CELEX: 62020CJ0718
Обжалване
Дъмпинг
Внос на някои видове безшевни тръби от неръждаема стомана с произход от Китайската народна република
Налагане на окончателно антидъмпингово мито

С настоящата жалба дружеството Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals Co. Ltd (наричано по-нататък „Zhejiang“), установено в Китай, иска да бъде отменено решението на Общия съд на Европейския съюз от 15 октомври 2020 г., Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals/Комисия (T‑307/18, непубликувано, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2020:487
), с което Общият съд отхвърля жалбата му за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/330 на Комисията от 5 март 2018 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои видове безшевни тръби от неръждаема стомана с произход от Китайската народна република вследствие на преглед с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета (
ОВ L 63, 2018 г., стр. 15
), в частта, която се отнася до него.
Правна уредба
Международното право
С Решение 94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3.), Съветът на Европейския съюз одобрява Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 15 април 1994 г., както и споразуменията в приложения 1—3 към посоченото споразумение, сред които е Споразумението за прилагането на член VI на Общото споразумение по митата и търговията (1994) (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 103
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 112., наричано по-нататък „Антидъмпинговото споразумение“).
Член 18.3 от Антидъмпинговото споразумение гласи следното:
„Разпоредбите в настоящото споразумение следва да се прилагат по отношение на процедури по разследване и прегледи на вече въведени мерки, които са започнати в резултат на заявления, направени на датата или след влизане в сила за дадена страна — членка на Споразумението за СТО, съгласно условията на точки 3.1 и 3.2“.
На 11 декември 2001 г. с Протокола за присъединяване на Китайската народна република към СТО (наричан по-нататък „Протоколът за присъединяване на Китай към СТО“) последно посочената държава става страна по СТО.
Съгласно член 15, букви а) и d) от този протокол:
„Член VI [от Общото споразумение за митата и търговията (1994) (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 11
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 13, наричано по-нататък „ГАТТ (1994)“)], [Антидъмпинговото споразумение] и [Споразумението за субсидиите и изравнителните мерки (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 156
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 166)] се прилагат при процедурите относно вноса с произход от Китай на територията на член на СТО в съответствие със следното:
a)
за да определи сравнимостта на цените съгласно член VI от ГАТТ (1994) и на Антидъмпинговото споразумение членът на СТО вносител следва да използва китайските цени или разходи за разследвания производствен отрасъл или метод, който не се основава на стриктно сравнение с цените или себестойността на вътрешния пазар в Китай въз основа на следните правила:
i)
ако разследваните производители могат ясно да докажат, че в производствения отрасъл на сходния продукт преобладават условия на пазарна икономика по отношение на изработването, производството и продажбата на този продукт, [ч]ленът на СТО вносител следва да използва китайските цени или разходи за разследвания производствен отрасъл, за да определи сравнимостта на цените,
ii)
[ч]ленът на СТО вносител може да използва метод, който не се основава на цените или себестойността на вътрешния пазар в Китай, ако разследваните производители не могат ясно да докажат, че в производствения отрасъл на сходния продукт преобладават условия на пазарна икономика по отношение на изработването, производството и продажбата на този продукт;
[…]
d)
веднага след като [Китайската народна република] докаже в съответствие с националното право на [ч]лена на СТО вносител, че е пазарна икономика, разпоредбите на буква а) се отменят, при условие че в националното право на [ч]лена вносител се посочват критериите за пазарна икономика към датата на присъединяването. Във всички случаи прилагането на разпоредбите на буква а), подточка ii) изтича [петнадесет] години след датата на присъединяване. Освен това, в случай че [Китайската народна република] докаже в съответствие с националното право на [ч]лена на СТО вносител, че условията на пазарна икономика съществуват в определен производствен отрасъл или сектор, разпоредбите на буква а) относно икономика, която не е пазарна икономика, вече няма да се прилагат за този производствен отрасъл или за този сектор“ [неофициален превод].
Правото на Съюза
Регламент (ЕС) 2016/1036
Съображение 3 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (
ОВ L 176, 2016 г., стр. 21
) гласи:
„За да се гарантира правилно и прозрачно прилагане на правилата на Антидъмпинговото споразумение […], езикът на това споразумение следва да намери възможно най-добро отражение в законодателството на Съюза“.
Член 2 от този регламент, озаглавен „Определяне на дъмпинг“, предвижда следното в параграф 7, букви а) и б) и в параграфи 10 и 11:
„7.
a)
В случай на внос от страни без пазарна икономика, нормалната стойност се определя на основата на цената или на формираната стойност в трета страна с пазарна икономика или цената от такава трета страна към други страни, включително Съюза, или ако това не е възможно, на всяка друга разумна основа, включително и цената, действително платена или платима в Съюза за сходни продукти, подходящо коригирана, ако е необходимо, за да се включи разумен марж на печалба.
Избира се подходяща трета страна с пазарна икономика по неподлежащ на съмнение начин, като се взема предвид всяка надеждна информация, предоставена в момента на избора. Вземат се предвид и времевите ограничения. Когато е уместно, се използва трета страна с пазарна икономика, обект на същото разследване.
Страните по разследването трябва да бъдат информирани скоро след започването му относно предвидената трета страна с пазарна икономика и да им се предоставят 10 дни за изразяване на становище.
б)
В антидъмпингови разследвания, които се отнасят до внос от Китайската народна република, Виетнам и Казахстан и всяка страна с непазарна икономика, която е член на СТО към датата на започване на разследването, нормалната стойност се определя в съответствие с параграфи от 1—6, ако е показано, въз основа на надлежно мотивирани искания от един или повече производители, които са обект на разследване и в съответствие с критериите и процедурите, посочени в буква в), че преобладават условия на пазарна икономика за този производител или производители по отношение на производството и търговията на съответния сходен продукт. Когато случаят не е такъв, ще се прилагат правилата, описани в буква а).
[…]
10.   Извършва се обективно сравнение между експортната цена и нормалната стойност. Това сравнение се прави на едно и също ниво на търговия, по отношение на продажби, колкото е възможно по-близки по време и като се вземат под внимание други разлики, които засягат сравнимостта на цените. Когато нормалната стойност и експортната цена не са определени на такава сравнима основа, се държи сметка — за всеки конкретен случай съобразно особеностите му — под формата на корекции за разлики в онези фактори, за които се твърди или се установи, че засягат цените и тяхната сравнимост. Корекции, които дублират вече извършените, не се допускат, особено при отчитане на отстъпки, рабати, количества и ниво на търговията. Когато са изпълнени посочените условия, корекции могат да се правят за посочените по-долу фактори:
[…]
11.   Съгласно съответните разпоредби, регулиращи обективното сравнение, съществуването на дъмпингов марж през разследвания период се установява по правило на основата на сравнение между среднопретеглената нормална стойност и среднопретеглените цени по всички сделки за износ за Съюза или на основата на сравнение на индивидуалните нормални стойности и индивидуалните експортни цени за Съюза сделка по сделка. Нормалната стойност, определена на среднопретеглена основа, може обаче да бъде сравнена с цените на всички индивидуални сделки за износ в Съюза, при условие че е налице съществена разлика на експортните цени между различните купувачи, региони и периоди и ако методите, уточнени в първото изречение на настоящия параграф, не биха отчели в пълна степен съществуващия дъмпинг. Настоящият параграф не изключва използването на представителна извадка в съответствие с член 17“.
Член 3 от посочения регламент, озаглавен „Установяване на вреда“, предвижда следното в параграфи 2, 3, 5 и 6:
„2.   Установяването на вреда се основава на достоверни доказателства и обективно изследване на:
a)
обема на дъмпинговия внос и ефекта на този внос върху цените на сходни продукти на пазара на Съюза; и
б)
последвалото от този внос въздействие върху промишлеността на Съюза.
3.   По отношение на обема на дъмпинговия внос се установява дали е налице значително увеличение на дъмпинговия внос в абсолютен размер или по отношение на производството или потреблението в Съюза. По отношение на въздействието на дъмпинговия внос върху цените се установява дали в резултат на дъмпинговия внос е налице цена, значително по-ниска в сравнение с цената за сходен продукт на промишлеността на Съюза или дали в резултат на този внос е налице значителен натиск върху цените по друг начин или е налице значително препятстване на увеличението на цените, което би настъпило иначе. Един или повече от тези фактори не може да бъдат от решаващо значение.
[…]
5.   Изследването на въздействието на дъмпинговия внос върху съответната промишленост на Съюза включва оценка на всички релевантни фактори и показатели, които имат отношение към състоянието на тази промишленост, включително факта, че определена промишленост е още в процес на възстановяване от въздействието на минал дъмпинг или субсидиране; значението на действителния дъмпингов марж; действителния или потенциален спад на продажбите, печалбите, продукцията, пазарния дял, производителността, възвръщаемостта на инвестициите и натоварването на мощностите; от фактори, отразяващи се върху цените в Съюза; действително или потенциално отрицателно влияние върху паричния поток, наличностите, заетостта, заплатите, ръста, способността за привличане на капитали или инвестиции. Този списък не е изчерпателен и един или повече от тези фактори не могат да бъдат от решаващо значение.
6.   От всички представени във връзка с параграф 2 релевантни доказателства трябва да става ясно, че дъмпинговият внос причинява вреда по смисъла на настоящия регламент. По-конкретно, това изисква демонстриране, че обемът и/или ценовите равнища, идентифицирани съгласно параграф 3, са довели до въздействие върху промишлеността на Съюза, както е предвидено в параграф 5, както и че това въздействие е в степен, която позволява то да бъде определено като съществено“.
