CELEX: 62021CJ0127
Apeliacinis skundas
Reglamentas (EB) Nr. 139/2004
Įmonių koncentracijos operacijos
Oro transporto rinka
Koncentracija, paskelbta suderinama su vidaus rinka
Koncentracijos šalių prisiimti įsipareigojimai
Sprendimas, kuriuo suteikiamos ankstesnės teisės
Sąvoka „tinkamas naudojimas

Apeliaciniu skundu
American Airlines Inc
. prašo panaikinti 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą American Airlines / Komisija (
T‑430/18
, toliau – skundžiamas sprendimas,
EU:T:2020:603
); juo šis teismas atmetė jos ieškinį dėl 2018 m. balandžio 30 d. Komisijos sprendimo C(2018) 2788
final
, kuriuo
Delta Air Lines
suteiktos ankstesnės teisės (byla M.6607 –
US Airways / American Airlines
), panaikinimo.
Teisinis pagrindas
1993 m. sausio 18 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 95/93 dėl laiko tarpsnių paskirstymo Bendrijos oro uostuose bendrųjų taisyklių (
OL L 14, 1993, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 2 t. p. 3), iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 793/2004 (
OL L 138, 2004, p. 50
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t., p. 171) (toliau – reglamentas dėl laiko tarpsnių), 10 straipsnio „Laiko tarpsnių fondas“ 2 ir 3 dalyse numatyta:
„2.   Laiko tarpsnių serijos, oro vežėjui paskirtos reguliariam susisiekimui arba nereguliariam pagal programą vykdomam susisiekimui, nesuteikia tam oro vežėjui teisės gauti tas pačias laiko tarpsnių serijas per kitą lygiavertį laikotarpį, jei oro vežėjas negali įrodyti koordinatoriui, kad per laikotarpį, kuriam laiko tarpsnių serija buvo skirta, tas vežėjas koordinatoriaus leidimu laiko tarpsniais naudojosi ne mažiau kaip 80 % laiko.
3.   Apskaičiuojant, kaip panaudojami laiko tarpsniai, neįskaitomi tie laiko tarpsniai, kurie iki sausio 31 d. buvo paskirti oro vežėjui kitam vasaros sezonui arba kurie buvo paskirti iki rugpjūčio 31 d. kitam žiemos sezonui ir kurie iki tų datų buvo grąžinti koordinatoriui perskirstyti.“
2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (
OL L 24, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 40, toliau – Susijungimų reglamentas) 30 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Kai konkrečios įmonės pakeičia koncentraciją, apie kurią pranešta, ypač prisiimdamos įsipareigojimus padaryti, kad koncentracija atitiktų bendrosios rinkos reikalavimus, Komisija turėtų galėti paskelbti, kad pakeista koncentracija suderinama su bendrąja rinka. Tokių įsipareigojimų turi pakakti konkurencijos problemai spręsti ir visiškai jai išspręsti. Taip pat galima prisiimti įsipareigojimus prieš pradedant procedūrą, kai konkurencijos problema lengvai nustatoma ir gali būti lengvai išspręsta. Taip pat reikėtų aiškiai nustatyti, kad Komisija gali prie savo sprendimo pridėti sąlygas ir įsipareigojimus siekdama užtikrinti, jog konkrečios įmonės laiku ir efektyviai vykdytų savo įsipareigojimus stengdamosi padaryti, kad koncentracija būtų suderinta su bendrąja rinka. Šios procedūros metu turėtų būti užtikrintas skaidrus ir veiksmingas valstybių narių ir suinteresuotų trečiųjų šalių konsultavimas.“
2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 802/2004, įgyvendinančio Reglamentą Nr. 139/2004 (
OL L 133, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 88), iš dalies pakeisto 2013 m. gruodžio 5 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 1269/2013 (
OL L 336, 2013, p. 1
) (toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 20 straipsnio 1a dalyje nustatyta:
„Be 1 dalyje išdėstytų reikalavimų, suinteresuotos įmonės, siūlydamos įsipareigojimus pagal [Susijungimų reglamento] 6 straipsnio 2 dalį arba 8 straipsnio 2 dalį, pateikia po vieną informacijos ir dokumentų, kurių reikalaujama šio reglamento IV priede pateiktoje formoje „RM – priemonės“ (forma RM), originalą ir prideda tiek kopijų, kiek Komisija periodiškai nurodo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
. Pateikta informacija turi būti teisinga ir išsami.“
Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių, priimtinų pagal Reglamentą Nr. 139/2004 ir Reglamentą Nr. 802/2004 (
OL C 267, 2008, p. 1
, toliau – Komisijos pranešimas dėl konkurencijos gynimo priemonių), 5, 7 ir 9 punktai suformuluoti taip:
„5. Jeigu koncentracija kelia konkurencijos problemų, nes galėtų itin apriboti veiksmingą konkurenciją, visų pirma dėl to, kad būtų sukurta arba sustiprinta dominuojanti padėtis, šalys gali siekti iš dalies pakeisti koncentraciją, kad išspręstų konkurencijos problemas ir tada gautų leidimą susijungti. Tokie pakeitimai gali būti visi įgyvendinti prieš priimant sprendimą leisti koncentraciją. Tačiau šalys dažniau prisiima įsipareigojimus, kad koncentracija taptų suderinama su bendrąja rinka, ir tie įsipareigojimai įgyvendinami priėmus sprendimą leisti koncentraciją.
<…>
7. Komisija turi įvertinti, ar siūlomos konkurencijos gynimo priemonės, jas įgyvendinus, išspręs nustatytas konkurencijos problemas. Tik šalys turi visą svarbią informaciją, kuri būtina tokiam vertinimui atlikti, visų pirma dėl siūlomų įsipareigojimų įvykdomumo ir verslo, kurį siūloma perleisti, gyvybingumo ir konkurencingumo. Todėl šalys turi pateikti visą tokią turimą informaciją, kuri būtina Komisijai siūlomoms konkurencijos gynimo priemonėms įvertinti. Šiuo tikslu pagal Įgyvendinimo reglamentą pranešančiosios šalys įpareigotos kartu su įsipareigojimais pateikti išsamią informaciją apie siūlomų įsipareigojimų turinį, jų įgyvendinimo sąlygas ir įrodyti jų tinkamumą bet kokiai didelei kliūčiai veiksmingai konkurencijai pašalinti, kaip nustatyta Įgyvendinimo reglamento priede (formoje RM). Jeigu įsipareigojama perleisti dalį verslo, šalys visų pirma turi išsamiai apibūdinti, kaip šiuo metu valdoma ši verslo dalis, kurią ketinama perleisti. Tokia informacija leis Komisijai įvertinti šio verslo gyvybingumą, konkurencingumą ir tinkamumą perleisti lyginant jo dabartinę apimtį su įsipareigojimuose siūloma apimtimi. Komisija gali pritaikyti konkrečiu nagrinėjamu atveju būtinai informacijai taikytinus tikslius reikalavimus ir apsvarstyti su šalimis būtinos informacijos apimtį prieš teikiant formą RM.
<…>
9. Pagal Susijungimų reglamentą Komisija turi įgaliojimus tik priimti įsipareigojimus, kurie laikomi tinkamais užtikrinti, kad koncentracija būtų suderinama su bendrąja rinka, nes užkirs kelią didelei kliūčiai veiksmingai konkurencijai. Įsipareigojimų turi pakakti konkurencijos problemoms visiškai išspręsti <…>, ir jie turi būti išsamūs bei visais atžvilgiais veiksmingi <…>. Be to, įsipareigojimai turi būti tinkami veiksmingai juos įgyvendinti per trumpą laiko tarpą, nes konkurencijos rinkoje sąlygos nebus užtikrintos, kol nebus įvykdyti įsipareigojimai.“
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1–69 punktuose ir šio proceso tikslais jas galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
Sprendimas suteikti leidimą
Administracinė procedūra, po kurios buvo priimtas sprendimas suteikti leidimą
2013 m. birželio 18 d.
