CELEX: 62021CJ0650
Ennakkoratkaisupyyntö
Sosiaalipolitiikka
Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa
Direktiivi 2000/78/EY
Ikään perustuvan syrjinnän kielto
Virkamiesten palkkaus
Syrjiväksi todettu aikaisempi kansallinen säännöstö
Luokittelu uuteen palkkausjärjestelmään aikaisemman palkkausjärjestelmän mukaan vahvistetun palvelusajan perusteella
Kyseisen palvelusajan oikaisu vahvistamalla vertailuviitepäivä
Uuden luokittelun syrjivyys
Vanhempia virkamiehiä syrjivä sääntö

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (EYVL 2000, L 303, s. 16) 1, 2 ja 6 artiklan, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 21 artiklan kanssa, tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asioissa, joissa asianosaisina ovat yhtäältä FW ja CE sekä toisaalta Landespolizeidirektion Niederösterreich (Ala-Itävallan osavaltion poliisiviranomainen, Itävalta) ja Finanzamt Österreich (verohallinto, Itävalta), aiemmin Finanzamt Salzburg-Land (Salzburgin osavaltion verohallinto, Itävalta) (jäljempänä yhdessä verohallinto), ja jotka koskevat FW:n ja CE:n liittovaltion virkamiesten palkkataulukon mukaisen palvelusajan vahvistamista.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Direktiivin 2000/78 1 artiklassa, jonka otsikkona on ”Tarkoitus”, säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa.”
Mainitun direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Syrjinnän käsite”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä direktiivissä ’yhdenvertaisen kohtelun periaatteella’ tarkoitetaan, ettei minkäänlaista 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
2.      Sovellettaessa 1 kohtaa:
a)      välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa.
b)      välillisenä syrjintänä pidetään sitä, että näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden tietyn uskonnon tai vakaumuksen, tietyn vamman, tietyn iän tai tietyn sukupuolisen suuntautumisen perusteella erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden, paitsi jos
i)      kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä on puolueettomasti perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite ja tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ovat asianmukaisia ja tarpeellisia,
– – ”
Mainitun direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisölle annetun toimivallan puitteissa tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien, kun kyseessä on:
– –
c)      työolot ja  ‑ehdot, myös irtisanominen ja palkka”.
Saman direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeutettu ikään perustuva erilainen kohtelu”, säädetään seuraavaa:
”1.      Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua ei pidetä syrjintänä, jos sillä on kansallisen lainsäädännön puitteissa objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu, erityisesti työllisyyspoliittinen, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskeva oikeutettu tavoite, ja jos tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen.
– –
2.      Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvana syrjintänä ei pidetä eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi myöskään siinä tapauksessa, että näissä järjestelmissä eri työntekijöille tai työntekijäryhmille vahvistetaan eri ikärajoja, eikä ikäkriteerien käyttämistä näitä järjestelmiä koskevissa vakuutusmatemaattisissa laskelmissa, edellyttäen, että tästä ei aiheudu sukupuoleen perustuvaa syrjintää.”
Direktiivin 2000/78 16 artiklassa, jonka otsikkona on ”Direktiivin noudattaminen”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
a)      yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset kumotaan;
b)      yksittäisiin työsopimuksiin tai työehtosopimuksiin, yritysten sisäisiin sääntöihin sekä itsenäistä ammatinharjoittamista ja työnantaja- ja työntekijäjärjestöjä koskeviin sääntöihin sisältyvät määräykset, jotka ovat yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaisia, julistetaan tai voidaan julistaa mitättömiksi tai muutetaan.”

Itävallan oikeus
Valtion virkamiesten palkkoja ja palkkatasoilla etenemistä koskevaa Itävallan lainsäädäntöä on muutettu useaan otteeseen, koska se on ollut ristiriidassa tiettyjen unionin oikeuden säännösten kanssa. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että virkamiesten palkkoja ja palkkatasoilla etenemistä koskevalla uudella järjestelmällä, joka on seuraus vuosien 2019 ja 2020 lainsäädäntömuutoksista, on tarkoitus lopettaa erityisesti ikään perustuva syrjintä, joka johtui aikaisemmin voimassa olleesta palkkoja ja palkkatasoilla etenemistä koskevasta järjestelmästä.

Vuoden 2010 GehG
Palkkalain (Gehaltsgesetz) aikaisemmasta versiosta johtuvan ikään perustuvan syrjinnän, joka todettiin 18.6.2009 annetulla unioin tuomioistuimen tuomiolla
Hütter
(C‑88/08, EU:C:2009:381), poistamiseksi vuoden 1956 palkkalain (Gehaltsgesetz 1956; BGBl. 54/1956), sellaisena kuin se on muutettuna liittovaltion vuoden 2010 palkkareformilailla (Bundesbesoldungsreform 2010; BGBl. I, 82/2010) (jäljempänä vuoden 2010 GehG) 8 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Palkkatasoilla eteneminen määräytyy etenemisen viitepäivämäärän perusteella. Ellei jäljempänä muuta säädetä, vaadittava aika kunkin virkaryhmän osalta kysymykseen tulevalle toiselle palkkatasolle etenemiseen on viisi vuotta ja muille palkkatasoille etenemiseen kaksi vuotta. ”
Vuoden 2010 GehG:n 12 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”1.      Ellei 4–8 momentissa säädetyistä rajoituksista muuta johdu,  viitepäivämäärä palkkatasoilla etenemistä varten lasketaan siten, että sen vuoden, jonka aikana kyseinen henkilö on suorittanut tai olisi suorittanut ensimmäisen asteen opintojen aloittamisen jälkeen yhdeksän vuoden pituiset opinnot loppuun, kesäkuun 30. päivän jälkeen kertyneiden seuraavien kausien katsotaan edeltävän palvelukseentulopäivää seuraavasti:
1)      jäljempänä 2 momentissa mainitut kaudet kokonaisuudessaan
2)      muut kaudet
a)      jotka täyttävät 3 momentissa tai 3a momentissa säädetyt edellytykset, kokonaisuudessaan
b)      jotka eivät täytä 3 momentissa tai 3a momentissa säädettyjä edellytyksiä
aa)      +kolmen vuoden ajalta kokonaisuudessaan ja
bb)      seuraavien kolmen vuoden ajalta puoliksi.
1a.      Edellä 1 momentin 2 kohdan b alakohdan aa alakohdan ja 2 momentin 6 kohdan mukaisesti palvelukseentulopäivää edeltävien kausien ja 2 momentin 4 kohdan d alakohdan mukaisesti palvelukseentulopäivää edeltävien oppisopimuskausien pituus ei saa ylittää yhteensä kolmea vuotta. Kuitenkin silloin, kun
1)      koulutus, joka on saatettu loppuun 2 momentin 6 kohdan mukaisesti ja joka on koululainsäädännön säännösten mukaisesti ollut pidempi kuin 12 koulutasoa, kyseistä kautta pidennetään yhdellä vuodella kultakin 12 koulutasoa ylittäneeltä tasolta;
2)      edellä 2 momentin 4 kohdan d alakohdan mukaisesti loppuun saatettu oppisopimus on edellyttänyt säännösten mukaista yli 36 kuukauden oppisopimuskoulutusta, kyseistä kautta on pidennettävä yhdellä kuukaudella kutakin yli 36 kuukautta ylittäneeltä oppisopimuskuukaudelta.
– – ”
Viitepäivä, jonka perusteella määritetään virkamiehen uralla eteneminen ja siten tämän palkkaoikeudellinen asema, voitiin GehG:n 113 §:n 10 ja 11 momentin mukaisesti vahvistaa vain hakemuksesta, ja muutoin edellä mainittuja säännöksiä sovellettiin edelleen 31.12.2003 voimassa olleessa versiossaan.

Vuoden 2015 GehG
Vuoden 2010 GehG:stä johtuvan ja 11.11.2014 annetussa unionin tuomioistuimen tuomiossa
Schmitzer
(C‑530/13, EU:C:2014:2359) todetun ikään perustuvan syrjinnän poistamiseksi vuoden 2010 GehG:tä muutettiin taannehtivasti vuoden 2015 liittovaltion palkkareformilla (Bundesbesoldungsreform 2015, BGBl. I, 32/2015), virkamieslainuudistuksesta annetulla vuoden 2015 lailla, jäljempänä vuoden 2015 virkamieslainuudistus (Dienstrechts-Novelle 2015; BGBl. I, 65/2015) ja palkkauslainsäädännön mukauttamisesta annetulla lailla (Besoldungsrechtsanpassungsgesetz, BGBl. I, 104/2016, jäljempänä vuoden 2015 GehG).
Vuoden 2015 GehG:n 8 §:n, jonka otsikko on ”Luokittelu ja eteneminen”, 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”– – Palkkatasoille luokitteleminen ja palkkatasoilla eteneminen määräytyvät kertyneen palvelusajan perusteella.”
Vuoden 2015 GehG:n 12 §:n, jonka otsikko on ”Palkkataulukossa kertynyt palvelusaika”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Palvelusaika käsittää palvelussuhteessa kertyneet, palkkatasoilla etenemiseen vaikuttavat kaudet ja huomioon otettavien aiempien palveluskausien keston.”