Член 6 от същия регламент, озаглавен „Разследване“, гласи следното в параграф 8:
„С изключение на обстоятелствата, предвидени в член 18, предоставената от заинтересованите страни информация, на която се основават констатациите, се подлага на възможно най-задълбочена проверка за достоверност“.
Член 11 от Регламент 2016/1036, озаглавен „Срок на действие, преглед и възстановяване“, предвижда следното в параграфи 2 и 9:
„2.   Срокът на действие на окончателните антидъмпингови мита изтича пет години от датата на налагането им или пет години от датата на приключване на последния по ред преглед на дъмпинга и вредата от него, освен ако по време на някой преглед не е установено, че изтичането на този срок вероятно ще доведе до продължаване или повторение на дъмпинга и вредата от него. Прегледи при изтичането на срока на действие на митата се предприемат по инициатива на Комисията или по искане на или от името на производителите на Съюза, като мярката остава в сила до приключване на посочения преглед.
Преглед при изтичането на срока на действие се предприема, когато в искането се съдържат достатъчно доказателства, че изтичането на действието на мерките по всяка вероятност ще доведе до продължаване или повтаряне на дъмпинга и вредата от него. Вероятността може да бъде подкрепена, например, с доказателства за продължаващ дъмпинг и вреда или доказателства, че отстраняването на вредата се дължи изцяло или отчасти на съществуването на мерки, или доказателства, че положението на износителите или условията на пазара са такива, че биха указали вероятност от по-нататъшен вредоносен дъмпинг.
При провеждане на разследванията по настоящия параграф, на износителите, вносителите, представителите на страната на износа и на производителите от Съюза се предоставя възможност да развият, опровергаят или изразят становища по въпросите, повдигнати в искането за преглед, като в направените заключения се отчитат пълно всички съответни и надлежно подкрепени с документи доказателства, представени във връзка с въпроса доколко е вероятно или не изтичането на срока на действие на мерките да доведе до продължаване или повтаряне на дъмпинга и вредата от него.
[…]
9.   При провеждането на всеки преглед или разследване за възстановяване на мита съгласно настоящия член Комисията прилага, ако няма промяна в обстоятелствата, същата методология, която е била приложена при разследването, довело до налагане на мито, при надлежно отчитане на член 2, и по-специално параграфи 11 и 12 от него, и на член 17“.
Член 16 от посочения регламент, озаглавен „Контролно посещение“, предвижда следното в параграф 2:
„Комисията осъществява при необходимост разследвания в трети страни, в случай че получи съгласието за това на съответните дружества, нотифицира представителите на правителството на въпросната страна и те не възразят срещу разследването. След получаване на съгласието на съответните дружества, Комисията нотифицира органите на страната на износа за имената и адресите на дружествата, които трябва да бъдат посетени, както и за договорените за това дати“.
Член 18 от посочения регламент, озаглавен „Неоказване на съдействие“, предвижда следното в параграф 4:
„Ако доказателства или информация не бъдат приети, предоставящата ги страна се информира за съответните причини, като ѝ се дава възможност да предостави допълнителни разяснения в определения за това срок. Ако и допълнителните разяснения се счетат за незадоволителни, причините за изключването на доказателства или информация от разследването се разгласяват и се включват в публикуваните констатации“.
Член 20 от същия регламент, озаглавен „Разгласяване“, гласи следното в параграфи 2 и 4:
„2.   Страните, посочени в параграф 1, имат право да поискат окончателно разгласяване на основните факти и съображения, на основата на които съществува намерение за препоръка за налагането на окончателни мерки или за прекратяване на разследване или процедура без налагане на мерки, като се отдава особено внимание на разгласяването на факти и съображения, различни от използваните при въвеждане на временни мерки.
[…]
4.   Окончателното разгласяване се прави в писмена форма. То се извършва с оглед надлежно зачитане на изискването за защита на поверителната информация възможно най-бързо и обикновено не по-късно от един месец преди започването на процедурите, посочени в член 9. Ако Комисията не в състояние да разгласи някои факти или съображения към този момент, те се разгласяват във възможно най-кратък срок след това.
Разгласяването не предопределя решенията, които могат да бъдат взети от Комисията впоследствие, но ако такива решения се основават на други факти и съображения, те се разгласяват във възможно най-кратък срок“.
Член 22 от посочения регламент, озаглавен „Заключителни разпоредби“, предвижда следното в буква а):
„Настоящият регламент не изключва прилагането на:
a)
специални правила, определени в споразумения, сключени между Съюза и трети страни“.
Регламент за изпълнение 2018/330
Регламент за изпълнение 2018/330, който е приет след преглед с оглед на изтичане на срока на действие на мерките съгласно член 11, параграф 2 от Регламент 2016/1036, запазва антидъмпинговите мита върху вноса на някои видове безшевни тръби от неръждаема стомана, първоначално наложени с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1331/2011 на Съвета от 14 декември 2011 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и за окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои видове безшевни тръби от неръждаема стомана с произход от Китайската народна република (
ОВ L 336, 2011 г., стр. 6
).
Обстоятелствата по спора
Обстоятелствата по спора, изложени в точки 1—11 от обжалваното съдебно решение, могат да бъдат обобщени, както следва.
На 14 декември 2011 г. Съветът приема Регламент за изпълнение № 1331/2011, с който по-специално се въвежда антидъмпингово мито в размер на 56,9 % върху вноса на някои видове безшевни тръби от неръждаема стомана с произход от Китайската народна република и произведени от дружествата, посочени в приложение I към този регламент, сред които е Zhejiang.
На 10 декември 2016 г. Комисията започва процедура по преглед с оглед на изтичането на срока на действие на влезлите в сила мерки съгласно член 11, параграф 2 от Регламент 2016/1036, а на 5 март 2018 г. приема Регламент за изпълнение 2018/330.
Разследването на вероятността от продължаване или повторно възникване на дъмпинга обхваща периода от 1 октомври 2015 г. до 30 септември 2016 г. (наричан по-нататък „разследваният период в рамките на прегледа“), докато разглеждането на тенденциите от значение за оценката на вероятността от продължаване или повторно възникване на вредата, причинена на промишлеността на Съюза, обхваща периода от 1 януари 2013 г. до края на разследвания период в рамките на прегледа.
В рамките на процедурата по преглед двама китайски производители износители, сред които и Zhejiang, са избрани да бъдат включени в извадката от производители износители. За да определят вероятността от продължаване или повторно възникване на дъмпинга, Комисията избира Индия като трета държава с пазарна икономика (наричана по-нататък „държавата аналог“) с цел определяне на нормалната стойност за Китай. Нормалната стойност е определена въз основа на отговорите на въпросника от страна на един индийски производител износител. Експортната цена е изчислена в съответствие с член 2, параграф 8 от Регламент 2016/1036 въз основа на експортните цени на двамата китайски производители износители, включени в извадката, и въз основа на действително платените или дължимите експортни цени към първия независим клиент. Комисията е сравнила среднопретеглената нормална стойност на всеки вид от сходния продукт в държавата аналог със среднопретеглената експортна цена на съответния вид от разглеждания продукт.
След посочения преглед изчисленият от Комисията среднопретеглен дъмпингов марж е бил в диапазона от 25 % до 35 % за двамата китайски производители износители, включени в извадката. Поради това Комисията стига до заключението, че дъмпингът е продължил през разследвания период в рамките на прегледа. Освен това Комисията приема, че съществува голяма вероятност отмяната на антидъмпинговите мерки да доведе до значителен внос от Китай на дъмпингови цени. Освен това Комисията приема, че промишлеността на Съюза е претърпяла съществена вреда през разследвания период в рамките на прегледа и че отмяната на антидъмпинговите мерки по всяка вероятност би довела до значително увеличение на дъмпинговия внос от Китай на цени, които подбиват цените на промишлеността на Съюза.
Въз основа на тези констатации Комисията стига до извода, че антидъмпинговите мерки, наложени с Регламент за изпълнение № 1331/2011, трябва да останат в сила. Следователно с Регламент за изпълнение 2018/330 се налага антидъмпингово мито при същите ставки като установените с Регламент за изпълнение № 1331/2011.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 16 май 2018 г. Zhejiang подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на Регламент за изпълнение 2018/330 в частта, която се отнася до него.
В подкрепа на жалбата си Zhejiang изтъква пет основания, първото: нарушение на правото му на защита, второто: липса на мотиви и явни грешки в преценката, произтичащи от прилагането на методологията относно държавата аналог и на избора на държавата аналог, третото: явни грешки в преценката, произтичащи от приемането на погрешна кодификация на контролните номера на продукта (КНП) по отношение на разглеждания продукт, четвърто: явни грешки в преценката при определянето на дъмпинговия марж, който се прилага по отношение на него, и петото: явни грешки в преценката при констатацията, че е настъпила вреда и вероятността от повторно причиняване на вреда, както и това, че Комисията не е проверила дали има причинно-следствена връзка.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля посочената жалба изцяло.
На първо място, Общият съд отхвърля първото основание от жалбата като неоснователно.
Що се отнася до първата част от това основание, изведена от липсата на съобщаване на информация, релевантна за защитата на интересите на Zhejiang, разгледана в точки 90—131 от обжалваното съдебно решение, Общият съд анализира следваната от Комисията процедура за определяне на дъмпинговия марж. Като разглежда всички етапи на тази процедура, той приема, че Комисията е предоставила на Zhejiang основните факти и съображения, въз основа на които е било препоръчано да се приемат окончателни мерки, и че Zhejiang е било в състояние да изложи становището си в това отношение. От това Общият съд стига до заключението, че Комисията е използвала подходящата методология за определяне на дъмпинговия марж.