US Airways Group, Inc
. ir
AMR Corporation
(toliau kartu – susijungimo šalys), iš kurių antroji yra
American Airlines, Inc
. patronuojančioji bendrovė, pranešė Europos Komisijai apie ketinimą susijungti.
Komisija nusprendė, kad šis sandoris sukėlė didelių abejonių dėl jo suderinamumo su vidaus rinka, kiek tai susiję su maršrutu tarp Londono
Heathrow
oro uosto (Jungtinė Karalystė) (toliau – LHR) ir
Philadelphia International Airport
(JAV) (toliau – PHL) oro uosto (toliau kartu – oro uostų pora).
Kaip atsaką į Komisijai kilusias dideles abejones dėl šios operacijos susijungimo šalys 2013 m. liepos 10 ir 14 d. pasiūlė prisiimti įsipareigojimus. 2013 m. liepos 12 ir 15 d. Komisija šiuos du pasiūlymus atmetė ir pareikalavo į tuos įsipareigojimus įtraukti „tokias pat“ ankstesnes teises (anglų k. –
grandfathering rights
), kokios pasiūlytos byloje COMP/M.6447 –
IAG / bmi
(toliau – byla
IAG / bmi
), kad būtų išsklaidytos bet kokios tos koncentracijos operacijos keliamos didelės abejonės. 2013 m. liepos 16 d. susijungimo šalys pateikė trečiąjį pasiūlymą dėl įsipareigojimų, įskaitant, be kita ko, ankstesnes teises.
Po kelių pasikeitimų nuomonėmis apie, be kita ko, ankstesnes teises, 2013 m. liepos 25 d. susijungimo šalys pateikė Komisijai galutinių įsipareigojimų dėl laiko tarpsnių pasiūlymą (toliau – galutiniai įsipareigojimai). Galutinių įsipareigojimų 1.9–1.11 nuostatos suformuluotos taip pat, kaip ir 2013 m. liepos 16 d. įsipareigojimų pasiūlymo 1.9–1.11 nuostatos.
2013 m. liepos 30 d. dėl tų įsipareigojimų susijungimo šalys Komisijai pateikė RM formą. Toje formoje, kurios turinys nurodytas įgyvendinimo reglamento IV priede, įmonės turi nurodyti informaciją ir dokumentus, kuriuos pateikia, kai siūlo įsipareigojimus pagal susijungimų reglamento 6 straipsnio 2 dalį.
Šiuo atveju RM formos dėl galutinių įsipareigojimų 1 skirsnio 1.1 punkto i papunktyje susijungimo šalys nurodė:
„Įsipareigojimas dėl laiko tarpsnių iš esmės grindžiamas Komisijos praktika naujausiose bylose dėl oro bendrovių susijungimų, kaip antai [byloje]
IAG / bmi
. Konkrečiai kalbant, kad korekcinė priemonė būtų patrauklesnė, į siūlomus įsipareigojimus įtrauktos nuostatos dėl ankstesnių teisių į laiko tarpsnius, kurių atsisakė [susijungimo šalys], nes naujas dalyvis vykdė skrydį tarp oro uostų poros be tarpinio nusileidimo šešis sezonus iš eilės.“
Tos formos 3 skirsnyje „Nukrypimas nuo pavyzdinių tekstų“ susijungimo šalys turėjo nurodyti visus siūlomų įsipareigojimų nukrypimus nuo Komisijos tarnybų paskelbtų pavyzdinių įsipareigojimų, kurie periodiškai persvarstomi, ir paaiškinti jų priežastis. Susijungimo šalys nurodė:
„[Susijungimo šalių] siūlomi įsipareigojimai nukrypsta nuo Komisijos tarnybų paskelbtų pavyzdinių įsipareigojimų, kiek tai reikalinga tenkinant specifinius struktūrinės korekcinės priemonės reikalavimus konkrečioje oro transporto srityje.