Vuoden 2015 GehG:n 169 c §:ssä, joka koskee palveluksessa olevien virkamiesten uudelleenluokittelua uudessa palkkoja ja palkkatasoilla etenemistä koskevassa järjestelmässä, säädettiin seuraavaa:
”1.      Kaikki 169 d §:ssä mainittuihin virkaryhmiin ja palkkaluokkiin kuuluvat virkamiehet, jotka ovat virassa 11.2.2015, siirretään seuraavien säännösten mukaisesti yksinomaan heidän tähänastisten palkkojensa perusteella tällä liittovaltion lailla perustettuun uuteen palkkausjärjestelmään. Virkamiehet sijoitetaan aluksi tähänastisen palkkansa perusteella uuden palkkausjärjestelmän palkkatasolle, jolla maksetaan tähänastista palkkaa. – –
2.      Virkamiehen siirtäminen uuteen palkkausjärjestelmään tapahtuu vahvistamalla kertaluonteisesti hänelle kertynyt palvelusaika. Kertaluonteisen vahvistamisen kannalta merkityksellinen on siirtymisajankohdan mukainen määrä.  Siirtymisajankohdan mukainen määrä on kokonaispalkka – ilman mahdollisia poikkeuksellisia palkkatasoilla etenemisiä –, jota käytettiin perusteena määritettäessä virkamiehen kuukausipalkkaa helmikuulta 2015 (siirtymäkuukausi). – –
2 a.      Siirtymisajankohdan mukaisena määränä käytetään sen palkkatason alkupalkkaa, joka oli tosiasiallisesti merkityksellinen siirtymäkuukaudelta maksettujen määrien kannalta (palkkakuitin mukainen luokittelu).  Tässä yhteydessä ei arvioida määrien asianmukaisuutta niiden perusteen eikä suuruuden osalta. Maksettujen määrien oikaiseminen jälkikäteen otetaan huomioon siirtymisajankohdan mukaisen määrän määrittämisessä vain siltä osin kuin
1)      näin oikaistaan luonteeltaan tosiasiallisia virheitä, jotka ovat tapahtuneet kirjattaessa tietoja automaattiseen tietojenkäsittelyjärjestelmään, ja
2)      virheellinen kirjaus poikkeaa selvästi kirjauksesta, joka oli tarkoitus tehdä, sellaisena kuin se ilmenee kirjaamisajankohtana jo käytettävissä olleista asiakirjoista.
– –
3.      Siirretylle virkamiehelle kertynyt palvelusaika vahvistetaan sen ajanjakson mukaan, jota edellytetään etenemiseen ensimmäiseltä palkkatasolta (ensimmäisestä päivästä lähtien) saman virkaryhmän sille palkkatasolle, jonka osalta 12.2.2015 voimassa olevassa versiossa määritetään rahamääräisesti siirtymisajankohdan mukaista määrää lähinnä alempi palkka.  Jos siirtymisajankohdan mukainen määrä on sama kuin alhaisin saman virkaryhmän palkkatasolle määritetty määrä, tämä palkkataso on merkityksellinen. Kaikki viitemäärät pyöristetään kokonaisiin euroihin.
4.      Edellä 3 momentissa vahvistettua kertynyttä palvelusaikaa pidennetään ajanjaksolla, joka on kulunut edellisen korkeammalle palkkatasolle etenemisen ajankohdasta siirtymiskuukauden päättymiseen, jos sillä on merkitystä etenemisen kannalta.
– – ”
Vuoden 2015 GehG:n 175 §:n 79 momentin 3 kohdan mukaan 8 ja 12 § otsikkoineen tulevat voimaan, sellaisina kuin ne sisältyvät vuoden 2015 GehG:iin, niiden julkaisemista seuraavana päivänä eli 12.2.2015, joten näitä säännöksiä kaikissa aikaisemmissa versioissaan ei enää sovelleta meneillään olevissa ja tulevissa menettelyissä.

Vuoden 2020 GehG
Vuoden 2015 GehG:stä johtuvan ja 8.5.2019 annetussa unionin tuomioistuimen tuomiossa
Leitner
(C‑396/17, jäljempänä
asiassa Leitner annettu tuomio
EU:C:2019:375) ja 8.5.2019 annetussa unionin tuomioistuimen tuomiossa
Österreichischer Gewerkschaftsbund
(C‑24/17, EU:C:2019:373) todetun ikään perustuvan syrjinnän poistamiseksi vuoden 2015 GehG muutettiin virkamieslainuudistuksesta annetulla vuoden 2019 toisella lailla (jäljempänä vuoden 2019 toinen virkamieslainuudistus, Dienstrechts-Novelle 2019;
BGBl.
I, 58/2019
)  ja virkamieslainuudistuksesta annetulla vuoden 2020 lailla (jäljempänä vuoden 2020 virkamieslainuudistus, Dienstrechts-Novelle 2020; BGBl. I, 153/2020), (jäljempänä vuoden 2020 GehG).
Vuoden 2020 GehG:n 169 f §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Virkamiesten,
1)      jotka ovat palveluksessa [vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen] julkaisupäivänä ja
2)      jotka on siirretty 169 c §:n 1 momentin nojalla (tarvittaessa yhdessä 169 d §:n 3, 4 tai 6 momentin kanssa) ja
3)      joiden palkkatasolla etenemistä koskeva viitepäivämäärä on vahvistettu ensimmäisen kerran nykyiseen palvelukseen ottamista varten siten, ettei huomioon ole otettu 18 vuoden ikää edeltäneitä kausia ja
4)      joiden osalta 3 momentissa tarkoitetun ensimmäisen vahvistamisen jälkeen ennen 18 vuoden ikää kertyneitä kausia ei ole otettu huomioon [liittovaltion vuoden 2010 palkkareformilain] säännösten mukaisesti eikä niillä ole ollut mitään vaikutusta luokitteluun, koska ei ole otettu huomioon ensimmäiseen palkkatasolla etenemiseen vaaditun kauden pidennystä, josta on säädetty kyseisellä liittovaltion lailla,
[palkkaoikeudellinen] asema on vahvistettava viran puolesta uudelleen päätöksellä.
– –
3.      Kun [vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen] julkaisupäivänä vireillä olevat menettelyt koskevat ensisijaisesti muiden aikaisempien palveluskausien huomioon ottamista, viitepäivämäärän palkkatasoilla etenemistä varten uudelleen määrittämistä erityisesti 113 §:n 10 momentin sellaisen kuin se on [liittovaltion vuoden 2010 palkkareformilailla muutettuna]  nojalla, palvelusajan uudelleen määrittämistä palkka-asteikolla taikka virkamiehen palkkaoikeudellisen aseman vahvistamista 1 momentin 3 kohdan mukaisesti, uudelleen määrittäminen tapahtuu näiden menettelyjen yhteydessä. [Vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen] julkaisupäivänä vireillä olevissa menettelyissä, joissa tällaista kysymystä on arvioitava ennakkoratkaisukysymyksenä, arviointi tehdään vuoden 1991 yleisen hallintomenettelylain [Allegemeines Verwaltungsverfahrensgesetz 1991 (BGBl. 51/1991)]  6 momentin mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun lain 38 §:n soveltamista.
4.      Edellä 1–3 momentissa tarkoitettu uudelleen määrittäminen suoritetaan sen jälkeen, kun vertailuviitepäivä on määritetty (169 g §) vahvistamalla 28.2.2015 kertynyt palvelusaika. Edellä 169 c §:ssä tarkoitettua palvelusaikaa lisätään vertailuviitepäivän ja palkkatasoilla etenemistä koskevan viitepäivän välisellä ajalla, jos vertailuviitepäivä on aikaisempi kuin palkkatasoilla etenemisen viitepäivämäärä, muussa tapauksessa sitä pienennetään vastaavalla ajalla. Vertailu suoritetaan viimeiseen palkkaluokassa etenemisen viitepäivämäärään nähden, joka on vahvistettu siten, että huomioon ei oteta ennen 18 vuoden ikää kertyneitä kausia.
– –
6.      Määrät määritetään taannehtivasti ottamalla huomioon palkkatasoilla etenemiseen vaikuttava palvelusaika
1)      4 momentissa tarkoitetussa tapauksessa (1.3.2015 edeltävien kausien osalta soveltamalla voimassa olevaa 169 c §:n 6 b momenttia ja 8 §:ää, sellaisena kuin se on muutettuna [vuoden 2015 virkamieslainuudistuksella]) uudelleen määritetyn palvelusajan perusteella – – ”
Vuoden 2020 GehG:n 169 g §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Vertailuviitepäivä lasketaan siten, että aikaisempien kausien, jotka ovat kertyneet nuorten työntekijöiden suojelusta 22.6.1994 annetun neuvoston direktiivin 94/33/EY (EYVL 1994, L 216, s. 12) 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa yhdistettyä koulutusta oppilaitoksissa ja työelämässä koskevan järjestelmän mukaisesti työskentelyyn vaadittavan vähimmäisiän saavuttamisen jälkeen ja jotka  oli otettava huomioon palvelukseentulopäivää edeltävinä palkkatasoilla etenemistä koskevaa viitepäivämäärää määritettäessä tai jotka olisi pitänyt ottaa sellaisina huomioon 18 vuoden ikäraja sivuttaen, katsotaan edeltävän palvelukseentulopäivää 2–6 momentin mukaisesti.
