden avseende de faktiska omständigheterna. I det överklagade beslutet grundade sig överklagandenämnden emellertid på ”ytterligare omständigheter” som inte åberopats av parterna.
Enligt klaganden avser dessa omständigheter, för det första, befolkningen i delstaten Montana (punkt 29 i det överklagade beslutet), för det andra populariteten för andra turistmål, såsom delstaterna Kalifornien eller Florida (punkt 31 i det överklagade beslutet), för det tredje hänvisningen till termer som innehåller ordet ”montana” på vissa europeiska språk och att detta ord associeras med den schweiziska staden Crans-Montana (punkterna 32 och 33 i det överklagade beslutet), och för det fjärde andelen skog i områden i Förenta staterna och i vissa EU-medlemsstater (punkterna 42 och 43 i det överklagade beslutet) samt för det femte uppgifter ur uppslagsverket
Britannica
om Montanas växtlighet och ekonomi (punkterna 40, 51 och 52 i det överklagade beslutet).
EUIPO och intervenienten har bestritt klagandens argument.
Enligt fast rättspraxis ska, enligt artikel 95.1 i förordning 2017/1001, vid prövningen av huruvida några absoluta registreringshinder föreligger, granskarna vid EUIPO och, efter överklagande, EUIPO:s överklagandenämnder, göra en prövning av sakförhållandena på eget initiativ för att fastställa huruvida det sökta varumärket omfattas av något av de absoluta registreringshinder som anges i artikel 7 i den förordningen. Härav följer att EUIPO:s behöriga organ kan grunda sina beslut på omständigheter som varumärkessökanden inte åberopat (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 mars 2019, All Star/EUIPO – Carrefour Hypermarchés (Formen på en skosula),
T‑611/17
, ej publicerad,
EU:T:2019:210
, punkt
, och dom av den 10 juni 2020, Louis Vuitton Malletier/EUIPO – Wisniewski (Återgivning av ett schackmönster),
T‑105/19
, ej publicerad,
EU:T:2020:258
, punkt
).
I ett ogiltighetsförfarande grundat på ett absolut registreringshinder kan överklagandenämnden emellertid inte vara skyldig att på nytt göra den prövning på eget initiativ av de relevanta faktiska omständigheterna som EUIPO:s behöriga enheter gör vid registreringen. Det framgår nämligen av artiklarna 59 och 62 i förordning nr 2017/1001 att EU-varumärket anses giltigt till dess att EUIPO ogiltigförklarar det efter ett ogiltighetsförfarande. Det presumeras således vara giltigt. Det är den logiska följden av EUIPO:s kontroll i samband med prövningen av en ansökan om registrering (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 mars 2019, Formen på en skosula,
T‑611/17
, ej publicerad,
EU:T:2019:210
, punkt
, och dom av den 10 juni 2020, Återgivning av ett schackmönster,
T‑105/19
, ej publicerad,
EU:T:2020:258
, punkt
).
Denna giltighetspresumtion innebär att EUIPO:s skyldighet enligt artikel 95.1 första meningen i förordning 2017/1001 att på eget initiativ pröva de relevanta sakförhållanden som skulle kunna föranleda EUIPO att tillämpa de absoluta registreringshindren är begränsad till granskarnas och, efter överklagande, överklagandenämndernas prövning av en ansökan om registrering av ett EU‑varumärke vid förfarandet för registrering av det varumärket. I ett ogiltighetsförfarande grundat på ett absolut registreringshinder, ankommer det, eftersom ett registrerat EU-varumärke presumeras vara giltigt, på den som har ansökt om ogiltighetsförklaring att vid EUIPO åberopa de konkreta omständigheter som påstås påverka varumärkets giltighet. Enligt lydelsen i artikel 95.1 andra meningen i förordning 2017/1001, genom vilken tribunalens äldre rättspraxis konsoliderats, (dom av den 13 september 2013, Fürstlich Castell’sches Domänenamt/harmoniseringskontoret – Castel Frères (CASTEL),
T‑320/10
,
EU:T:2013:424
, punkt
), ska EUIPO i ogiltighetsförfaranden som inletts enligt artikel 59 i samma förordning begränsa prövningen till de grunder och argument som parterna anfört (se dom av den 10 juni 2020, Återgivning av ett schackmönster,
T‑105/19
, ej publicerad,
EU:T:2020:258
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Även om EUIPO:s skyldighet att pröva de relevanta omständigheterna begränsas av presumtionen att registreringen är giltig, hindrar den för den skull inte EUIPO från att grunda sin bedömning på notoriska fakta, bland annat mot bakgrund av de omständigheter som den part har åberopat som ifrågasatt det omstridda varumärkets giltighet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 mars 2019, Formen på en skosula