Kaip nurodyta per ankstesnes diskusijas, siūlomi įsipareigojimai grindžiami kitose oro bendrovių koncentracijos bylose Komisijos patvirtintais įsipareigojimais. Konkrečiai kalbant, dauguma tų įsipareigojimų grindžiami [byloje]
IAG / bmi
pasiūlytais įsipareigojimais.
Kad būtų lengviau įvertinti siūlomus įsipareigojimus, [susijungimo šalys] toliau nurodo punktus, kuriuose siūlomi įsipareigojimai skiriasi nuo [byloje]
IAG / bmi
patvirtintų įsipareigojimų. Tuose punktuose nepateikta nereikšmingų kalbinių variantų ar paaiškinimų, kurie reikalingi dėl konkrečių šios bylos aplinkybių, ypač skirsnyje dėl apibrėžčių.“
Kiek tai susiję su nuostatomis dėl ankstesnių teisių, pažymėtina, kad RM formoje dėl galutinių įsipareigojimų nenustatyta jokio nukrypimo, palyginti su byloje
IAG / bmi
patvirtintais įsipareigojimais.
Sprendimas suteikti leidimą
2013 m. rugpjūčio 5 d. Sprendimu C(2013) 5232
final
(byla COMP / M.6607 –
US AIRWAYS / AMERICAN AIRLINES
) (
OL C 279, 2013, p. 6
, toliau – sprendimas suteikti leidimą), priimtu taikant Susijungimų reglamento 6 straipsnio 1 dalies b punktą, aiškinamą atsižvelgiant į to reglamento 6 straipsnio 2 dalį, Komisija pripažino susijungimo operaciją suderinama su vidaus rinka, jei bus laikomasi tam tikrų sąlygų ir įsipareigojimų.
Sprendimo suteikti leidimą 160 dalyje galutinių įsipareigojimų turinys dėl ankstesnių teisių trumpai išdėstytas taip:
„Pagal bendrąją taisyklę potencialaus dalyvio gauti laiko tarpsniai pagal galutinius įsipareigojimus turi būti naudojami reguliariai keleivinio oro transporto be tarpinio nusileidimo paslaugai teikti tarp oro uostų [LHR–PHL] poros ir gali būti naudojami tarp kitos miestų poros tik tuo atveju, jei potencialus dalyvis šį skrydį vykdė naudojimo laikotarpiu (šešis iš eilės IATA (Tarptautinė oro transporto asociacija) sezonus). Pasibaigus naudojimo laikotarpiui, potencialus dalyvis turės teisę naudoti laiko tarpsnius tarp bet kurios miestų poros („ankstesnės teisės“). Tačiau ankstesnių teisių suteikimą turi patvirtinti Komisija, patariama nepriklausomo už priežiūrą atsakingo pareigūno.“
Sprendimo suteikti leidimą 176, 178–181, 186 ir 197–199 dalyse atlikdama galutinių įsipareigojimų analizę Komisija išdėstė tokius teiginius:
„(176) Remiantis Europos Sąjungos teismų jurisprudencija, įsipareigojimais turi būti įmanoma pašalinti nustatytas konkurencijos problemas ir užtikrinti konkurencingas rinkos struktūras. Konkrečiai kalbant, priešingai nei įsipareigojimais, kurie prisiimami per II etapo procedūrą, I etape siūlomais įsipareigojimais ne siekiama užkirsti kelią reikšmingam veiksmingos konkurencijos ribojimui, o veikiau aiškiai išsklaidyti visas dideles abejones šiuo klausimu. Komisija turi plačią diskreciją vertinti, ar šios korekcinės priemonės yra tiesioginis ir pakankamas atsakas, galintis išsklaidyti tas abejones.
<…>
(178) Remiantis Komisijos vertinimu, galutiniai įsipareigojimai pašalina visas per procedūrą nustatytas dideles abejones. Dėl tos priežasties Komisija daro išvadą, kad <…> galutiniai įsipareigojimai yra pakankami, kad būtų pašalintos didelės abejonės dėl operacijos suderinamumo su vidaus rinka.