2.      Vertailuviitepäivää määritettäessä sovelletaan seuraavia palkkatasoilla etenemisen viitepäivää koskevia säännöksiä 3–6 momentin mukaisesti:
1)      12 §, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2007 toisella virkamieslainuudistuksella [2. Dienstrechts-Novelle 2007; BGBl. I, 96/2007)],
2)      12 a §, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2011 virkamieslainuudistuksella [(Dienstrechts-Novelle 2011; BGBl. I, 140/2011)],
3)      113 §, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2004 virkamieslainuudistuksella [(Dienstrechts-Novelle 2004; BGBl. I, 176/2004)],
4)      113 a §, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2007 virkamieslainuudistuksella [(Dienstrechts-Novelle 2007; BGBl. I, 53/2007)] ja
5)      liitettä 1, sellaisena kuin se on muutettuna [vuoden 2004 virkamieslainuudistuksella].
Ratkaisevat ovat sitä virkaluokkaa koskevat säännökset, johon virkamies on kuulunut 169 f §:n 4 momentin viimeisen virkkeen mukaisen palkkatasoilla etenemistä koskevan viitepäivän määrittämishetkellä.
3.      Poiketen siitä, mitä 2 momentin 1–5 kohdassa säädetään,
1)      18 vuoden ikää edeltäneet kertyneet kaudet korvataan kausilla, jotka ovat kertyneet ennen direktiivin [94/33] 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa yhdistettyä koulutusta oppilaitoksissa ja työelämässä koskevan järjestelmän puitteissa työskentelemiseksi vaaditun alaikärajan saavuttamista;
2)      sellaisiin virkaryhmiin kuuluvien virkamiesten osalta, joiden osalta palkkatasoilla etenemistä koskevaa viitepäivämäärää koskevissa säännöksissä säädetään, että korkeakouluasteella suoritettujen opintojaksojen katsotaan edeltävän palvelukseentulopäivää, korkeakouluasteella suoritetuiksi opintojaksoiksi katsotaan ainoastaan jaksot, jotka ovat kertyneet
a)      31.8. jälkeen sinä kalenterivuonna, jona virkamies on aloittanut 12:nnen kouluvuoden ja
b)      30.6. jälkeen seuraavana kalenterivuonna, välisenä aikana. Jos virkamiehen osalta sovellettavassa koululainsäädännössä säädetään, että yleinen opiskeluaika on yli 12 vuotta, palvelukseentulopäivää edeltäväksi katsottu jakso pitenee yhdellä vuodella kutakin ylimääräistä kouluvuotta kohden;
3)      liittovaltion taide-, kulttuuri-, julkishallintoasiain- ja urheiluministerin suostumuksella otetaan kokonaisuudessaan huomioon 12 §:n 2 momentin 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut vastaavat ammatinharjoittamiskaudet,
a)      jotka ovat kertyneet ennen 18 vuoden ikää, tai
b)      ovat kertyneet 18 vuoden iän saavuttamisen jälkeen, kun muiden kausien palvelukseentulopäivää edeltäviksi kausiksi katsomiselle asetettiin 12 §:n 3 momentissa, sellaisena kuin se oli tuolloin voimassa, tarkoitettu  yleisen edun mukainen lakisääteinen yläraja.
Siirtymän yhteydessä mahdollisesti syntyvää menetystä laskettaessa kyseisiä kausia pidetään Itävallan alueellisen julkisyhteisön palveluksessa kertyneinä kausina
4)      muista kausista, joista otetaan huomioon puolet enintään kolmen vuoden ajalta, on otettava huomioon puolet enintään seitsemän vuoden ajalta;
5)      kausien, jotka ovat kertyneet oppisopimussuhteessa alueellisen julkisyhteisön kanssa, katsotaan edeltävän palvelukseentulopäivää vain, jos virkamies on tullut palvelussuhteeseen 31.3.2000 jälkeen;
6)      [Yliopistojen ja taideyliopistojen tieteellisen ja taiteellisen toiminnan korvausjärjestelmästä annetun liittovaltion lain (Bundesgesetzes über die Abgeltung von wissenschaftlichen und künstlerischen Tätigkeiten an Universitäten und Universitäten der Künste; BGBl 463/1974)] 6 §:ssä tarkoitetun tieteellisen (taiteellisen) (koulutusohjelmassa olevan) tutkimusapulaisen työskentelykausien katsotaan edeltävän palvelukseentulopäivää vain, jos virkamies on tullut palvelussuhteeseen 30.9.2001 jälkeen.
4.      Muiden kausien, joista otetaan huomioon vain puolet, on katsottava edeltävän palvelukseentulopäivää vertailupäivää määritettäessä vain siltä osin kuin ne ylittävät neljä vuotta, joista on otettava huomioon puolet.
5.      Kun ylärajasta tai menetyksestä – kuten siirtymän tapauksessa –  on lakisääteisesti säädetty palvelukseentulopäivää edeltäviksi katsottavien kausien, jotka ovat kertyneet 18 vuoden iän saavuttamisen jälkeen, huomioon ottamiseksi, kyseisiä säännöksiä sovelletaan samalla tavalla kaikkiin huomioon otettaviin kausiin.
6.      Siltä osin kuin 3–5 momentissa ei säädetä palvelukseentulopäivää edeltävien kausien huomioon ottamista koskevista poikkeussäännöistä, 18 vuoden iän jälkeen kertyneet kaudet katsotaan vahvistetuiksi, jos ne on jo otettu kokonaisuudessaan huomioon palvelusaikaa edeltäneinä kausina tai niitä ei ole otettu sellaisina huomioon näiden säännösten 2 momentin 1–5 kohdan tai aiempien versioiden mukaisesti määritettäessä palkkatasoilla etenemistä koskeva viitepäivä (169 f §:n 4 momentin viimeinen virke).”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
FW ja CE ovat Itävallan liittovaltion virkamiehiä.
FW, joka on syntynyt 1970, työskenteli oppisopimuksella 1.9.1985–1.8.1988 valtion yrityksessä. Hän siirtyi 1.7.1991 Itävallan liittovaltion julkishallinnon palvelukseen. Hänen palkkatasoilla etenemistään ja palkkaoikeudellista asemaansa koskevaksi viitepäiväksi määritettiin 17.9.1989.
Vuonna 1972 syntynyt CE työskenteli oppisopimuksella 1.9.1987–31.8.1990 itävaltalaisessa alueellisessa julkisyhteisössä. Hän siirtyi 1.11.1995 Itävallan liittovaltion julkishallinnon palvelukseen. Hänen palkkatasoilla etenemistään ja palkkaoikeudellista asemaansa koskevaksi viitepäiväksi määritettiin 23.9.1990.
FW ja CE tekivät kumpikin vuoden 2010 liittovaltion palkkareformilain tiedoksi antamisen johdosta vuonna 2010 hakemuksen heidän palkkatasoilla etenemistään koskevan uuden viitepäivän määrittämiseksi, jotta myös ennen heidän 18-vuotispäiväänsä kertyneet kaudet otettaisiin huomioon ja jotta heidän palkkaoikeudellista asemaansa mukautettaisiin vastaavasti.
Veroviranomainen ratkaisi nämä hakemukset ja vahvisti tämän jälkeen uudeksi viitepäiväksi FW:lle 1.9.1986 ja CE:lle 1.7.1987. Se kuitenkin kieltäytyi voimassa olevan kansallisen oikeuden perusteella muuttamasta heidän palkkaoikeudellista asemaansa.
FW teki vuonna 2013 uudelleen hakemuksen, jossa hän vaati palkkatasoilla etenemistä ja hänen siitä johtuvaa palkkaoikeudellista asemaansa koskevan viitepäivän määrittämistä sekä sellaisten palkkasaatavien maksamista, joissa otetaan huomioon ennen 18 vuoden ikää kertyneet kaudet.
CE puolestaan vaati vuonna 2015 palkkatasoilla etenemistä koskevasta uudesta viitepäivästä – sellaisena kuin se vahvistettiin hänen vuonna 2010 tekemänsä hakemuksen johdosta – johtuvien palkkasaatavien maksamista sekä vuoden 2015 GehG:n 169 c §:n 2 momentissa säädetyn siirtymisajankohdan mukaisen määrän oikaisemista.
Koska veroviranomainen hylkäsi FW:n hakemuksen eikä se ei ollut tehnyt päätöstä CE:n hakemuksesta ajoissa, nämä nostivat kumpikin kanteen Bundesverwaltungsgerichtissä (liittovaltion hallintotuomioistuin, Itävalta). Kyseinen tuomioistuin aikaisti FW:n osalta 28.9.2020 ja CE:n osalta 27.10.2020 antamillaan tuomioilla FW:n palkkatasoilla etenemistä koskevaa viitepäivää yhdellä päivällä eli 16.9.1989 ja CE:n viitepäivää neljällä päivällä eli 19.9.1990, ja se hylkäsi palkkasaatavien maksamista koskevan kanteen osan.
Tämän jälkeen FW ja CE tekivät näistä tuomioista Revision-valitukset ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen eli Verwaltungsgerichtshofiin (liittovaltion ylin hallintotuomioistuin, Itävalta).
Kyseinen tuomioistuin toteaa aluksi, että Itävallan julkishallinnon palkkausjärjestelmä perustui alun perin periaatteeseen, jonka mukaan ennen 18 vuoden ikää kertyneitä virkamiehen palveluskausia ei oteta huomioon palkkatasoilla etenemistä koskevaa viitepäivää määritettäessä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa tältä osin, että vasta sen jälkeen, kun unionin tuomioistuin antoi 18.6.2009 tuomion
Hütter
(C‑88/08, EU:C:2009:381), jossa se totesi, että Itävallan virkamiesten palkkojen määrittämistä koskevat säännöt ovat unionin oikeuden vastaisia, koska niissä suljetaan pois ennen 18 ikää kertyneiden työskentelykausien huomioon ottaminen, kansallinen lainsäätäjä antoi vuoden 2010 liittovaltion palkkareformilain.