Що се отнася до втората част от първото основание, изведена от непроверяването на данните на индийския производител износител, която е разгледана в точки 132—145 от обжалваното съдебно решение, Общият съд е разгледал дали Комисията е допуснала грешка, като не е проверила предоставената от индийския производител износител информация, както и останалата релевантна информация. Той посочва, от една страна, че неизвършването на контролно посещение при индийския производител износител е следствие от отказа на последния да допусне по отношение на него да бъде извършено такова посещение, като с оглед на член 16, параграф 2 от Регламент 2016/1036 Комисията не може да бъде упрекната, че не е проверила данните на този производител износител, и от друга страна, че Zhejiang е било напълно информирано за факта, че посоченият производител износител е отказал контролното посещение на място. Що се отнася до оплакването, изтъкнато на етапа на писмената реплика, че Комисията е трябвало да изключи данните на индийския производител износител, след като е установила, че той е престанал да съдейства, Общият съд приема, че това оплакване трябва да се отхвърли като недопустимо, тъй като не е било повдигнато на етапа на жалбата в първоинстанционното производство, и във всички случаи като неоснователно, доколкото нито едно доказателство не позволявало да се приеме, че Комисията е била длъжна на основание член 18, параграф 6 от Регламент 2016/1036 да изключи данните, предоставени от индийския производител износител. Освен това Общият съд констатира, че Комисията е взела предвид доводите на Zhejiang относно наличието на разлики в разходите, които са свързани с различните методите на производство и с евентуалното включване в изчислението на дъмпинговия марж на продукти с приложение за военни цели и ядрена техника, но е решила да ги отхвърли, като е изложила мотиви в това отношение.
На второ място, Общият съд отхвърля второто основание на жалбата като неоснователно.
Що се отнася до първата част от второто основание, изведена от нарушение на член 22, буква а) от Регламент 2016/1036 и на раздел 15, букви а) и d) от Протокола за присъединяване на Китай към СТО, която е разгледана в точки 155—162 от обжалваното съдебно решение, Общият съд приема, че не може да се прави позоваване на този протокол, за да се оспори законосъобразността на Регламент 2016/1036, както и че следва да се отхвърли твърдяното нарушение на член 22, буква а) от Регламент 2016/1036. Що се отнася до втората част на посоченото основание, изведена от явна грешка в преценката и от нарушение на член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036, разгледана в точки 163—178 от обжалваното съдебно решение, Общият съд я отхвърля като неоснователна. Що се отнася до третата част от второто основание, изведена от липса на мотиви, която е разгледана в точки 179—182 от обжалваното съдебно решение, Общият съд също я отхвърля като неоснователна.
На трето място, Общият съд отхвърля третото основание от жалбата като неоснователно.
Що се отнася до първата част от третото основание, изведена от невземане предвид на разликите в методите на производство при изготвянето на КНП, която е разгледана в точки 193—203 от обжалваното съдебно решение, Общият съд анализира метода на сравнение на КНП спрямо КНП, както и изтъкнатите от Zhejiang доводи с цел да се докаже, че разликите в производството трябва да се отразят върху идентичността или сходството на съответните видове на продукта, и приема, че Zhejiang е изложило само твърдения, без да ги подкрепи с подробни доказателства. Що се отнася до втората част на това основание, изведена от невземане предвид на разликите в използването на продуктите при изготвянето на КНП, която е разгледана в точки 204—210 от обжалваното съдебно решение, Общият съд анализира довода на Zhejiang относно евентуалното включване на продукти с приложение за ядрена техника и военни цели в кодификацията на КНП и стига до заключението, че в случая приетата от Комисията кодификация не се основава на явна грешка в преценката. Що се отнася до третата част на това основание, изведена от неоснователно отхвърляне от страна на Комисията на известните недостатъци в кодификацията на КНП, която е разгледана в точки 211—215 от обжалваното съдебно решение, Общият съд я отхвърля като неоснователна.
На четвърто място, в точки 229—259 от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля четвъртото основание на жалбата като неоснователно с мотива, че Zhejiang не е успяло да докаже, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката при определянето на дъмпинговия марж.
На пето място, Общият съд отхвърля и петото основание на жалбата като неоснователно. В това отношение в точки 262—271 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че Zhejiang не е успяло да докаже, че Комисията е допуснала грешка, от една страна, когато е установила, че китайският внос е причинил вреда на промишлеността на Съюза, и от друга страна, когато не е започнала антидъмпингови разследвания срещу индийския внос.
Искания на страните пред Съда
Zhejiang иска от Съда:
–
като главно искане:
–
да отмени изцяло обжалваното съдебно решение,
–
да уважи исканията, които то е направило в жалбата си пред Общия съд, и да отмени Регламент за изпълнение 2018/330 в частта, която се отнася до жалбоподателя, съгласно член 61 от Статута на Съда на Европейския съюз, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, или
–
при условията на евентуалност:
–
да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по изтъкнатите пред него основания, и
–
да не се произнася по съдебните разноски.
Комисията иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата като неоснователна и
–
да осъди Zhejiang да заплати съдебните разноски.
По жалбата
По първото основание
Доводи на страните
С първото си основание Zhejiang поддържа, че Общият съд, от една страна, е допуснал грешка при прилагане на правото в точки 116, 117, 118, 125, 126, 127, 131 и 139 от обжалваното съдебно решение, като е приел, че Комисията е предложила да го уведоми своевременно за всички основни факти и съображения. От друга страна, поради тази грешка при прилагане на правото Общият съд изопачил и фактите в точки 91, 119, 125 и 126 от обжалваното съдебно решение, като приел, че нормалната стойност на безшевните тръби от неръждаема стомана на Zhejiang от вида „обсадни тръби или други тръби от видовете, използвани за добив на нефт или газ“ е била установена въз основа на КНП, съобщени от индийския производител износител.
В това отношение Zhejiang поддържа, че Общият съд неправилно е тълкувал и приложил член 20, параграфи 2 и 4 от Регламент 2016/1036 и следователно е допуснал грешка при прилагане на правото, като е констатирал, че по време на процедурата по преглед Комисията своевременно го е уведомила за всички основни факти и съображения. Zhejiang изтъква, че член 20, параграфи 2 и 4 от Регламент 2016/1036 изисква съответната информация да бъде разгласена в достатъчна степен на заинтересованите страни, без тежестта на доказване да се възлага на някоя от страните, и че това разгласяване трябва да се осъществи своевременно.
Освен това според Zhejiang от практиката на Съда следва, че по-скоро качеството на информацията, отколкото броят на разгласяванията и възможностите за изслушване, предоставени на заинтересованите страни в хода на антидъмпингово разследване, позволяват дадено разгласяване да се квалифицира като достатъчно. То добавя, че от съдебната практика на Апелативния орган на СТО е видно, че разгласяването на информация от институциите на Съюза вече е било счетено за недостатъчно.
Първо, макар да не оспорва списъка с данните, които не са му били съобщени, както е посочено в точка 95 от обжалваното съдебно решение, Zhejiang счита, че противно на констатираното от Общия съд в точка 116 от обжалваното съдебно решение, не е било в състояние да разбере използвания от Комисията метод за изчисляване на нормалната стойност на видовете на продукта, продавани на вътрешния пазар в държавата аналог, които са били идентични или сравними с видовете на продукта, продавани от Китай за износ в Съюза, и по-специално на изнасяните видове на продукта, за които няма продажби на съответния вид на продукта на вътрешния пазар в държавата аналог. В това отношение то твърди, че Комисията е отказала да разгласи КНП на производителите от Индия, Съединените щати и Съюза, тъй като ставало въпрос за поверителна информация, докато според СТО тази информация не била поверителна.
Второ, Zhejiang счита, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 118 от обжалваното съдебно решение, че независимо от определянето на най-близкия вид на продукта, който трябва да се сравни за целите на определянето на нормалната стойност с изнасяните видове на продукта, за които няма продажби на съответния вид на продукта на вътрешния пазар в държавата аналог, това определяне на нормалната стойност не може да се счита за погрешно, тъй като са били приложени подходящи коефициенти за коригиране на нормалната стойност.
Трето, Zhejiang оспорва констатациите на Общия съд, че не е представило на Комисията предложения за алтернативна методология за изчисляване, а само е изложило твърдения и хипотези. От една страна, Zhejiang припомня, че представянето на доказателства относно наличието на по-подходящи КНП не може да се вмени в тежест на страните в процедурата по преглед, и от друга страна, поддържа, че тъй като списъкът на КНП не е бил разгласен, то не е било в състояние да представи на Комисията по-добри предложения относно необходимите корекции за целите на извършване на сравнение на цените.
Четвърто, Zhejiang твърди, че Общият съд е изопачил фактите, доколкото в точки 91, 118 и 126 от обжалваното съдебно решение се позовава на шест КНП от държавата аналог, като приема, че всички те са предоставени от индийския производител износител. От една страна обаче, било безспорно, че този производител износител не произвежда такива продукти, от друга страна, в точка 125 от обжалваното съдебно решение Общият съд си противоречал, като приел, че нормалната стойност на посочените продукти е определена въз основа на данните на производителите от Съюза за най-близкия вид на продукта.
Пето, Zhejiang счита, че липсата на проверка от страна на Комисията на предоставената от индийския производител износител информация е довела до това последният да може да декларира в антидъмпинговия си въпросник КНП за продукт, който не произвежда и не продава. Освен това Zhejiang смята, че направеното от Комисията позоваване на „данни на производителите от Съюза“ не представлява достатъчно разгласяване на релевантните факти и съображения. Така Zhejiang констатира, че доколкото Комисията е длъжна да приложи критерия за „обичайни търговски условия“, преди да използва продажните цени, за да определи дали е налице дъмпинг съгласно член 2 от Регламент 2016/1036, констатацията на Общия съд в точка 127 от обжалваното съдебно решение, че Комисията не е била длъжна да приложи този критерий, е неправилна от правна гледна точка.