(179) Bylose dėl oro bendrovių įsipareigojimai atsisakyti laiko tarpsnių Komisijai priimtini, jeigu yra pakankamai aišku, kad nauji konkurentai realiai ateis į rinką ir tai pašalins bet kokias reikšmingas kliūtis veiksmingai konkurencijai <…>.
(180) Įsipareigojimas dėl laiko tarpsnių grindžiamas aplinkybe, kad laisvi laiko tarpsniai [LHR] oro uoste yra pagrindinė kliūtis gauti leidimą vykdyti maršrutą [LHR-PHL], dėl kurio buvo didelių abejonių. Taigi jis sugalvotas tam, kad pašalintų (ar bent gerokai sumažintų) šią kliūtį ir kad būtų galima sudaryti sąlygas pakankamam, savalaikiam ir tikėtinam atėjimui į maršrutą [LHR-PHL].
(181) Taip pat svarbu pažymėti, kad [LHR] laiko tarpsniai savaime turi didelę vertę, todėl įsipareigojimas dėl jų tampa labai patrauklus kandidatams patekti į rinką. Įsipareigojimų pakete tarpsniams būdingas patrauklumas sustiprinamas perspektyva įgyti ankstesnes teises po šešių IATA sezonų.
<…>
(186) Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, ir į kitus turimus įrodymus, ypač į suinteresuotumą ir į tikėtino bei savalaikio atėjimo požymius, nustatytus per konsultacijas su rinkos dalyviais, Komisija daro išvadą, kad įsipareigojimas dėl laiko tarpsnių yra esminis tikėtino ir savalaikio atėjimo į maršrutą [LHR–PHL] aspektas. Atėjimo į šį maršrutą masto pakaks išsklaidyti didelėms abejonėmis, kurios buvo nustatytos šioje rinkoje (visuose galimuose keleivių segmentuose).
<…>
(197) Susijungimų reglamento 6 straipsnio 2 dalies antros pastraipos pirmame sakinyje nustatyta, kad Komisija gali sprendime nustatyti sąlygas ir pareigas, skirtas užtikrinti, kad suinteresuotosios įmonės laikytųsi Komisijai duotų įsipareigojimų, kad koncentracija būtų suderinama su vidaus rinka.
(198) <…> Jeigu sąlyga netenkinama, Komisijos sprendimas nebegalioja. Jeigu suinteresuotosios įmonės nevykdo pareigos, Komisija gali atšaukti [aptariamą] sprendimą suteikti leidimą pagal Susijungimų reglamento 8 straipsnio 6 dalį. <…>
(199) <…> Sprendimas [suteikti leidimą] šioje byloje galioja, jei laikomasi visų reikalavimų, nustatytų galutinių įsipareigojimų (sąlygų) 1, 2, 3 ir 4 skirsniuose, o kiti galutinių įsipareigojimų skirsniai yra šalių pareigos.“
Sprendimo suteikti leidimą 200 dalyje nustatyta, kad galutiniai įsipareigojimai pridedami prie to sprendimo ir yra jo sudedamoji dalis. Galiausiai sprendimo suteikti leidimą 201 dalyje Komisija padarė išvadą, kad nusprendė pripažinti, jog galutiniais įsipareigojimais pakeistas sandoris, apie kurį pranešta, yra suderinamas su vidaus rinka, „jei laikomasi visų sąlygų ir pareigų, nustatytų prie šio sprendimo pridėtuose galutiniuose įsipareigojimuose.“
Galutiniai įsipareigojimai
Galutinių įsipareigojimų preambulės pirmoje pastraipoje susijungimo šalys primena, kad juos prisiėmė tam, kad Komisija galėtų susijungimą pripažinti suderinamu su vidaus rinka.