Tämän lain voimaantulon jälkeen ennen 18 vuoden ikää kertyneet kaudet voitiin vuoden 2010 GehG:n säännösten mukaan ottaa huomioon palkkatasoilla etenemistä koskevaa viitepäivää määritettäessä, mutta ainoastaan asianomaisen virkamiehen hakemuksesta, minkä seurauksena ensimmäiseltä palkkatasolta toiselle palkkatasolle etenemiseen tarvittavaa aikaa pidennettiin kolmella vuodella.  Unionin tuomioistuin katsoi 11.11.2014 antamassaan tuomiossa
Schmitzer
(C‑530/13, EU:C:2014:2359), että direktiivi 2000/78 on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa ikään perustuvan syrjinnän lopettamiseksi otetaan huomioon ennen 18 vuoden ikää kertyneet koulutus- ja palvelusajanjaksot mutta jossa samanaikaisesti pidennetään tämän syrjinnän kohteeksi joutuneiden virkamiesten osalta kolmella vuodella sitä aikaa, joka vaaditaan siirtymiselle kunkin virkaryhmän ja palkkaluokan ensimmäiseltä palkkatasolta niiden toiselle palkkatasolle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että kansallinen lainsäätäjä on tämän jälkeen antanut vuoden 2015 liittovaltion palkkareformilain ja vuoden 2016 palkkareformilain korvatakseen 11.2.2015 palveluksessa olleiden virkamiesten osalta palkkatasoilla etenemistä koskevaan viitepäivään perustuvan palkkausjärjestelmän uudella järjestelmällä, joka perustuu palkkataulukon mukaiseen palvelusaikaan, ottamalla käyttöön uudelleenluokittelumekanismin, joka perustuu vuoden 2010 GehG:n sääntöjen mukaan laskettuun ”siirtymisajankohdan mukaiseen määrään” ja joka siis loppujen lopuksi perustuu ennen vuoden 2010 GehG:n voimaantuloa eli ennen 31.8.2010 palvelukseen tulleiden virkamiesten osalta palkkalain aikaisemman version säännöksiin, joissa ennen palvelukseen ottamista hankitun ammatillisen kokemuksen huomioon ottamiseksi tehtiin ero sen perusteella, oliko tämä kokemus hankittu ennen vain jälkeen 18 vuoden iän saavuttamista ja joiden todettiin olevia syrjiviä 18.6.2009 annetussa tuomiossa
Hütter
(C‑88/08, EU:C:2009:381).
Tältä osin unionin tuomioistuin katsoi asiassa
Leitner
antamassaan tuomiossa, että unionin oikeus oli esteenä myös vuoden 2015 GehG:n mukaiselle palkkoja ja palkkatasoilla etenemistä koskevalle järjestelmälle, ja katsoi lähinnä, ettei kyseinen säännöstö soveltunut käytettäväksi syrjimättömän järjestelmän käyttöön ottamiseen vuoden 2010 GehG:stä johtuvalla palkkoja ja palkkatasoilla etenemistä koskevalla järjestelmällä epäedulliseen asemaan saatettujen virkamiesten osalta, koska sillä jatketaan heidän osalta kyseisestä järjestelmästä johtuvaa ikään perustuvaa syrjintää.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Itävallan lainsäätäjä teki vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen saattaakseen kansallisen lainsäädännön direktiivin 2000/78 ja edellä mainitun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, erityisesti asiassa
Leitner
annetun tuomion, mukaiseksi. Tämä laki koskee virkamiehiä, jotka on siirretty uuteen palkkausjärjestelmään heidän tuolloin sovelletun palkkataulukon mukaisen palvelusaikansa perusteella ottamatta myöhemmin huomioon heidän ennen 18 vuoden ikää kertyneitä kausiaan. Itävallan lainsäätäjä on siten vahvistanut perusteet viran puolesta sovellettavalle uudelle luokittelulle, jonka perusteella vuoden 2020 GehG:n 169 f ja 169 g §:n mukaisesti arvioidaan uudelleen – viran puolesta – virkamiehen ennen 18 vuoden ikää kertyneet huomioon otettavat kaudet määrittämällä vertailuviitepäivä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin, onko vuoden 2019 toisella virkamieslainuudistuksella sittemmin poistettu unionin tuomioistuimen aiemmin toteama syrjintä.
Kyseinen tuomioistuin huomauttaa ensinnäkin, että vuoden 2020 GehG:ssä säädetty palkkausjärjestelmä perustuu edelleen virkamiesten siirtymismekanismiin 28.2.2015 sovellettavissa olleen ja unionin tuomioistuimen asiassa
Leitner
antamassaan tuomiossa syrjiväksi toteaman palkkataulukon mukaisen palvelusajan perusteella. Helmikuun 2015 palkka eli siirtymäkuukautta vastaava palkka on tosin korjattu vuoden 2020 GehG:n 169 g §:ssä säädetyllä palkkatasoilla etenemistä koskevan viitepäivän ja vertailuviitepäivän välisellä erolla. Kyseisen 169 g §:n 3 momentin 4 kohdassa säädetty puoliksi huomioon otettavien ”muiden kausien” ylärajan nostaminen kolmesta vuodesta seitsemään vuoteen on kuitenkin neutralisoitu kyseisen pykälän 4 momentissa käyttöön otetulla kertaluonteisella vähennyksellä, jonka nojalla nämä kaudet otetaan huomioon vertailuviitepäivän laskennassa vain siltä osin kuin ne ylittävät neljä vuotta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa toiseksi, että vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 1 momentin 3 ja 4 kohdan nojalla virkamiesten, joiden osalta ennen vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen voimaantuloa tehdyn hakemuksen perusteella viitepäivämäärä laskettiin uudelleen ottamalla huomioon ennen 18 vuoden ikää kertyneet kaudet ja joiden palkkaoikeudellinen asema tarkistettiin tämän johdosta, kyseistä asemaa ei vahvisteta uudelleen vuoden 2020 GehG:n 169 §:ssä tarkoitetulla tavalla. Sitä vastoin silloin, kun virkamiehet ovat nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevalla tavalla tehneet tällaisia hakemuksia, ja heille on myös määritetty uusi viitepäivä, mutta tämä ei ole vielä vaikuttanut heidän palkkaoikeudelliseen asemaansa, näihin virkamiehiin sovelletaan vastedes vuoden 2020 GehG:n 169 g §:ää, ja heidän osaltaan on siten olemassa vaara siitä, ettei heihin sovellettava viitepäivä eikä siten heidän palkkaoikeudellinen asemansa parane mitenkään. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, erityisesti 16.7.2020 annetusta tuomiosta
Belgian valtio (Perheenyhdistäminen – Alaikäinen lapsi)
(C‑133/19, C‑136/19 ja C‑137/19, EU:C:2020:577, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ilmenee, että yhdenvertaisen kohtelun ja oikeusvarmuuden periaatteiden kanssa on ristiriidassa se, että hakemuksen hyväksyminen riippuisi siitä, kuinka nopeasti hakemus käsitellään tai kanne ratkaistaan, ja siten seikoista, jotka eivät ole hakijan vastuulla.
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vertailuviitepäivän määrittämisen yhteydessä vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 3 momentin 5 kohdassa säädetään, että oppisopimuskaudet otetaan täysimääräisesti huomioon ainoastaan silloin, kun asianomainen virkamies on tullut kansallisen alueellisen julkisyhteisön palvelukseen 31.3.2000 jälkeen. Sitä vastoin ennen tätä päivämäärää palvelukseen tulleiden virkamiesten kertyneistä oppisopimuskausista voidaan ottaa huomioon vain puolet ”muina kausina”. Tästä seuraa, että koska tällä järjestelmällä asetetaan epäedulliseen asemaan ennen mainittua päivämäärää palvelukseen tulleet virkamiehet, jotka ovat yleensä iäkkäämpiä, se voi aiheuttaa ikään perustuvaa välillistä syrjintää.
Bundesverwaltungsgericht on tämän vuoksi päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko unionin oikeutta, erityisesti direktiivin [2000/78] 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa iän perusteella syrjivä palkkausjärjestelmä korvataan palkkausjärjestelmällä, jossa virkamiehen palkkaluokkaan luokittelu määräytyy edelleen vanhan palkkausjärjestelmän mukaisesti tiettynä siirtymäkuukautena (helmikuu 2015) syrjivästi määritetyn palkkaluokassa kertyneen palvelusajan perusteella ja tässä yhteydessä tehdään oikaisu alun perin määritettyjen aiempien palvelusajanjaksojen osalta määrittämällä vertailupäivämäärä, jossa 18  vuoden iän saavuttamisen jälkeen kertyneiden työskentelykausien osalta tarkistaminen koskee kuitenkin ainoastaan muita puoliksi huomioon otettavia ajanjaksoja ja jossa ajanjakson, jona aiemmat palvelusajanjaksot on otettava huomioon, pidentämistä neljällä vuodella kompensoidaan sillä, että muut puoliksi huomioon otettavat ajanjaksot on otettava huomioon vertailupäivämäärää määritettäessä ainoastaan siltä osin kuin ne ylittävät neljä puoliksi huomioon otettavaa vuotta (neljän puoleksi huomioon otettavan vuoden kertaluonteinen vähennys)?