Шесто, според Zhejiang обстоятелството, че Комисията не му е разгласила всички основни факти и съображения относно дъмпинговия марж, се обяснява и с факта, че индийският производител износител е престанал да съдейства и е отказал по отношение на него да бъде извършена проверка на данните, които е предоставил на Комисията. От една страна, макар Zhejiang да заявява, че е било уведомено, че този производител износител е отказал контролно посещение на място, то твърди, че до момента на подаването на писмената защита на Комисията на 11 септември 2018 г. не е било информирано за неоказването на съдействие от страна на посочения производител износител. От друга страна, то счита, че Комисията е трябвало да оцени това неоказване на съдействие с оглед на член 18 от Регламент 2016/1036, който ѝ позволява да изключи информацията, предоставена от страните, които не оказват съдействие, и да се основе на най-добрите налични данни, за да не наруши правото му на защита. Тъй като до етапа на представяне на писмената защита на Комисията Zhejiang не е разполагало с информация за неоказването на съдействие от страна на този производител износител, дружеството счита, че не е изтъкнало ново основание, както неправилно е приел Общият съд.
Комисията оспорва по същество първото основание за обжалване.
Съображения на Съда
В самото начало най-напред следва да се припомни, че в областта на общата търговска политика и най-вече в сферата на мерките за защита на търговията институциите на Съюза разполагат с широко право на преценка поради сложността на икономическите, политическите и правните положения, които те трябва да разглеждат. Що се отнася до съдебния контрол върху такава преценка, той трябва да се сведе до проверката на това дали са спазени процесуалните правила, дали фактите, въз основа на които е направен оспореният избор, са установени точно, и дали не е налице явна грешка в преценката им или злоупотреба с власт (решение от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP,
C‑191/09 P и C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, т.
и цитираната съдебна практика).
По-нататък, при изпълнението на задължението им за информиране институциите на Съюза трябва да действат с цялата дължима грижа, като се стремят — доколкото опазването на търговската тайна е осигурено — да предоставят на съответните предприятия полезна информация за защитата на техните интереси и като избират, ако е необходимо по собствена инициатива, подходящите средства за предоставяне на такава информация. При всяко положение заинтересованите предприятия трябва да са имали възможност в хода на административното производство да изложат надлежно своята гледна точка относно действителното съществуване и относимостта на твърдените факти и обстоятелства и относно възприетите от Комисията доказателства в подкрепа на твърдението ѝ за наличието на дъмпингова практика и на произтичаща от нея вреда (решение от 3 октомври 2000 г., Industrie des poudres sphériques/Съвет,
C‑458/98 P
,
EU:C:2000:531
, т.
и цитираната съдебна практика).
Накрая, макар да не може да се изисква от жалбоподателя да доказва, че решението на Комисията е щяло да бъде различно при липсата на разглежданото процесуално нарушение, а само че такава хипотеза не е напълно изключена, след като тази страна би могла по-добре да осигури своята защита при липсата на това нарушение, въпреки това наличието на нарушение, свързано с правото на защита, би могло да доведе до отмяната на разглеждания акт само доколкото съществува възможност административното производство да е довело поради това нарушение до различен резултат, който по този начин да доведе до конкретно засягане на правото на защита (вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP,
C‑191/09 P и C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Първото основание следва да се разгледа именно в контекста на тази съдебна практика.
В случая следва да се отбележи, че в точки 80—88 от обжалваното съдебно решение на първо място Общият съд припомня релевантните разпоредби на правото на Съюза, както и постоянната съдебна практика относно правото на защита.
На второ място, в точки 91—94 от обжалваното съдебно решение Общият съд анализира използваната от Комисията методология за изчисляване на дъмпинговия марж на Zhejiang. Така той припомня, от една страна, в точки 95—109 от обжалваното съдебно решение обмена на информация между Комисията и Zhejiang, и от друга страна, в точки 110—115 от обжалваното съдебно решение — обясненията, които Комисията е предоставила на Zhejiang.
На трето място, в точка 117 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че изтъкнатите от Zhejiang оплаквания не позволяват да се установи, че Комисията е нарушила задължението си за своевременно разгласяване на всички основни факти и съображения. Той разглежда тези оплаквания в точки 118—130 от обжалваното съдебно решение, като излага мотиви в подкрепа на съображенията за тяхното отхвърляне.
В това отношение, първо, що се отнася до оплакването на Zhejiang, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че предвиденото в член 20, параграфи 2 и 4 от Регламент 2016/1036 задължение е изпълнено, макар да не е бил изготвен списъкът с КНП и данните за разходите на производителите в Индия, Съединените щати и Съюза, следва да се констатира, че Zhejiang не е доказал по какъв начин постоянната практика на Съда относно защитата на поверителните данни, припомнена в точки 85 и 86 от обжалваното съдебно решение, е била неправилно тълкувана или приложена.
Всъщност Zhejiang само възразява срещу извода, до който е стигнал Общия съд, без обаче да докаже, че той е нарушил припомнената в точка 48 от настоящото решение съдебна практика, съгласно която институциите на Съюза трябва да действат с цялата дължима грижа, като се стремят — доколкото опазването на търговската тайна е осигурено — да предоставят на съответните предприятия полезна информация за защитата на техните интереси и като избират, ако е необходимо по собствена инициатива, подходящите средства за предоставяне на такава информация.
По този начин обаче Zhejiang всъщност иска от Съда да замени направената от Общия съд преценка на фактите и доказателствата със своята собствена преценка, така че съгласно постоянната съдебна практика това оплакване е недопустимо (вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP,
C‑191/09 P и C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това Zhejiang не е успял да докаже, както изисква припомнената в точка 49 от настоящото решение съдебна практика, че Общият съд е пропуснал да констатира процесуално нарушение, допуснато в хода на административното производство, което би могло да доведе до това посоченото производство да има различен резултат, който по този начин да доведе до конкретно засягане на правото му на защита.
Второ, следва да се отбележи, че оплакването на Zhejiang, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е констатирал в точка 118 от обжалваното съдебно решение, че независимо от определянето на най-близкия вид на продукта, който трябва да се сравни за целите на определянето на нормалната стойност с изнасяните видове на продукта, за които няма продажби на съответния вид на продукта на вътрешния пазар в държавата аналог, това определяне на нормалната стойност не може да се счита за погрешно, тъй като са били приложени подходящи коефициенти за коригиране на нормалната стойност, се основава на неправилно тълкуване на обжалваното съдебно решение.
Всъщност в точка 110 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че Zhejiang е уведомено за диапазона на нормалната стойност за всеки КНП, съответстващ на изнасяния за Съюза, за диапазона на дъмпинговия марж за всеки КНП, изнасян за Съюза, за коефициентите, основани на данните от производители от Съюза и от Съединените щати, които са били използвани за определяне на нормалната стойност на КНП, за който няма такова съответствие, както и е даден пример за начина, по който са приложени тези коефициенти. Той стига до заключението, че без да е необходимо да се разгласят поверителни данни, тези данни са били достатъчни, за да се определят дъмпинговите маржове за посочените КНП, за които няма съответствие.
При условията на евентуалност Общият съд констатира в точка 118 от обжалваното съдебно решение, от една страна, че Zhejiang не е доказал твърденията си и от друга страна, че дори ако Комисията е допуснала грешка при определянето на най-близкия вид на продукта, който трябва да се сравни, това все пак не означава, че определянето на нормалната стойност е погрешно, тъй като са били приложени подходящи коефициенти за коригиране на нормалната стойност на разглеждания продукт.
При тези обстоятелства не може да се приеме, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в точка 118 от обжалваното съдебно решение.
Трето, не може да се приеме доводът на Zhejiang, че Общият съд е разместил тежестта на доказване относно наличието на по-подходящи КНП, така че при липсата на разгласяване на списъка на КНП той не е бил в състояние да представи на Комисията по-добри предложения относно необходимите корекции, които следва да се приложат, за да се извърши сравняване на цените.
В това отношение следва да се отбележи, че налагането от Комисията на окончателно антидъмпингово мито не означава, че производството, започнато пред юрисдикциите на Съюза с цел оспорване на това антидъмпингово мито, не е състезателно. Извън абсолютните основания за отмяна, които Съдът е длъжен да вземе предвид служебно (като например липсата на мотиви в обжалвания акт), основанията за отмяна на този акт следва да бъдат посочени от жалбоподателя и той трябва да докаже наличието им (вж. в този смисъл решение от 16 февруари 2017 г., Hansen & Rosenthal и H&R Wax Company Vertrieb/Комисия,
C‑90/15 P
, непубликувано,
EU:C:2017:123
, т.
и цитираната съдебна практика).
При това положение не може да се приеме, че Общият съд е разместил тежестта на доказване относно наличието на по-подходящи КНП.
Четвърто, следва да се отхвърли оплакването на Zhejiang, че Общият съд е изопачил фактите, тъй като, от една страна, в точки 91, 118 и 126 от обжалваното съдебно решение се е позовал на шест КНП от държавата аналог, като е приел, че всички те са предоставени от индийския производител износител, при положение че последният не е произвеждал такива продукти, и от друга страна, в точка 125 от обжалваното съдебно решение е приел, че нормалната стойност на тези продукти е определена въз основа на данните на производителите от Съюза за най-близкия вид на продукта.
Следва да се припомни, от една страна, че може да се твърди, че е налице изопачаване на фактите или доказателствата, когато то ясно личи от доказателствата по делото, без да е необходимо да се прибягва до нова преценка на тези фактически обстоятелства и доказателства (решение от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP,
C‑191/09 P и C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, т.