T‑611/17
, ej publicerad,
EU:T:2019:210
, punkt
, och av den 10 juni 2020, Återgivning av ett schackmönster,
T‑105/19
, ej publicerad,
EU:T:2020:258
, punkt
).
Även om EUIPO, i ogiltighetsförfaranden som grundar sig på ett absolut registreringshinder, endast ska pröva de grunder och argument som parterna har anfört, innebär detta inte att överklagandenämnden, vid sin egen bedömning av de omständigheter, argument och bevis som åberopats av den som ansökt om ogiltighetsförklaring, inte kan komma till en annan slutsats än den som denne har föreslagit (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 oktober 2019, Rubik’s Brand/EUIPO – Simba Toys (Formen på en kub med sidor som har en gallerstruktur),
T‑601/17
, ej publicerad,
EU:T:2019:765
, punkt
). Det följer härvid av artikel 71.1 i förordning nr 2017/1001 att överklagandenämnden, till följd av överklagandet, får vidta de åtgärder som kunnat vidtas av den enhet som meddelat det överklagade beslutet, och göra en ny, fullständig prövning av överklagandet i sak, det vill säga både en rättslig prövning och en prövning av de faktiska omständigheterna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 mars 2007, harmoniseringskontoret/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, punkt
, dom av den 4 mars 2020, Tulliallan Burlington/EUIPO,
C‑155/18 P–C‑158/18 P
,
EU:C:2020:151
, punkt
och dom av den 28 mars 2019, Robert Bosch/EUIPO (Simply. Connected.),
T‑251/17 och T‑252/17
,
EU:T:2019:202
, punkt
).
I förevarande mål är det utrett att tvisten ingår i ett ogiltighetsförfarande som grundar sig på en absolut ogiltighetsgrund. Överklagandenämnden var således skyldig att göra en prövning begränsad till parternas grunder och argument, utan att detta påverkade möjligheten att beakta notoriska fakta.
Överklagandenämnden kan emellertid inte anses ha överskridit gränserna för sin prövning i strid med artikel 95.1 i förordning 2017/1001.
Det ska anges att överklagandenämnden endast prövade huruvida just det absoluta registreringshinder som klaganden åberopat var sådant att det kunde medföra att det omstridda varumärket ogiltigförklarades.
[
utelämnas
]
I det angripna beslutet fann överklagandenämnden dessutom att varumärket MONTANA hade registrerats på ett giltigt sätt och bekräftade därigenom att det var giltigt.
Överklagandenämnden har således inte på eget initiativ prövat de relevanta sakförhållanden som skulle ha kunnat föranleda den att tillämpa andra absoluta registreringshinder som kunnat påverka det omstridda varumärkets giltighet, i enlighet med den rättspraxis som anges i punkt 40 ovan.
Klaganden kan dessutom inte påstå att överklagandenämnden, vid sin bedömning av det aktuella absoluta registreringshindret, på eget initiativ prövat vissa ”ytterligare omständigheter” (se punkterna 35 och 36 ovan).
Det ska nämligen påpekas att överklagandenämndens konstateranden, vilka räknats upp i punkt 36 ovan, omfattas av dess bedömning av de omständigheter som klaganden åberopat till stöd för sin ansökan om ogiltighetsförklaring och av skälen i annulleringsenhetens beslut. Dessa syftar till att ge ett nytt perspektiv på de faktiska omständigheter, bevis och argument som klaganden anfört i sin ansökan om ogiltighetsförklaring och som överklagandenämnden ansett oriktiga eller otillräckligt övertygande och till att vederlägga annulleringsenhetens slutsatser när den biföll ansökan om ogiltighetsförklaring.
[
utelämnas
]
Härav följer, i enlighet med den rättspraxis som angetts ovan i punkt 42, att överklagandenämndens konstateranden endast återspeglar en ny, fullständig prövning av överklagandet i sak, både en rättslig prövning och en prövning av de faktiska omständigheterna, efter vilken överklagandenämnden kom fram till en annan slutsats än den som klaganden önskade.
Av det ovan anförda följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser den första grundens andra del och således inte avseende någon del av den första grunden.
[
utelämnas
]

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Franz Schröder GmbH & Co. KG ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO).

3)
RDS Design ApS ska bära sina rättegångskostnader.

Collins
Kreuschitz
De Baere
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 2 juni 2021.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.
(
)	Nedan återges endast de punkter i denna dom som tribunalen anser bör publiceras