2)      Onko ensimmäiseen kysymykseen vastattava toisin niissä tapauksissa, joissa ennen vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen voimaantuloa oli tosin jo vahvistettu lainvoimaisesti uusi uralla etenemistä koskeva viitepäivämäärä mutta tällä ei vielä ollut vaikutusta virkamiehen palkkaoikeudelliseen asemaan, koska viranomainen ei vielä ollut tehnyt päätöstä soveltaen suoraan unionin oikeutta, ja joissa vertailupäivämäärä on nyt määritettävä uudelleen, ottamatta huomioon tällä välin vahvistettua palkkatasoilla etenemistä koskevaa viitepäivämäärää, sen palkkatasoilla etenemistä koskevan viitepäivämäärän osalta, joka vahvistettiin iän perusteella syrjivästi, ja muihin puoliksi huomioon otettaviin ajanjaksoihin sovelletaan kertaluonteista vähennystä?
3)      Onko unionin oikeutta, erityisesti direktiivin [2000/78] 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jolla palkkaluokassa kertyneen palvelusajan ja palkkaoikeudellisen aseman uudelleenmäärittelystä huolimatta koulutussuhteessa kansalliseen alueelliseen julkisyhteisöön kertyneet ajanjaksot on otettava huomioon vertailupäivämäärää määritettäessä vain, jos virkamiehen palvelussuhde on alkanut 31.3.2000 jälkeen, ja muussa tapauksessa nämä ajanjaksot otetaan huomioon ainoastaan muina puoliksi huomioon otettavina ajanjaksoina ja niihin sovelletaan silloin kertaluonteista vähennystä, jolloin tämä sääntely on yleisesti epäedullisempi pitempään palvelleille virkamiehille? ”

Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
Itävallan hallitus ilmoitti 21.9.2022 päivätyllä kirjeellä unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen tehdystä lainmuutoksesta eli siitä, että vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 1 momentin 4 kohta kumottiin taannehtivin vaikutuksin vuoden 2020 virkamieslainuudistuksella (Dienstrechts-Novelle 2022, BGBl. I, 137/2022).
Tämän jälkeen unionin tuomioistuin esitti ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle selvennyspyynnön, jossa se pyysi tätä täsmentämään ensinnäkin, saattoiko se vahvistaa mainitun lainsäädäntömuutoksen, toiseksi, halusiko se pysyttää ennakkoratkaisupyyntönsä näissä olosuhteissa, ja kolmanneksi, jos halusi, mitä seurauksia tästä lainsäädäntömuutoksesta on nyt käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön kannalta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vahvisti ensinnäkin 19.10.2022 päivätyllä kirjeellä vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 1 momentin 4 kohdan kumoamisen taannehtivin vaikutuksin. Tämän jälkeen se totesi, että tämä lainsäädäntömuutos ei vaikuta ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen. Lopuksi kyseessä oleva lainsäädäntömuutos ei sen mukaan vaikuta toisen kysymyksen merkityksellisyyteen, koska tämä kysymys liittyy ennen kaikkea vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 3 momentin tulkintaan. Kansallisten menettelysääntöjen mukaisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä tulkinta perustuu joka tapauksessa pääasiassa riitautetun hallintopäätöksen tekohetkellä vallinneeseen tosiasialliseen ja oikeudelliseen tilanteeseen, minkä vuoksi myöhemmin hyväksytyt lainsäädäntömuutokset eivät ole merkityksellisiä, vaikka niillä on taannehtiva vaikutus. Näin ollen kyseinen tuomioistuin on päättänyt pysyttää nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön kokonaisuudessaan.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2000/78 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan virkamiehen palkkaoikeudellinen asema määräytyy syrjiväksi todetun aikaisemman palkkausjärjestelmän mukaisen palvelusajan perusteella, koska tämän järjestelmän mukaan voitiin palvelusajan määrittämiseksi ottaa huomioon ainoastaan virkamiehen palvelukseentuloa edeltäneet huomioon otettavat kaudet 18 vuoden iästä alkaen ennen tätä ikää kertyneet kaudet pois lukien, koska kyseisessä säännöstössä säädetään, että ennen virkamieheen palvelukseentuloa kertyneet huomioon otettavat kaudet, sellaisina kuin ne olivat alun perin laskettuina, oikaistaan määrittämällä vertailuviitepäivä, jota varten otetaan sittemmin huomioon mainitun palvelusajan määrittämiseksi kyseisen virkamiehen ennen 18 vuoden ikää kertyneet palvelukseentuloa edeltäneet huomioon otettavat kaudet, kun yhtäältä 18 vuoden iän jälkeen kertyneiden kausien osalta otetaan huomioon vain puolet huomioon otettavista ”muista kausista” ja toisaalta kyseiset ”muut kaudet” korotetaan kolmesta vuodesta seitsemään vuoteen, mutta ne otetaan huomioon vain neljä vuotta ylittävältä osalta.
Aluksi on korostettava, että nyt käsiteltävässä asiassa tulee siis esiin kysymys siitä, voidaanko katsoa, että unionin tuomioistuimen toteama ikään perustuva erilainen kohtelu on poistettu, koska kansallisessa säännöstössä, jolla tämä erilainen kohtelu pyritään lopullisesti poistamaan, säädetään, että määritettäessä uudelleen virkamiehen palkkaluokassa kertynyt  palvelusaika myös ennen 18 vuoden ikää kertyneet palvelukseentuloa edeltäneet kaudet on otettava huomioon erityisesti ”muina kausina”, joista on otettava huomioon puolet seitsemän vuoden ajalta aiemman kansallisen lainsäädännön mukaisen kolmen vuoden ajan sijaan, mutta kyseiset kaudet lasketaan mukaan palvelusajan määrittämisessä vain, jos niiden kesto ylittää neljä vuotta.
Tältä osin on muistutettava, että  kielto, joka koskee kaikenlaista syrjintää, joka perustuu muun muassa ikään, on sisällytetty perusoikeuskirjan 21 artiklaan ja että tätä kieltoa on konkretisoitu työn ja ammatin osalta direktiivillä 2000/78 (tuomio 17.11.2022,
Ministero dell’Interno (Poliisikomisarioiden palvelukseen ottamisen ikäraja)
, C‑304/21, EU:C:2022:897, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Aluksi on siis tutkittava, merkitseekö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua erilaista kohtelua.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että kyseisen säännöksen mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, ettei minkäänlaista kyseisen direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä. Direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että sovellettaessa sen 1 kohtaa välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa.
Pääasiassa tämän vertailun kannalta merkityksellisiä henkilöryhmiä ovat yhtäältä virkamiehet, joille on kertynyt – edes osittain – huomioon otettavia kausia ennen kuin he ovat täyttäneet 18 vuotta, ja toisaalta virkamiehet, joille on kertynyt tällaisia samanluonteisia ja vastaavanpituisia kausia tämän iän saavuttamisen jälkeen.
Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että vuoden 2019 toisella virkamieslainuudistuksella Itävallan lainsäätäjä otti käyttöön uuden järjestelmän, jossa vahvistetaan virkamiesten palkkaluokassa kertynyt palvelusaika, jotta kansallinen lainsäädäntö olisi asiassa
Leitner
annetusta tuomiosta ilmenevän unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukainen.
Erityisesti on todettava, että vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 1 momentilla mainittu lainsäätäjä pyrki vahvistamaan viran puolesta niiden palveluksessa olevien virkamiesten palkkaoikeudellisen aseman, joihin sovellettiin vuoden 2015 GehG:n 169 c §:n 2 momentin nojalla ”siirtymisajankohdan mukaiseen määrään” perustuvaa uudelleenluokittelua, vaikka tämä siirtymisajankohdan mukainen määrä oli määritetty sellaisten säännösten perusteella, joissa erotellaan palvelukseen ottamista edeltäneet kaudet sen perusteella, ovatko kyseessä olevat kaudet kertyneet ennen vai jälkeen 18 vuoden iän.
Asiassa
Leitner
antamassaan tuomiossa unionin tuomioistuin katsoi, että palveluksessa olevien virkamiesten siirtämisellä uuteen, vuoden 2015 GehG:n 169 c §:n 2 momentin mukaiseen palkka- ja palvelusaikajärjestelmään, jonka mukaan näiden virkamiesten ensimmäisen palkkaluokan luokittelu määräytyy heidän viimeisimmän aikaisemman järjestelmän mukaisesti saamansa palkan perusteella, pysytettiin kyseisellä aikaisemmalla järjestelmällä käyttöön otettu direktiivissä 2000/78 tarkoitettu ikään perustuva välitön syrjintä.
Näin ollen on arvioitava, onko vuoden 2019 toisella virkamieslainuudistuksella toteutetuilla muutoksilla tosiasiallisesti ja lopullisesti poistettu mainittu ikään perustuva välitön syrjintä, joka oli erottamaton osa vanhaa palkkausjärjestelmää.
Kyseisellä lailla käyttöön otetun palkkaluokassa kertyneen palvelusajan uudelleenmäärittelystä on korostettava, että mainittu laki etenee kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa sovelletaan vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 4 momentin mukaisesti 28.2.2015 sovellettua palkkaluokassa kertynyttä palvelusaikaa. Kyseinen palvelusaika lasketaan vuoden 2015 GehG:n 169 c §:n 2 momentissa tarkoitetun siirtymisajankohdan mukaisen määrän eli sen bruttopalkan perusteella, jota käytettiin perusteena laskettaessa virkamiehen kuukausipalkkaa helmikuulta 2015 (siirtymäkuukausi).