и цитираната съдебна практика).
От друга страна, когато в производството по обжалване жалбоподателят твърди, че Общият съд е изопачил доказателствата, той трябва да посочи точно доказателствата, които са изопачени от него, и да докаже грешките в анализа, които са довели Общия съд до това изопачаване при неговата преценка (вж. в този смисъл решение от 17 юни 2010 г., Lafarge/Комисия,
C‑413/08 P
,
EU:C:2010:346
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение, противно на твърденията на Zhejiang, Общият съд не е констатирал, че всички КНП от държавата аналог са били предоставени от индийския производител износител. Всъщност в точки 91—126 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че шестте КНП от държавата аналог не са били продавани от посочения производител износител и че Комисията е използвала най-близките видове на продукта, продавани от производителите от Съюза, като е приложила към тези видове на продукта подходящите коефициенти въз основа на производствените разходи на производителите от Съюза и от Съединените щати.
Пето, следва да се приеме за явно неоснователно оплакването на Zhejiang, че в точка 127 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като не е приел, че Комисията е била длъжна да приложи критерия за „обичайни търговски условия“, преди да използва продажните цени, за да определи дали е налице дъмпинг съгласно член 2 от Регламент 2016/1036.
В това отношение следва да се отбележи, от една страна, че Общият съд правилно е приел, че проверката на рентабилността и на представителността на продажбите на производителите от Съюза, изисквана съгласно член 2, параграф 4 и член 2, параграф 2 от Регламент 2016/1036, се прилага за продажбите на сходния продукт, предназначен за потребление на вътрешния пазар на страната на износа, когато те се използват за определяне на нормалната стойност. От друга страна, Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че случаят не е такъв в положение, при което нормалната стойност за тези видове на продукта, които не са продавани от индийския производител износител, е формирана съгласно член 2, параграфи 3 и 7 от посочения регламент.
Шесто, не може да се приеме оплакването на Zhejiang относно неоказването на съдействие от страна на индийския производител износител, както и относно пропуска на Комисията да извърши контролно посещение на място и да изведе последиците във връзка с отказа на този производител износител да съдейства.
В това отношение следва да се припомни, че в точки 135—138 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, от една страна, че разследванията в трети страни са обусловени от съгласието на съответните дружества, което в случая индийският производител износител не е дал, и че Zhejiang е бил уведомен за посочения отказ. От друга страна, в точка 139 от посоченото съдебно решение Общият съд приема, че позоваването на член 18, параграф 6 от Регламент 2016/1036 е направено извън срока и че при всички положения от тази разпоредба не може да се стигне до извода, че Комисията е била длъжна да изключи предоставените от индийския производител износител данни.
По този начин Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото. Всъщност, от една страна, от член 16, параграф 2 от Регламент 2016/1036 изрично следва, че разследванията, които Комисията може да извършва в третите страни, зависят от съгласието на съответните дружества. От друга страна, Общият съд не може да бъде упрекнат за извода, че член 18, параграф 6 от Регламент 2016/1036 е ирелевантен, тъй като от тази разпоредба не може да се приеме, че Комисията е била длъжна да изключи данните, предоставени от индийския производител износител, поради отказа му да съдейства.
От всички изложени по-горе съображения следва, че твърденията по първото основание за обжалване трябва да се отхвърлят отчасти като явно недопустими и отчасти като явно неоснователни.
По второто основание
Доводи на страните
С второто основание Zhejiang твърди, от една страна, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че законосъобразността на актовете на Съюза, приети в съответствие с член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036, не може да бъде обжалвана с оглед на Протокола за присъединяване на Китай към СТО. При условията на евентуалност Zhejiang счита, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 представлява изключение от член 2, параграфи 1—6 от този регламент. От друга страна, Zhejiang твърди, че в точка 154 и сл. от обжалваното съдебно решение Общият съд не се е произнесъл по довода му относно невярната информация, предоставена на Комисията от индийския производител износител, макар да е изложил надлежно този довод в точка 150 от посоченото съдебно решение.
В това отношение Zhejiang твърди, че раздел 15, букви а) и d) от Протокола за присъединяване на Китай към СТО е престанал да се прилага на 11 декември 2016 г., поради което Китайската народна република не е била длъжна да прилага правилата относно „държавата аналог“, считано от тази дата. По настоящото дело обаче известието за започване на процедурата на Комисията е влязло в сила на 12 декември 2016 г., без тази институция да се е произнесла по последиците от изтичането на срока, предвиден в посочения протокол. Според Zhejiang след изтичането на преходния период, предвиден в Протокола за присъединяване на Китай към СТО, Съюзът по принцип трябва да използва производствените разходи и цените на вътрешния китайски пазар, за да определи нормалната стойност за китайските производители износители. Така според Zhejiang Общият съд е допуснал в точка 159 от обжалваното съдебно решение грешка при прилагане на правото, като е приел, че член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 представлява израз на волята на законодателя на Съюза да възприеме самостоятелен подход в правото на Съюза в тази област и това след присъединяването на Китайската народна република към СТО.
Що се отнася до контрола върху актовете на Съюза от гледна точка на правото на СТО, Zhejiang счита, че първото изключение, предвидено в решение от 7 май 1991 г., Nakajima/Съвет (
C‑69/89
,
EU:C:1991:186
), и изложено в точка 157 от обжалваното съдебно решение, е изпълнено в рамките на настоящото дело. В това отношение Zhejiang твърди, че член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 представлява изключение от основните правила за определяне на дъмпинга и че макар тази разпоредба да не препраща към Протокола за присъединяване на Китай към СТО, тя би трябвало да се тълкува в съответствие със законодателството на Съюза. Освен това посоченото изключение не би могло да се приложи по отношение на вноса от Китай след изтичането на срока на този протокол, поради което от датата на изтичане на срока на посочения протокол към този внос би трябвало да се прилагат основните правила, предвидени в член 2, параграфи 1—6 от Регламент 2016/1036. Жалбоподателят стига до заключението, че в точки 159—162 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че посоченото първо изключение не е приложимо в настоящия случай.
При условията на евентуалност Zhejiang поддържа, че член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 представлява допустимо изключение от член 2, параграфи 1—6 от този регламент и от съответните разпоредби на член 2 от Антидъмпинговото споразумение, което е изрично разрешено поради това, че се прилага Протоколът за присъединяване на Китай към СТО и само доколкото той остава в сила. Поради това той счита, че член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 представлява трето изключение от постоянната съдебна практика, съгласно която Споразумението за създаване на СТО, както и споразуменията в приложения 1—3 към това споразумение, по принцип не са сред нормите, от гледна точка на които може да се осъществява контрол за законосъобразност на актовете на институциите на Съюза. Жалбоподателят счита също, че Комисията е нарушила член 22, буква а) от този регламент, както и посочения протокол, членове 2.1 и 2.2 от Антидъмпинговото споразумение и член VI. от ГАТТ (1994).
Zhejiang възразява срещу това Съдът да замести мотивите и да приеме, че съображенията на Комисията са неправилни от правна гледна точка. В това отношение той твърди, че когато през септември 2018 г. е подадено искане за преглед във връзка с изтичане на срока на действие на разглежданите антидъмпингови мерки, вече от няколко години Съюзът е бил обвързан от разпоредбите на Антидъмпинговото споразумение. Жалбоподателят посочва няколко примера за започване на процедурата по преглед във връзка с изтичане на срока на действие на антидъмпингови мерки вследствие на искания, подадени до Комисията след 11 декември 2016 г., в рамките на които тя е продължила да прилага член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036.
Освен това Zhejiang добавя, че Общият съд не е отговорил на довода му относно избора на Индия като държава аналог и относно предоставената от индийския производител износител невярна информация, който довод е бил изложен накратко в точка 151 от обжалваното съдебно решение.
Като главно твърдение Комисията поддържа, че второто основание за обжалване е явно неоснователно, а при условията на евентуалност счита, че ако Съдът уважи второто основание, тя би трябвало да извърши замяна на мотивите, тъй като при всички положения доводите на Zhejiang не могат да бъдат уважени.
В това отношение Комисията поддържа, че доводите на Zhejiang почиват на погрешна предпоставка относно прилагането ratione temporis на релевантните правила на СТО. Комисията твърди, че всяко правило на СТО, след прекратяването на прилагането на раздел 15, буква а), подточка ii) от Протокола за присъединяване на Китай към СТО, се прилага единствено за разследванията, образувани по жалби, които са подадени след 11 декември 2016 г., а именно датата на горепосоченото прекратяване. Комисията обаче е започнала процедурата по преглед във връзка с изтичането на срока на действие на разглежданите антидъмпингови мерки на 10 декември 2016 г., въз основа на искане, подадено на 8 септември 2011 г. В това отношение от член 18.3 от Антидъмпинговото споразумение ясно следва, че моментът, който трябва да се вземе предвид за определяне на приложимото мито, е моментът на получаване на искането.
Съображения на Съда
Що се отнася до Споразумението за създаване на СТО, както и до споразуменията в приложения 1—3 към това споразумение, от постоянната съдебна практика следва, че с оглед на естеството и системата им те по принцип не са сред нормите, от гледна точка на които може да се осъществява контрол за законосъобразност на актовете на институциите на Съюза (решение от 18 октомври 2018 г., Rotho Blaas,
C‑207/17
,
EU:C:2018:840
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение Съдът по-конкретно е отбелязал, че да се приеме, че задачата за осигуряване на съответствието на правото на Съюза с нормите на СТО е пряко задължение на съда на Съюза, означава да се лишат законодателните или изпълнителни органи на Съюза от свободата на действие, с която разполагат подобни органи на търговските партньори на Съюза. Всъщност е безспорно, че определени договарящи страни, между които са най-важните партньори на Съюза от търговска гледна точка, са стигнали именно до заключението в светлината на предмета и целта на посочените в предходната точка споразумения, че последните не са сред нормите, по отношение на които техните съдебни органи контролират законосъобразността на вътрешните им правни норми. Ако такава липса на реципрочност бъде приета, има опасност тя да доведе до нарушение на равновесието при прилагането на нормите на СТО (решение от 18 октомври 2018 г., Rotho Blaas,
C‑207/17
,
EU:C:2018:840
, т.