Šios preambulės trečioje pastraipoje nustatyta:
„Šis tekstas turi būti aiškinamas atsižvelgiant į sprendimą [suteikti leidimą], nes įsipareigojimai yra nuo jo neatsiejamos sąlygos ir pareigos, laikantis Europos Sąjungos teisės bendrųjų nuostatų, ypač atsižvelgiant į Susijungimų reglamentą ir remiantis Komisijos pranešimu dėl konkurencijos gynimo priemonių.“
Galutinių įsipareigojimų skirsnyje „Apibrėžtys“ tam tikri terminai apibrėžti taip:
–
terminas „ankstesnės teisės“ apibrėžtas darant nuorodą į 1.10 nuostatą,
–
terminas „nesąžiningas naudojimas“ apibrėžtas darant nuorodą į 1.13 nuostatą,
–
terminas „naudojimo laikotarpis“ apibrėžtas darant nuorodą į 1.9 nuostatą ir patikslinant, kad tas laikotarpis turi būti šeši IATA sezonai iš eilės.
Galutinių įsipareigojimų 1.9–1.11 nuostatose nustatyta:
„1.9 Pagal bendrąją taisyklę, pasibaigus laiko tarpsnių atsisakymo procedūrai, potencialaus dalyvio gauti laiko tarpsniai naudojami tik konkuruojančiai oro paslaugai teikti tarp oro uostų poros. Laiko tarpsniai negali būti naudojami tarp kitos miestų poros, nebent potencialus dalyvis kelis visus IATA sezonus iš eilės vykdė skrydžius be tarpinio nusileidimo tarp oro uostų poros, laikydamasis pasiūlymo, pateikto pagal 1.24 nuostatą („Naudojimo laikotarpis“).
1.10 Potencialus dalyvis laikomas turinčiu ankstesnes teises į gautus laiko tarpsnius, jei naudojimo laikotarpiu laiko tarpsniai buvo tinkamai naudojami tarp oro uostų poros. Tokiu atveju, pasibaigus naudojimo laikotarpiui, potencialus dalyvis turi teisę naudoti pagal šiuos įsipareigojimus įgytus laiko tarpsnius tarp bet kurios oro uostų poros („Ankstesnės teisės“).
1.11 Naudojimo laikotarpio pabaigoje ankstesnes teises turi patvirtinti Komisija, patariama nepriklausomo už priežiūrą atsakingo pareigūno <…>“
Galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatoje nustatyta:
„Naudojimo laikotarpiu nesąžiningas naudojimas laikomas nustatytu, jei potencialus dalyvis, gavęs [susijungimo] šalių atsisakytus laiko tarpsnius, nusprendžia:
<…>
b)
vykdyti mažiau skrydžių, nei įsipareigojo pasiūlyme pagal 1.24 nuostatą, arba nebevykdyti skrydžių tarp oro uostų poros, nebent toks sprendimas būtų suderinamas su principu „naudojami laiko tarpsniai arba prarasti laiko tarpsniai“, įtvirtintu [reglamento dėl laiko tarpsnių] 10 straipsnio 2 dalyje (arba juos sustabdyti);
<…>“
Galutinių įsipareigojimų 1.24 nuostata susijusi su dažnių, kuriuos potencialus dalyvis nusprendė eksploatuoti, skaičiumi, o jų 1.26 ir 1.27 nuostatos susijusios su dalyvio pasiūlymo vertinimo kriterijais.
Komisijos sprendimas dėl laiko tarpsnių skyrimo bendrovei „Delta Air Lines“
2014 m. spalio 9 d.
Delta Air Lines Inc
. (toliau –
Delta
) pateikė oficialų pasiūlymą skirti jai laiko tarpsnius pagal galutinių įsipareigojimų 1.24 nuostatą. Remiantis kandidatūros dokumentais, ji ketino nuo 2015 m. vasaros šešis IATA sezonus iš eilės vykdyti kasdienius skrydžius maršrutu tarp LHR ir PHL oro uostų (toliau – maršrutas tarp LHR ir PHL).
Delta
buvo vienintelė oro bendrovė, pateikusi pasiūlymą skirti jai laiko tarpsnius pagal galutinius įsipareigojimus.