Toisessa vaiheessa palkkaluokassa kertynyttä palvelusaikaa voidaan vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 4 momentin toisen virkkeen nojalla oikaista ottamalla huomioon vuoden 2020 GehG:n 169  g §:ssä tarkoitettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti laskettu palkkatasolla etenemisen viitepäivän ja vertailuviitepäivän välinen ero, jotta palkkaluokassa kertynyttä palvelusaikaa voidaan tarvittaessa korottaa virkamiehen palvelukseentuloa edeltäneiden työskentelykausien huomioon ottamisesta aikaisemmin aiheutuneen haitan pituudella.
Yhtäältä asiassa
Leitner
annetusta tuomiosta (37 kohta) ilmenee, että palkkataulukko, sellaisena kuin se ilmenee vuoden 2015 GehG:stä, on omiaan pysyttämään vanhan palkkaus- ja palvelusaikajärjestelmän vaikutukset sen yhteyden vuoksi, jonka se muodostaa tämän järjestelmän nojalla maksetun viimeisen palkan ja uudessa palkkaus- ja palvelusaikajärjestelmän mukaisen luokittelun välille.
Koska siirtymä suoritetaan erottelematta toisistaan virkamiehiä, jotka ovat olleet epäedullisessa asemassa vanhassa palkkaus- ja palvelusaikajärjestelmässä, ja virkamiehiä, joita eivät ole sellaisessa olleet, on todettava, että pääasiassa sovellettava Itävallan palkkausjärjestelmä näyttää perustuvan edelleen ainakin ensimmäisessä  vaiheessa palkkatasoilla etenemistä koskevaan viitepäivämäärään, joka on asiassa
Leitner
annetun tuomion mukaan laskettu syrjivästi, sekä siitä johtuvaan siirtymisajankohdan mukaiseen määrään.
Toisaalta vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 1 momentin mukaan vertailuviitepäivä määritetään ottamalla huomioon palvelukseentulopäivää edeltäneet 14 ikävuoden jälkeen kertyneet huomioon otettavat kaudet, jolloin kyseinen ikä on unionin oikeudessa edellytetty työsuhteen alaikäraja, mikä mahdollistaa erityisesti vuoden 2020 GehG:n 169 §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettujen ennen virkamiehen 18-vuotispäivää kertyneiden kausien huomioon ottamisen eli lähinnä tiettyjen kokonaisuudessaan huomioon otettavien työskentely- ja koulutuskausien sekä tämän tuomion 44 kohdassa mainittujen ”muiden kausien” huomioon ottamisen.
Itävallan hallituksen selitysten mukaan tämä uusi määrittelytapa johti siihen asti loppuun käsiteltyjen 48 047 tapauksen osalta 19 463 tapauksessa palkkaluokassa kertyneen palvelusajan pidentymiseen kuukauden ja yhden vuoden välillä ja 2 821 tapauksessa palkkaluokassa kertyneen palvelusajan pidentymiseen yli vuodella, jolloin viimeksi mainitut tapaukset koskivat useimmiten toimihenkilöitä, jotka olivat aloittaneet  työsuhteen tai  – kuten asian C‑88/08 taustalla olleessa riita-asiassa Hütter – huomioon otettavan koulutussuhteen ennen 18-vuotispäiväänsä ja joiden osalta nämä kaudet on sittemmin otettava kokonaisuudessaan huomioon näiden toimihenkilöiden palkkaoikeudellisen aseman määrittämiseksi.
Jollei muuta ilmene selvityksistä, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, vaikuttaa siis siltä, että vertailuviitepäivä on tosiasiallisesti mahdollistanut sen, että virkamiehen 18-vuotispäivää edeltävät huomioon otettavat kaudet voidaan ottaa huomioon aiemmin vuoden 2015 GegH:n 169 c §:n perusteella näitä kausia huomioon ottamatta määritetyn palvelusajan korjaamiseksi.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 6 momentin mukaan kaikkia asianomaisen virkamiehen palvelukseen ottamista edeltäneitä kertyneitä kausia ei ole otettava huomioon, koska 18-vuotispäivän jälkeen kertyneitä kausia, jotka on jo arvioitu palkkatasoilla etenemistä koskevan viitepäivämäärän vahvistamiseksi, ei voida arvioida uudelleen.
Vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 4 momentissa säädetyn ”kertaluonteisen vähennyksen” nojalla ”muiden kausien”, joista otetaan huomioon puolet, katsotaan kuitenkin edeltävän palvelukseentulopäivää vertailuviitepäivää määritettäessä vain, jos ne ylittävät neljä vuotta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tältä osin, että vaikka vuoden 1956 palkkalain, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2007 toisella virkamieslainuudistuksella,12 §:n 1 momentin 2 kohdan b alakohdan nojalla puoliksi huomioon otettavien ”muiden kausien” yläraja korotettiin vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 3 momentin 4 kohdalla kolmesta seitsemään vuoteen, kyseisen pykälän 4 momentista seuraa, että ”muiden kausien” enimmäismäärän korottaminen seitsemään vuoteen kompensoidaan viimeksi mainitussa säännöksessä säädetyllä neljän vuoden kertaluonteisella vähennyksellä.
On kuitenkin todettava yhtäältä, että vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 4 momenttia ilmeisesti sovelletaan kaikkiin palveluksessa oleviin virkamiehiin tekemättä eroa sen mukaan, onko kyseiset virkamiehet asetettu heidän kulloisenkin ikänsä perusteella huonompaan asemaan vuoden 2015 GehG:n mukaisessa palkkaus- ja palvelusaikajärjestelmässä vai ei, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on myös tarkistettava.  Toisaalta tässä säännöksessä säädettyä neljän vuoden kertaluonteista vähennystä näytetään sovellettavan riippumatta siitä iästä, jossa kyseessä olevat virkamiehen ”muut kaudet” ovat kertyneet, eli siitä, ovatko ne kertyneet ennen vai jälkeen asianomaisen virkamiehen 18-vuotispäivää.
On kuitenkin korostettava, että siltä osin kuin 14 vuoden ja 18 vuoden iän välillä kertyneiden puoliksi huomioon otettavien kausien huomioon ottaminen neutralisoidaan soveltamalla vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 4 momentissa säädettyä neljän vuoden kertaluonteista vähennystä, virkamiehillä, joilla on vain tällaisia ennen 18 vuoden ikää kertyneitä kausia, ei näytä olevan oikeutta parantaa palkkaoikeudellista asemaansa.
Tästä seuraa, että nyt käsiteltävässä asiassa vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 4 momentissa säädetyn neljän vuoden kertaluonteisen vähennyksen vuoksi pääasian kantajien oppisopimuskausilla ei ole ollut merkittävää vaikutusta vertailuviitepäivän määrittämiseen siitä huolimatta, että huomioon otettavien ”muiden kausien” enimmäismäärää korotettiin neljällä vuodella, eikä näin ollen myöskään heidän palkkaoikeudellisen asemansa määrittämiseen.
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta arvioinnista muuta johdu, vuoden 2019 toisella virkamieslainuudistuksella ei näin ollen näytetä poistettaneen asiassa
Leitner
annetussa tuomiossa todettua ikään perustuvaa syrjintää siltä osin kuin muun muassa palkkaluokassa kertynyt palvelusaika määritetään edelleen kohtelemalla eri tavoin virkamiehiä, joiden työkokemus on hankittu ainakin osittain ennen 18 vuoden ikää, ja virkamiehiä, jotka ovat hankkineet samanluonteisen ja kestoltaan vastaavan kokemuksen tämän iän saavuttamisen jälkeen.
Toiseksi on tutkittava, voiko tämä erilainen kohtelu olla oikeutettua direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdan nojalla.
Tässä säännöksessä säädetään, että sen estämättä, mitä kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua ei pidetä syrjintänä, jos sillä on kansallisen lainsäädännön puitteissa objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu, erityisesti työllisyyspoliittinen, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskeva oikeutettu tavoite, ja jos tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevan palkkaus- ja palvelusaikajärjestelmän lainsäädännöllisiä muutoksia ohjaavat sekä talousarvioon liittyvät että hallinnolliset näkökohdat, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
Vaikka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmeneekin, että vaikka talousarvioon liittyvät seikat voivat olla jäsenvaltion sosiaalipoliittisten valintojen perustana ja vaikuttaa niiden toimenpiteiden luonteeseen tai laajuuteen, jotka jäsenvaltio haluaa toteuttaa, tällaiset seikat eivät kuitenkaan yksin voi muodostaa direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua oikeutettua tavoitetta (tuomio 21.7.2011,
Fuchs ja Köhler
, C‑159/10 et C‑160/10, EU:C:2011:508,  74 kohta). Sama pätee Itävallan hallituksen esiin tuomiin hallinnollisiin näkökohtiin (asiassa
Leitner
annettu tuomio, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vaikka siten pääasiassa kyseessä olevalla lainsäädännöllä voidaan varmistaa vuoden 2015 GehG:n mukaisella palkkausjärjestelmällä edulliseen asemaan saatettujen virkamiesten saavutettujen oikeuksien ja perustellun luottamuksen suojeleminen, se ei vaikuta soveltuvalta syrjimättömän järjestelmän käyttöön ottamiseksi aikaisemmalla palkkaus- ja palvelusaikajärjestelmällä epäedulliseen asemaan saatettujen virkamiesten osalta, koska siinä ilmeisesti pysytetään  heihin kohdistuva aikaisemmasta järjestelmästä johtuva ikään perustuva syrjintä (ks. analogisesti asiassa
Leitner
annettu tuomio, 49 kohta).