и цитираната съдебна практика).
Само в две изключителни хипотези, които са свързани с волята на законодателя на Съюза сам да ограничи свободата си на действие при прилагането на нормите на СТО, Съдът приема, че съдът на Съюза е компетентен евентуално да упражнява контрол за законосъобразност на акт на Съюза и на актовете по прилагането му от гледна точка на посочените споразумения, или на решение на Органа на СТО за уреждане на спорове, установяващо неспазването на същите тези споразумения (решение от 18 октомври 2018 г., Rotho Blaas,
C‑207/17
,
EU:C:2018:840
, т.
и цитираната съдебна практика).
Става дума, на първо място, за хипотезата, в която волята на Съюза е да изпълни определено задължение, поето в рамките на посочените в точка 83 от настоящото решение споразумения, и на второ място, за случая, при който съответният акт на Съюза препраща изрично към конкретни разпоредби от тези споразумения (решение от 18 октомври 2018 г., Rotho Blaas,
C‑207/17
,
EU:C:2018:840
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно именно с оглед на тези критерии в случая следва да се определи дали валидността на член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 може да бъде разгледана с оглед на Протокола за присъединяване на Китай към СТО.
Що се отнася до член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 за определяне на нормалната стойност на вноса от държава — членка на СТО, която няма пазарна икономика, следва да се припомни, на първо място, че Съдът вече е постановил, че тази разпоредба представлява израз на волята на законодателя на Съюза да възприеме самостоятелен подход в правото на Съюза в тази област (вж. в този смисъл решение от 16 юли 2015 г., Комисия/Rusal Armenal,
C‑21/14 P
,
EU:C:2015:494
, т.
и
).
Посочената констатация не намира опровержение в обстоятелството, че съображение 3 от Регламент 2016/1036 гласи, че нормите на Антидъмпинговото споразумение следва да намерят „възможно най-добро отражение“ в законодателството на Съюза. Всъщност този израз трябва да се разбира в смисъл, че дори при приемането на този регламент законодателят на Съюза да е възнамерявал да вземе предвид нормите на Антидъмпинговото споразумение, той все пак не е изявил воля за транспониране на всяка от тези норми в посочения регламент. Ето защо изводът, че член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 има за цел да осигури изпълнението на особените задължения по член 2 от Антидъмпинговото споразумение, не може в никакъв случай да бъде основан единствено на текста на това съображение (вж. в този смисъл решение от 16 юли 2015 г., Комисия/Rusal Armenal,
C‑21/14 P
,
EU:C:2015:494
, т.
).
На второ място, от самия текст на член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 следва, че той не препраща изрично към конкретни разпоредби от Протокола за присъединяване на Китай към СТО.
При тези обстоятелства Общият съд не може да бъде упрекнат, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точки 156—162 от обжалваното съдебно решение, че не може да се прави позоваване на този протокол, за да се оспори валидността на Регламент за изпълнение 2018/330.
Освен това, що се отнася до доводите на Zhejiang, че Общият съд е пропуснал да отговори в точка 154 от обжалваното съдебно решение на довода на Zhejiang относно избора на Индия като държава аналог и относно предоставената от индийския производител износител невярна информация, достатъчно е да се отбележи в това отношение, че задължението за излагане на мотиви не налага на Общия съд да направи изложение, което да следва изчерпателно и едно по едно всички разсъждения на страните по спора, и следователно мотивите на Общия съд могат да бъдат имплицитни, при условие че позволяват на заинтересованите лица да се запознаят с причините, поради които Общият съд не е приел доводите им, а на Съда — да разполага с достатъчно данни, за да упражни своя контрол (решение от 26 март 2020 г., Larko/Комисия,
C‑244/18 P
,
EU:C:2020:238
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая Общият съд е разгледал тези доводи, както и втората и третата част от второто основание в точки 163—182 от обжалваното съдебно решение. Тъй като Общият съд констатира в точка 181 от това съдебно решение, че мотивите, съдържащи се в точка 170 от него, по ясен и недвусмислен начин излагат съображенията на Комисията, като по този начин се позволява на Zhejiang да защити правата си, а на съда на Съюза — да упражни своя контрол, следва да се приеме, че не е нарушил задължението за мотивиране на съда на Съюза.
От това следва, че второто основание за обжалване трябва да се отхвърли.
По третото основание
Доводи на страните
Zhejiang твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в точки 195, 196, 202, 203, 205, 206, 208, 209 и 211 от обжалваното съдебно решение, като е приложил неправилно член 2, параграфи 10 и 11 и член 11, параграф 9 от Регламент 2016/1036.
В това отношение Zhejiang твърди, че член 2 от Регламент 2016/1036 се основава на принципа на обективно сравнение между нормалната стойност и експортните цени. За тази цел то счита, от една страна, че съгласно член 2, параграф 10 от посочения регламент следва да се вземат предвид разликите, установени при факторите, за които се твърди или се установи, че се отразяват върху цените и следователно върху тяхната сравнимост. От друга страна, съгласно член 11, параграф 9 от посочения регламент при провеждането на всеки преглед Комисията трябвало да прилага, ако няма промяна в обстоятелствата, същата методология, която е била приложена при разследването, довело до налагане на мито. Според Zhejiang обаче съгласно член 2 от Регламент 2016/1036 това задължение е поставено в зависимост от изискването да се гарантира обективно сравнение между нормалната стойност и експортната цена.
Zhejiang изтъква, че Комисията се е позовала на член 11, параграф 9 от Регламент 2016/1036, за да отхвърли искането му за изменение на структурата на КНП, с цел да се вземе предвид промяната в обстоятелствата, настъпили след първоначалното разследване, и че е предупредило Комисията за неправилното определяне на буквено-цифровите елементи на КНП на по-ранен етап от процедурата. Възприетите от Комисията КНП обаче довели до изопачаване на сравненията на цените и до погрешен положителен извод за наличието на дъмпинг, доколкото не можело да се изключи, че Комисията е извършила необективно сравнение между безшевните тръби от неръждаема стомана, с приложение за военни цели или ядрена техника, и износа на Zhejiang на безшевни тръби от неръждаема стомана, предназначени за обикновена търговска употреба.
Така Zhejiang поддържа, че в точка 205 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че сравнимите продажби на вътрешния пазар в Индия не включват специалните класове стомана, които обикновено се използват за специални продукти с приложение за военни цели или ядрена техника, докато производителите в Индия, Съединените щати и Съюза, които са попълнили въпросниците в хода на процедурата по преглед, са посочили, че произвеждат безшевни тръби от неръждаема стомана, с приложение за военни цели или ядрена техника, от обикновени класове стомана. Освен това Zhejiang твърди, че е представило клетвена декларация на експерт, който, противно на констатираното от Общия съд в точка 208 от обжалваното съдебно решение, е посочил достатъчно точно, че обикновеният клас стомана може да се използва за производството на безшевни тръби от неръждаема стомана с приложение за ядрена техника, въпреки че продажната цена и стойността на свързаните с ядрената техника продукти са много по-високи от тези на обикновените продукти.
Zhejiang счита, от една страна, че Комисията не би могла въз основа на непроверена информация от индийския производител износител да стигне до заключението, че последният не произвежда безшевни тръби от неръждаема стомана, с приложение за ядрена техника или военни цели, от обикновени класове стомана, въпреки че от брошура на този производител износител е видно, че не би могло да се изключи възможността той да произвежда такива продукти. От друга страна, той поддържа, че при всички положения Комисията не може да възложи на него тежестта на доказване на такава възможност. Освен това Zhejiang счита, че в точка 207 от обжалваното съдебно решение Общият съд е тълкувал неправилно доводите му, които се отнасят не до цената на продуктите, а до по-високите производствени разходи, които Комисията е взела предвид при определянето на коефициентите, послужили за коригиране на нормалната стойност в настоящия случай.
Освен това Zhejiang счита, че неправилният избор на структурата на КНП е довел до това да е невъзможно вече да се извърши предвидена в член 2, параграф 10, буква к) от Регламент 2016/1036 корекция. Обратно на констатираното от Общия съд в точка 195 от обжалваното съдебно решение, Zhejiang счита, че е доказало, че значителни разлики в производствените разходи имат отражение върху продажните цени на продуктите, поради което е необходимо да се извърши корекция. Така Комисията не е взела предвид настъпилата в процедурата по преглед промяна в обстоятелствата, така че като не е установил подобен пропуск, Общият съд е нарушил както съдебната практика на специалните групи и на Апелативния орган на СТО, така и решение от 19 септември 2013 г., Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет (
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
), съгласно което, ако на етапа на прегледа се окаже, че прилагането на използваната при първоначалното разследване методология не съответства на член 2 от Регламент 2016/1036, Комисията е длъжна да не прилага повече посочената методология.
Комисията оспорва по същество третото основание за обжалване.