Edellä todetuista seikoista seuraa, että ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla virkamiehen palkkaoikeudellinen asema määritetään hänen palkkaluokassa kertyneen palvelusaikansa perusteella, joka lasketaan aikaisemman palkkausjärjestelmän perusteella, joka on todettu syrjiväksi, koska kyseissä järjestelmässä voitiin ottaa tämän palvelusajan määrittämiseksi huomioon  yksinomaan virkamiehen palvelukseentuloa edeltäneet 18 vuoden iästä alkaen kertyneet  kaudet sulkemalla pois ennen tätä ikää kertyneet kaudet, siltä osin kuin kyseisessä säännöstössä säädetään, että virkamiehen palvelukseentuloa edeltäneitä huomioon otettavia kausia, sellaisena kuin ne on laskettu alun perin, oikaistaan määrittämällä vertailuviitepäivä, jota varten palkkaluokassa kertyneen palvelusajan määrittämiseksi otetaan sittemmin huomioon palvelukseentuloa edeltäneet ennen kyseisen virkamiehen 18-vuotispäivää kertyneet kaudet, kun yhtäältä 18-vuotispäivän jälkeen kertyneiden kausien osalta huomioon otetaan vain puoliksi ”muut kaudet”, ja toisaalta mainittuja ”muita kausia” korotetaan kolmesta vuodesta seitsemään vuoteen, mutta ne otetaan huomioon vain siltä osin kuin niiden kesto ylittää neljä vuotta.

Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko unionin oikeutta tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään sellaisten virkamiesten osalta, joiden palkkaoikeudellisen aseman uudelleenmäärittämistä koskeva menettely oli vireillä päivänä, jona julkaistiin kyseisen palkkajärjestelmän lainsäädännöllinen muutos, että palkat lasketaan uudelleen sellaisten vertailuviitepäivää koskevien uusien säännösten nojalla, jotka sisältävät uusia rajoituksia huomioon otettavien kausien enimmäismäärälle, kun taas tällaista laskentaa ei suoriteta niiden virkamiesten osalta, joita koskeva aikaisemmin vireille pantu menettely, jolla on sama kohde, on jo saatettu loppuun lopullisella päätöksellä, joka perustuu viitepäivään, joka on vahvistettu edullisemmalla tavalla sellaisen aikaisemman palkkausjärjestelmän perusteella, jonka syrjiväksi todettuja säännöksiä kansallinen tuomioistuin on jättänyt soveltamatta unionin oikeuteen perustuvan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta suoraan soveltaen.
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on tutkittava, merkitseekö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö unionin oikeuden vastaista erilaista kohtelua siltä osin kuin siinä tehdään vertailupäivää koskevien säännösten perusteella suoritettava palkkojen uudelleen määrittäminen riippuvaiseksi siitä, oliko menettely, jonka tarkoituksena on määritellä uudelleen virkamiehen palkkaoikeudellinen asema, vireillä tai saatettu päätökseen silloin, kun kyseinen säännöstö julkaistiin.
Tältä osin yhtäältä vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 3 momentista ilmenee, että silloin, kun menettelyt, jotka koskivat virkamiesten palvelukseen ottamista edeltäneiden työskentelykausien huomioon ottamista, olivat vireillä vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen julkaisupäivänä, palkkatasoilla etenemistä koskeva viitepäivämäärä ja palkkaluokassa kertynyt palvelusaika määritetään uudelleen tai kyseisten virkamiesten palkkaoikeudellisen asema määritetään näiden menettelyjen yhteydessä.
Toisaalta vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 1 momentin 4 kohdan a contrario  ‑tulkinnasta seuraa, että tällaisen uudelleenluokittelun ulkopuolelle jäävät virkamiehet, joiden palkkatasoilla etenemistä koskeva uusi viitepäivämäärä oli vuoden 2019 toisen virkamieslainuudistuksen julkaisemispäivänä jo vahvistettu lopullisesti tätä koskevan hakemuksen johdosta ottamalla huomioon ennen 18 vuoden ikää kertyneet kyseisten virkamiesten palvelukseentuloa edeltäneet kaudet, joten tämän uuden päivämäärän soveltaminen on johtanut asianomaisten virkamiesten palkkaoikeudellisen aseman paranemiseen.
Näin ollen vuoden 2020 GehG:n 169 f §:n 3 momentista seuraa toisiinsa rinnastettavien henkilöryhmien osalta – jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta arvioinnista muuta ilmene –, että sellaisten virkamiesten osalta, jotka ovat voineet saattaa päätökseen menettelyt, joissa he ovat vedonneet ikään perustuvan syrjinnän olemassaoloon, otetaan huomioon heidän palvelukseentuloaan edeltäneet, ennen 18 vuoden ikää kertyneet työskentelykaudet kokonaisuudessaan.  Sitä vastoin siinä tapauksessa, että tällaisia menettelyjä ei ollut vielä saatettu päätökseen sinä päivänä, jona vuoden 2019 toinen virkamieslainuudistus julkaistiin, eli 8.7.2019, asianomaisia virkamiehiä kohdellaan samalla tavoin kuin kaikkia muita virkamiehiä, joiden vertailupäivämäärää on oikaistava viran puolesta.
Vaikuttaa siis siltä, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, ensin mainittujen virkamiesten ryhmän osalta on lopetettu unionin tuomioistuimen asiassa Leitner antamassa tuomiossa syrjiväksi katsoma kohtelu, koska kyseiset virkamiehet ovat  hyötyneet tämän tuomion 75 kohdassa esiin tuodusta ratkaisusta, jonka mukaan erityisesti niin kauan, kuin yhdenvertaisen kohtelun palauttavia toimenpiteitä ei toteuteta, aikaisemmassa palkkaus- ja palvelusaikajärjestelmässä huonommassa asemassa olleille virkamiehille myönnetään samat edut kuin jotka on myönnetty niille virkamiehille, jotka olivat kyseisessä järjestelmässä paremmassa asemassa sekä ennen 18 vuoden ikää kertyneiden kausien huomioon ottamisen että palkkaluokassa etenemisen suhteen.  Kuten unionin tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen antamasta vastauksesta ilmenee, näin ei sitä vastoin ole jälkimmäisen virkamiesryhmän osalta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että jälkimmäiseen ryhmään kuuluvien pääasian kantajien osalta verohallinto on määrittänyt kullekin heistä uudelleen palkkatasoilla etenemistä koskevan viitepäivämäärän ottamalla huomioon kolme lisävuotta suhteessa siihen palkkatasoilla etenemistä koskevaan viitepäivämäärän, jota heihin sovellettiin heidän tullessaan palvelukseen. Nämä uudelleenmäärittelyt eivät kuitenkaan ole johtaneet kantajien palkkaoikeudellisen aseman paranemiseen, koska heitä koskevat menettelyt olivat edelleen vireillä silloin, kun vuoden 2019 toinen virkamieslainuudistus julkaistiin. Vertailuviitepäivä olisi siten määritettävä uudelleen sen palkkatasoilla etenemistä koskevaan viitepäivän mukaisesti, jota heihin sovellettiin heidän tullessaan palvelukseen, eli syrjivästi määritetyn päivän mukaisesti. Tästä seuraa, että kyseisiin kantajiin sovellettava palkkatasoilla etenemistä koskeva viitepäivä ei ole parantunut kolmella lisävuodella vaan vain muutamalla päivällä.
Tältä osin on korostettava, että kussakin toimenpiteessä, jolla pyritään poistamaan unionin oikeuden vastainen syrjintä, mukaan lukien yksittäiset toimenpiteet, jotka koskevat samojen etujen myöntämistä huonommassa asemassa oleville henkilöille kuin ne, jotka etuoikeutettuun ryhmään kuuluvat henkilöt saavat, on kyse unionin oikeuden täytäntöönpanosta, jossa on noudatettava unionin oikeuden vaatimuksia (ks. vastaavasti tuomio 7.10.2019, Safeway, C‑171/18, EU:C:2019:839, 37 kohta).
Näihin vaatimuksiin kuuluvat perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistetusta yhdenvertaisen kohtelun yleisestä periaatteesta ja oikeusvarmuuden periaatteesta johtuvat vaatimukset.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johtuu, että vuoden 2020 GehG:n 169 §:n 3 momentin kaltainen kansallinen säännöstö, jonka nojalla pääasian kaltaisissa olosuhteissa kohdellaan eri tavoin virkamiehiä, jotka ovat panneet vireille menettelyn heidän palkkatasoilla etenemistä koskevan viitepäivänsä uudelleen määrittämiseksi heidän palvelukseentuloaan edeltäneiden ennen 18 vuoden ikää kertyneiden kausien perusteella, sen mukaan, ovatko näiden kausien uudelleen määrittämisen toimivaltaiset viranomaiset tai tuomioistuimet jo ratkaisseet asian lopullisesti vai eivät, on ristiriidassa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 20 artiklassa, ja oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, jotka edellyttävät kaikkien ajallisesti samassa tilanteessa olevien virkamiesten samanlaista ja ennakoitavissa olevaa kohtelua siltä osin kuin mainittujen kausien huomioon ottaminen riippuu heidän hakemustensa käsittelyn keston kaltaisista seikoista, jotka eivät ole kyseisten virkamiesten vastuulla (ks. analogisesti tuomio 9.9.2021,
Bundesrepublik Deutschland (Perheenjäsen)
, C‑768/19, EU:C:2021:709, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
Edellä todetun perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 20 artiklassa, ja oikeusvarmuuden periaatetta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään sellaisten virkamiesten osalta, joilla oli vireillä menettely heidän palkkaoikeudellisen asemansa uudelleenmäärittämiseksi päivänä, jona palkkausjärjestelmää koskeva lainmuutos julkaistiin, että palkat määritetään uudelleen sellaisten vertailuviitepäivää koskevien uusien säännösten mukaisesti, jotka sisältävät uusia rajoituksia huomioon otettavien kausien enimmäispituuden osalta, joten direktiivin 2000/78 1, 2 ja 6 artiklan, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, kanssa ristiriitaista ikään perustuvaa syrjintää ei ole poistettu, kun taas tällaista määrittämistä ei ole tehty niiden virkamiesten osalta, joiden aikaisemmin vireille panema menettely, jolla oli sama kohde, on jo saatettu loppuun lopullisella päätöksellä, joka perustuu edullisemmalla tavalla vahvistettuun viitepäivään sellaisen aikaisemman palkkausjärjestelmän nojalla, jonka syrjiviksi todettuja säännöksiä kansallinen tuomioistuin on jättänyt soveltamatta unionin oikeudessa vahvistettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta välittömästi soveltaen.

Kolmas ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2000/78 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kansallisen alueellisen julkisyhteisön palveluksessa kertyneet oppisopimuskaudet otetaan kokonaisuudessaan huomioon vertailuviitepäivää määritettäessä ainoastaan silloin, kun asianomainen virkamies on tullut valtion palvelukseen tietyn päivämäärän jälkeen, kun taas oppisopimuskaudet otetaan huomioon vain puoliksi ja niistä tehdään kertaluonteinen vähennys, kun asianomainen virkamies on tullut valtion palvelukseen ennen kyseistä päivää.
Tästä on aluksi muistutettava, että direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä sen 1 artiklan kanssa, ilmenee, että kyseistä direktiiviä sovellettaessa yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, ettei minkäänlaista muun muassa ikään perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä. Lisäksi kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ilmenee, että  ikään perustuva välillisenä syrjintänä pidetään sitä, että näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden tietyn iän perusteella erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden, paitsi jos kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä on puolueettomasti perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite ja tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ovat asianmukaisia ja tarpeellisia.
Näin ollen sen määrittämiseksi, voivatko pääasian kantajat vedota edellisessä kohdassa mainittuun periaatteeseen, on selvitettävä, kohdellaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa Itävallan liittovaltion 31.3.2000 mennessä palvelukseen tulleita virkamiehiä ja tämän päivämäärän jälkeen palvelukseen tulleita virkamiehiä välittömästi tai välillisesti eri tavalla sillä perusteella, mikä ikäisiä he olivat palvelukseen tullessaan.
Tältä osin on todettava, että vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 3 momentin 5 kohdan mukaan kansallisen alueellisen julkisyhteisön palveluksessa kertyneet oppisopimuskaudet otetaan huomioon vertailuviitepäivää määritettäessä vain, jos asianomainen virkamies on tullut Itävallan liittovaltion palvelukseen 31.3.2000 jälkeen.
Nyt käsiteltävässä asiassa pääasian kantajien kansallisen alueellisen yhteisön palveluksessa kertyneitä oppisopimuskausia ei voida ottaa kokonaisuudessaan huomioon määritettäessä vertailupäivää, koska kumpikin heistä on tullut Itävallan liittovaltion palvelukseen ennen 31.3.2000.
Tästä seuraa, että tämä erilainen kohtelu johtuu päivästä, jona kyseiset virkamiehet ovat tulleet valtion palvelukseen, koska oppisopimuskausien huomioon ottamista koskevia sääntöjä sovelletaan juuri tämän päivän perusteella.
Vuoden 2020 GehG:n 169 g §:n 3 momentin 5 kohdassa tarkoitettu virkamiehen Itävallan liittovaltion palvelukseen tulopäivä on ainoana merkityksellisenä arviointiperusteena vuoden 2020 GehG:stä johtuvien oppisopimuskausien huomioon ottamista koskevien sääntöjen soveltamiseksi arviointiperuste, joka ei riipu virkamiehen iästä hänen palvelukseen tulopäivänään. Näin ollen tässä arviointiperusteessa, jonka mukaan uusien sääntöjen soveltaminen riippuu ainoastaan virkamiehen palvelukseen tulopäivästä, joka on objektiivinen ja neutraali seikka, ei selvästikään oteta mitenkään huomioon palvelukseen otettavien henkilöiden ikää (tuomio 14.2.2019,
Horgan ja Keegan
, C‑154/18, EU:C:2019:113, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Uudet edellytykset kansallisen alueellisen julkisyhteisön palveluksessa kertyneiden oppisopimuskausien huomioon ottamiseksi Itävallan liittovaltion palvelukseen tulopäivän perusteella perustuvat siten arviointiperusteeseen, joka ei ole millään tavoin kyseessä olevien virkamiesten ikään sidottu, eikä mikään muukaan seikka viittaa siihen, että mainitut edellytykset sisältäisivät jonkinlaista ikään perustuvaa välillistä syrjintää (ks. vastaavasti tuomio 20.10.2022,
Curtea de Apel Alba Iulia ym.
, C‑301/21, EU:C:2022:811, 58 ja 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä todettujen seikkojen perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kansallisen alueellisen julkisyhteisön palveluksessa kertyneet oppisopimuskaudet otetaan huomioon kokonaisuudessaan vertailuviitepäivää määritettäessä vain, kun kyseessä oleva virkamies on tullut valtion palvelukseen tietyn päivämäärän jälkeen, kun taas oppisopimuskaudet otetaan huomioon puoliksi ja niistä tehdä kertaluonteinen vähennys, kun kyseessä oleva virkamies on tullut valtion palvelukseen ennen kyseistä päivämäärää.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla virkamiehen palkkaoikeudellinen asema määritetään hänen palkkaluokassa kertyneen palvelusaikansa perusteella, joka lasketaan aikaisemman palkkausjärjestelmän perusteella, joka on todettu syrjiväksi, koska kyseissä järjestelmässä voitiin ottaa tämän palvelusajan määrittämiseksi huomioon yksinomaan virkamiehen palvelukseentuloa edeltäneet 18 vuoden iästä alkaen kertyneet kaudet mutta ei ennen tätä ikää kertyneitä kausia, siltä osin kuin kyseisessä säännöstössä säädetään, että virkamiehen palvelukseentuloa edeltäneitä huomioon otettavia kausia, sellaisena kuin ne on laskettu alun perin, oikaistaan määrittämällä vertailuviitepäivä, jota varten kyseisen palvelusajan määrittämiseksi otetaan sittemmin huomioon palvelukseentuloa edeltäneet ennen kyseisen virkamiehen 18-vuotispäivää kertyneet huomioon otettavat kaudet, kun yhtäältä 18-vuotispäivän jälkeen kertyneiden kausien osalta huomioon otetaan vain puoliksi huomioon otettavat ”muut kaudet” ja toisaalta mainittuja ”muita kausia” korotetaan kolmesta vuodesta seitsemään vuoteen, mutta ne otetaan huomioon vain siltä osin kuin niiden kesto ylittää neljä vuotta.
2)
Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 20 artiklassa, ja oikeusvarmuuden periaatetta
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään sellaisten virkamiesten osalta, joiden osalta oli vireillä menettely heidän palkkaoikeudellisen asemansa uudelleenmäärittämiseksi päivänä, jona kyseisen palkkataulukon sisältävää palkkausjärjestelmää koskeva lainmuutos julkaistiin, että palkat määritetään uudelleen sellaisten vertailuviitepäivää koskevien uusien säännösten mukaisesti, jotka sisältävät uusia rajoituksia huomioon otettavien kausien enimmäispituuden osalta, joten direktiivin 2000/78 1, 2 ja 6 artiklan, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa, kanssa ristiriitaista ikään perustuvaa syrjintää ei ole poistettu, kun taas tällaista määrittämistä ei ole tehty niiden virkamiesten osalta, joiden aikaisemmin vireille panema menettely, jolla oli sama kohde, on jo saatettu loppuun lopullisella päätöksellä, joka perustuu viitepäivään, joka on vahvistettu edullisemmalla tavalla sellaisen aikaisemman palkkausjärjestelmän nojalla, jonka säännöksiä, jotka kansallinen tuomioistuin on todennut syrjiviksi, on jätetty soveltamatta unionin oikeudessa vahvistettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta välittömästi soveltaen.
3)
Direktiivin 2000/78 1, 2 ja 6 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 21 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kansallisen alueellisen julkisyhteisön palveluksessa kertyneet oppisopimuskaudet otetaan huomioon kokonaisuudessaan vertailuviitepäivää määritettäessä vain, kun kyseessä oleva virkamies on tullut valtion palvelukseen tietyn päivämäärän jälkeen, kun taas oppisopimuskaudet otetaan huomioon puoliksi ja niistä tehdä kertaluonteinen vähennys, kun kyseessä oleva virkamies on tullut valtion palvelukseen ennen kyseistä päivämäärää.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.