Съображения на Съда
Най-напред, не може да се приеме доводът на Zhejiang, че Общият съд е допуснал грешка в правото, като е приложил неправилно член 2, параграфи 10 и 11, както и член 11, параграф 9 от Регламент 2016/1036.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно текста на член 11, параграф 9 от Регламент 2016/1036 при провеждането на всеки преглед Комисията прилага, ако няма промяна в обстоятелствата, същата методология, която е била приложена при първоначалното разследване, довело до налагане на въпросното антидъмпингово мито, по-специално при надлежно отчитане на член 2 от същия регламент.
Така изключението, което позволява на институциите на Съюза в производството по преглед, провеждано в приложение на член 11, параграф 2 от Регламент 2016/1036, да прилагат методология, различна от използваната при първоначалното разследване, когато обстоятелствата са се променили, обезателно трябва да бъде предмет на стриктно тълкуване, тъй като всяка дерогация или изключение от общо правило трябва да се тълкува ограничително (решение от 19 септември 2013 г., Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет,
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
, т.
и цитираната съдебна практика).
В точка 202 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд отбелязва, че доколкото няма промяна в обстоятелствата, Комисията е използвала същата методология, която е била приложена при разследването, довело до налагане на антидъмпинговото мито, както изисква член 11, параграф 9 от Регламент 2016/1036.
Макар институциите на Съюза наистина да трябва да докажат, че обстоятелствата са се променили, ако възнамеряват да приложат методология, различна от приложената при първоначалния преглед (решение от 19 септември 2013 г., Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет,
C‑15/12 P
,
EU:C:2013:572
, т.
), все пак в конкретния случай Комисията нито е заявила, че е налице промяна в обстоятелствата, нито е приложила различна методология.
По-нататък, трябва да се отхвърли и доводът на Zhejiang, че Общият съд е изопачил фактите, като е приел, от една страна, че Zhejiang не е доказало, че при цените на тръбите, произведени по горещ способ на прошивен стан или по способа на горещото пресоване, се отчитат значителните разлики в производствените разходи и от друга страна, че сравнимите продажби на вътрешния пазар в Индия не включват специалните класове стомана, които обикновено се използват за специални продукти с приложение за военни цели или ядрена техника.
Всъщност от доказателствата по делото не личи явно изопачаване на фактите, както това се изисква от съдебната практика, припомнена в точка 66 от настоящото решение. На първо място, в точка 205 от обжалваното съдебно решение Общият съд, от една страна, мотивира отхвърлянето на твърденията на Zhejiang относно твърдяното производство от индийския производител износител на продукти от специалните класове стомана, които се използват за продукти с приложение за ядрена техника и военни цели, като приема, че позоваването на брошура на последния, в която общо се посочват ядреният и военният сектор, не е достатъчно, за да се заключи, че той действително произвежда такива продукти. От друга страна, Общият съд констатира, че позоваванията на производителите от Съюза и от Съединените щати не са в подкрепа на твърденията на Zhejiang относно производството на такива продукти в Индия.
Позоваването от страна на Общия съд в точка 207 от обжалваното съдебно решение на „цените“ вместо на „разходите“ на производителите от Съединените щати не поставя под въпрос констатациите, направени в точки 205 и 206 от това съдебно решение, поради което това позоваване е ирелевантно.
На второ място, в точка 208 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до заключението, без да се произнася по допустимостта на клетвената декларация на един експерт, представена от Zhejiang на по-късен етап от производството, че посочената декларация, чийто текст е с общ характер, не може да постави под въпрос констатациите му относно характеристиките на КНП.
На трето и последно място, що се отнася до твърдението, че Общият съд не е взел предвид значителните разлики в производствените разходи, които се отразяват в продажните цени на различните разглеждани видове на продукта, от точка 195 от обжалваното съдебно решение следва, че най-напред той констатира, че използваните методи на производство за всеки вид на продукта по принцип не са релевантни, тъй като използваният критерий за сравнение е крайния вид на продукта, независимо от методите, използвани за производството му.
На второ място, Общият съд стига до извода, че Zhejiang нито е твърдяло, нито е доказало пред него, че изтъкнатите разлики в методите на производство са се отразили върху идентичността или сходството на съответните видове на продукта.
От това следва, че третото основание трябва да се отхвърли отчасти като явно недопустимо и отчасти като явно неоснователно.
По четвъртото основание
Доводи на страните
Zhejiang твърди, че в точки 230—232, 234, 236, 239, 241 и 245—251 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, както и че е изопачил фактите, като не е установил, че възприетата от Комисията методология за определяне на коефициентите, приложени към нормалната стойност на безшевните тръби от неръждаема стомана, които не съответстват пряко на изнасяните КНП, е погрешна и не гарантира справедлива нормална стойност за Zhejiang съгласно член 2 от Регламент 2016/1036.
На първо място, Zhejiang счита, че в точки 230—232 от обжалваното съдебно решение Общият съд е нарушил член 2, параграфи 10 и 11 и член 20, параграфи 2 и 4 от Регламент 2016/1036, като е отхвърлил накратко доводите му относно съществени недостатъци в начина, по който Комисията е изчислила дъмпинговия марж за повечето изнасяни от Zhejiang за Съюза продукти, които не са пряко сравними с безшевните тръби от неръждаема стомана, продавани от индийския производител износител на вътрешния пазар в Индия.
На второ място, Zhejiang счита, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото и е изопачил фактите, като е констатирал в точка 234 от обжалваното съдебно решение, че Комисията е използвала „като допълнение“ информация относно безшевните тръби от неръждаема стомана от вида „обсадни тръби или други тръби от видовете, използвани за добив на нефт или газ“, за които продажбите на производителите от Съюза са послужили като основа за определянето на нормалната стойност. Според Zhejiang, от една страна, Комисията е била длъжна да използва критерия за „обичайни търговски условия“. От друга страна, Комисията била потвърдила, че за да определи нормалната стойност на тези продукти, е използвала предоставените от производителите от Съюза данни, без да използва термина „допълнение“, поради което Zhejiang счита, че Комисията е използвала продажната цена на конкретен КНП в Съюза. Според Zhejiang обаче Комисията посочва, че е формирала нормалната стойност на посочения КНП, без обаче да е обяснила по какъв начин е направила това. Zhejiang счита, от една страна, че член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036 предвижда йерархия на методите за определяне на нормалната стойност и не позволява да се използва информация „като допълнение“. От друга страна, той счита, че тази формулировка, която е с твърде общо значение, позволява на Комисията да се отклони от различните възможности, посочени в член 2, параграф 7 от Регламент 2016/1036, всяка една от които се отнася до нормална стойност, включително до формираната нормална стойност, а не до неопределени елементи на продажните цени в Съюза.
На трето място, Zhejiang смята, че в точка 236 от обжалваното съдебно решение Общият съд е изопачил фактите относно прилагането на коефициентите на производителите от Съюза и от Съединените щати към продажните цени на индийския производител износител. Така Zhejiang твърди, че е предоставило на Комисията множество доказателства, включително клетвена декларация, от която се установявало, че производствените разходи за безшевните тръби от неръждаема стомана, с приложение за ядрена техника или военни цели, са много по-високи от производствените разходи за безшевните тръби от неръждаема стомана, предназначени за обикновена употреба. Поради това той заключава, че Общият съд е изопачил фактите, когато в точка 239 от обжалваното съдебно решение е констатирал, че Zhejiang единствено е изложило неподкрепени с доказателства твърдения, като е посочило, че тръбите с приложение за ядрена техника или военни цели водят до много по-високи производствени разходи в сравнение с безшевните тръби от неръждаема стомана, предназначени за обикновена търговска употреба.
На четвърто място, Zhejiang изтъква, че Общият съд е изопачил фактите, като е констатирал в точка 241 от обжалваното съдебно решение, че Комисията е разполагала с две възможности за определяне на коефициентите, които следва да приложи, и е решила, упражнявайки широкото си право на преценка, да не използва предложения от него алтернативен метод. Освен това в точки 245—251 от обжалваното съдебно решение Общият съд е стигнал до неправилни изводи. Според Zhejiang използването на списъци на разходите и на стандартни ценови списъци на промишлеността на Съюза и на Съединените щати представлява единствената възможност за Комисията да определи коефициентите, които не биха били завишени от по-високите производствени разходи в Съединените щати и в Съюза, за безшевни тръби от неръждаема стомана, с приложение за военни цели или ядрена техника. След като припомня различните елементи, които оказват влияние върху разходите за даден КНП, Zhejiang твърди, че Комисията произволно и погрешно е завишила коефициентите, свързани с класа на стоманата и с повърхностната обработка, докато използваните от нея коефициенти се отнасят и до разликите между КНП, що се отнася до външния диаметър, дебелината на стената и много други елементи на КНП, които не били изключени от Комисията при определянето на разликата в разходите за класа стомана и разходите за повърхностната обработка. Zhejiang предлага правилната методология, позволяваща да се установи наличието на отрицателен дъмпинг, и отбелязва, че използваната от Комисията неправилна методология за определяне на коефициентите е оказала влияние върху поне две трети от общия му износ.
Комисията оспорва по същество четвъртото основание от жалбата.
Съображения на Съда
На първо място, следва да се отбележи, че от точки 230 и 231 от обжалваното съдебно решение е видно, че Общият съд е отхвърлил доводите на Zhejiang, с който се цели да се докаже грешка при изчисляването на дъмпинговия марж за по-голямата част от износа му за Съюза, поради факта че според посоченото дружество този износ не е пряко сравним с безшевните тръби от неръждаема стомана, продавани от индийския производител износител на вътрешния пазар в Индия.
Доколкото тези доводи почиват по същество на същите съображения като изложените в подкрепа на основанието на Zhejiang, изведено от нарушение на правото му на защита, следва да се приеме, че Общият съд ги е отхвърлил, без да допусне грешка при прилагане на правото.
На второ място, следва да се отбележи, че Zhejiang тълкува неправилно точка 234 от обжалваното съдебно решение.
Всъщност в тази точка, като отговаря на довода на Zhejiang, че Съюзът би могъл да бъде използван като „държава аналог“, Общият съд констатира, че Комисията е избрала Индия за държава аналог и че „продажбите на производителите от Съюза за двата КНП, посочени от [Zhejiang], са били използвани само като допълнение“. С тази формулировка Общият съд само подчертава факта, че Комисията се е основала на данните на производителите от Съюза единствено за КНП, за които не съществуват КНП, сходни на продаваните от индийския производител износител.
На трето място, що се отнася до довода на Zhejiang относно прилагането на критерия за „обичайни търговски условия“, следва да се отбележи, че в това отношение Zhejiang не уточнява точките от обжалваното съдебно решение, които са опорочени от грешка при прилагане на правото, поради което този довод е недопустим в производството по обжалване.
Във всеки случай посоченият довод е неоснователен, доколкото член 2, параграф 7, буква а) от Регламент 2016/1036 не се отнася до критерия за „обичайни търговски условия“.
На четвърто място, следва да се отхвърли доводът на Zhejiang, че в точка 236 от обжалваното съдебно решение Общият съд е изопачил фактите, като е констатирал, че Комисията е използвала коригираните цени на индийския производител износител за износа на безшевни тръби от неръждаема стомана на Zhejiang от вида „обсадни тръби или други тръби от видовете, използвани за добив на нефт или газ“.
Всъщност, противно на твърденията на Zhejiang, в тази точка Общият съд констатира, от една страна, че коефициентите са определени въз основа на производствените разходи на производителите от Съединените щати или от Съюза и че са приложени към продажните цени на индийския производител износител.
От друга страна, Общият съд отхвърля довода на Zhejiang, че дъмпинговият марж за по-голямата част от изнасяните от него продукти е резултат от данни с произход от Съединените щати или от Съюза. В това отношение той констатира, че определянето на нормалната стойност за по-голямата част от продуктите на Zhejiang, които са били изнасяни за Съюза, се основава на данните, предоставени от индийския производител износител, и че фактът, че Комисията е използвала коефициенти, изчислени въз основа на производствените разходи на производителите от Съюза или от Съединените щати, за да коригира нормалната стойност на най-близкия до индийския производител износител вид на продукта, не може да обори тази констатация.
На пето място, съгласно съдебната практика, припомнена в точка 56 от настоящото решение, доводът на Zhejiang, с който се оспорва точка 239 от обжалваното съдебно решение, следва да се отхвърли като недопустим в производството по обжалване.
Всъщност, доколкото Zhejiang оспорва констатацията на Общия съд, че неговите доводи, с които цели да докаже, че безшевните тръби от неръждаема стомана, с приложение за военни цели или ядрена техника, дори произведени от обикновена стомана, водят до много по-високи производствени разходи от производството на безшевни тръби от неръждаема стомана, предназначени за търговска употреба, не са подкрепени с доказателства, както и констатацията, че препращането към няколко приложения не е дало възможност на Общият съд да установи с точност изтъкнатите основания и доводи, без обаче да доказва, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, следва да се приеме, че Zhejiang по същество цели Съдът да замени направената от Общия съд преценка на доказателствата със своята собствена преценка.
На шесто място, трябва да се отхвърли като неоснователен доводът на Zhejiang, че използването на списъци на разходите и на стандартни ценови списъци на промишлеността на Съюза и на Съединените щати е било единствената възможност за Комисията да определи правилно коефициентите, които следва да приложи.
В това отношение в точки 241 и 242 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е допуснал грешка, като е приел, че обосноваността на корекцията и обективността на сравнението, до което е довела основаната на тази оценка корекция, не могат да се преценяват с оглед на наличието или липсата на по-подходящи алтернативни методи. Така, като обяснява причините, поради които Комисията не е приела алтернативните методи, той стига до извода, че Zhejiang не е доказал каквато и да било незаконосъобразност на използвания от Комисията метод.
На седмо и последно място, в съответствие с припомнената в точка 56 от настоящото решение съдебна практика оспорването от страна на Zhejiang на точки 245—251 от обжалваното съдебно решение трябва да бъде отхвърлено като недопустимо в производството по обжалване, доколкото с него по същество се цели Съдът да замени направената от Общия съд преценка на доказателствата със своята собствена преценка, без да е доказано наличието на грешка при прилагане на правото или изопачаване.
Следователно четвъртото основание трябва да се отхвърли.
По петото основание
Доводи на страните
Zhejiang твърди, че в точки 268 и 269 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като в изводите си относно въздействието върху Съюза на подбиването на цените на безшевните тръби от неръждаема стомана на Zhejiang е включил прилаганите от промишлеността на Съюза цени за тръби с приложение за военни цели или ядрена техника, както и цените на безшевните тръби от неръждаема стомана на Zhejiang, използвани в митническите процедури по активно усъвършенстване, в нарушение на член 3, параграфи 2, 3, 5 и 6 и член 11, параграф 2 от регламент 2016/1036
В това отношение Zhejiang изтъква, че в хода на процедурата по преглед вносът в Съюза на безшевни тръби от неръждаема стомана с произход от Китай е намалял в сравнение с вноса с произход от Индия. Така то посочва, че прилаганите от Zhejiang цени на безшевните тръби от неръждаема стомана са по-ниски от индийските експортни цени на безшевни тръби от неръждаема стомана за Съюза през същия период. Като припомня статистическите данни, които показват, че китайските експортни цени на безшевните тръби от неръждаема стомана винаги са били по-високи от индийските експортни цени на безшевните тръби от неръждаема стомана, изнасяни за Съюза, Zhejiang смята, че Комисията е допуснала грешка, като е основала преценката си за вредата, причинена на промишлеността на Съюза, и за вероятната повторна поява на тази вреда, върху подбиването на цените, прилагани от китайските износители на безшевни тръби от неръждаема стомана спрямо цените на промишлеността на Съюза. Като е потвърдил тази преценка в точка 267 от обжалваното съдебно решение, Общият съд допуснал и грешка при прилагане на правото.
Освен това според Zhejiang Общият съд е допуснал грешка, като в точка 269 от обжалваното съдебно решение е одобрил подхода на Комисията, според който вносът от Индия или от други трети държави не е единственият фактор, причинил вреда на промишлеността на Съюза през разследвания период в рамките на прегледа. Според него с твърдението на Общия съд, че посочената от Zhejiang по-голяма разлика произтича от неотчитането на цената на вноса в рамките на режима активно усъвършенстване, не се взема предвид фактът, че безшевните тръби от неръждаема стомана на Zhejiang, подложени на режима активно усъвършенстване, никога не са били внасяни в Съюза и никога не са били допуснати за свободно обращение на пазара на Съюза. От това той стига до извода, че в точки 268 и 269 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е включил в констатациите си относно подбиването на цените, прилаганите от Zhejiang цени за безшевните тръби от неръждаема стомана, използвани в рамките на митническия режим активно усъвършенстване.
Комисията оспорва по същество петото основание от жалбата.
Съображения на Съда
Не може да се приеме доводът на Zhejiang, че в точка 269 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е заключил, че вносът от Индия или от други трети държави не е единственият фактор, който е причинил вреда на промишлеността на Съюза през разследвания период в рамките на прегледа, и поради това е отхвърлил доводите му.
Всъщност в точки 267—269 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че констатацията относно наличието на вреда и вероятността от повторно причиняване на вреда на промишлеността на Съюза се основава на равнищата на подбиване от страна на китайския внос и че Комисията е взела предвид индийския внос в рамките на различните фактори, причинили вредата. Освен това Общият съд разглежда доводите на Zhejiang, целящи да оспорят посочената констатация, и ги отхвърля.
Тъй като не е доказана никаква грешка при прилагане на правото или изопачаване, следва да се констатира, че в съответствие със съдебната практика, припомнена в точка 56 от настоящото решение, доводите на Zhejiang целят по същество Съдът да замени направената от Общия съд преценка на доказателствата със своята собствена преценка, поради което посочените доводи са недопустими в производството по обжалване.
Освен това следва да се отбележи, че доводът на Zhejiang, че в точка 269 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е констатирал, че посочената от него по-голяма разлика между цената на индийския внос и цената на китайския внос е резултат от невземането предвид на цената на вноса в рамките на режима активно усъвършенстване, при положение че посоченото дружество никога не е внасяло в Съюза безшевни тръби от неръждаема стомана в рамките на режима активно усъвършенстване, се основава на неправилно тълкуване на обжалваното съдебно решение.
В това отношение следва да се отбележи, че в посочената точка Общият съд се позовава не на вноса на Zhejiang, а на китайския внос по принцип. Така Общият съд отхвърля довода на Zhejiang, че цената на индийския внос винаги е била „значително“ по-ниска от тази на китайския внос, като констатира, че средната цена на индийския внос, макар и по-ниска от средната цена на китайския внос, през разследвания период в рамките на прегледа е била на много близко до нея равнище и че посочената от Zhejiang по-голяма разлика произтича от неотчитането на цената на вноса в рамките на режима активно усъвършенстване.
От всички изложени по-горе съображения следва, че петото основание за обжалване трябва да се отхвърли, поради което жалбата също трябва да се отхвърли в нейната цялост.
По съдебните разноски
По силата на член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от същия правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
В случая, след като Комисията е поискала Zhejiang да бъде осъдено да заплати съдебните разноски и последното е загубило делото, то трябва да бъде осъдено да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Комисията.

По изложените съображения Съдът (девети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals Co. Ltd да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.