2014 m. lapkričio 6 d. sprendimu Komisija, pagal galutinių įsipareigojimų 1.21 ir 1.26 nuostatas įvertinusi
Delta
perspektyvą ir oficialų pasiūlymą, pripažino, kad ji yra, pirma, nepriklausoma nuo susijungimo šalių ir su jomis nesusijusi ir kad jau buvo išnaudojusi jai skirtą laiko tarpsnių LHR portfelį, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.21 nuostatą, ir, antra, potenciali perspektyvi susijungimo šalių konkurentė tarp oro uostų poros, dėl kurios paprašė laiko tarpsnių pagal tuos įsipareigojimus, turinti pajėgumų, išteklių ir ryžto ilgą laiką vykdyti skrydžius maršrutu LHR–PHL, taip pat būti perspektyvi konkurencinė jėga.
2014 m. gruodžio 17 d.
American Airlines
ir
Delta
pateikė Komisijai sutartį dėl laiko tarpsnių atsisakymo, kurią abi bendrovės turėjo sudaryti, kad suteiktų
Delta
laiko tarpsnius, kurių ji prašė maršrute LHR-PHL pagal galutinius įsipareigojimus.
2014 m. gruodžio 19 d. sprendimu Komisija, remdamasi 2014 m. gruodžio 17 d. nepriklausomo už priežiūrą atsakingo pareigūno ataskaita, patvirtino sutartį dėl laiko tarpsnių atsisakymo. Tame sprendime buvo numatyta, kad
Delta
privalo anksčiau
US Airways Group
turėtus laiko tarpsnius naudoti skrydžio be nusileidimo maršrutu LHR–PHL paslaugai teikti. Tame sprendime be kita ko buvo nurodyta, kad Komisijos sutikimu
Delta
bus laikoma turinčia ankstesnes teises, jei naudojimosi laikotarpiu bus tinkami naudotasi laiko tarpsniais, ir kad Komisijai patvirtinus ankstesnes teises
Delta
išsaugos išduotus laiko tarpsnius ir turės teisę juos naudoti tarp bet kurios miestų poros.
Skrydžius maršrutu LHR–PHL Delta pradėjo vykdyti 2015 m. vasaros IATA tvarkaraščių sudarymo sezono pradžioje.
2015 m. rugsėjo 28 d.
American Airlines
išsiuntė raštą nepriklausomam už priežiūrą atsakingam pareigūnui ir nurodė, kad
Delta
korekciniais laiko tarpsniais naudojosi nesilaikydama pasiūlymo, todėl negalima teigti, jog 2015 m. vasaros ir 2015–2016 m. žiemos sezonais tuos laiko tarpsnius ji „tinkamai naudojo“ ir kad dėl tos priežasties šie sezonai neturėtų būti įskaityti ankstesnių teisių įgijimo tikslais.
Vėliau vyko
American Airlines
ir Komisijos susirašinėjimas, tuomet
American Airlines
tvirtino, kad
Delta
ir toliau nesilaiko pasiūlymo nuostatų, todėl negali pretenduoti įgyti ankstesnes teises.
Ginčijamas sprendimas
2018 m. balandžio 30 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą; tame sprendime ji konstatavo, kad
Delta
naudojimosi laikotarpiu tinkamai naudojosi laiko tarpsniais, ir patvirtino ankstesnių teisių suteikimą tai bendrovei pagal galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatą.
Remdamasi galutinių įsipareigojimų sąlygų, konteksto ir tikslo išaiškinimu, Komisija ginčijamame sprendime padarė išvadą, kad terminas „tinkamas naudojimas“ negali būti suprantamas kaip „naudojimas laikantis pasiūlymo“, o turi būti aiškinamas kaip laiko tarpsnių „nesąžiningo naudojimo nebuvimas“, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
Konkrečiai kalbant, visų pirma ginčijamame sprendime konstatavusi, kad terminas „tinkamas naudojimas“ neapibrėžtas galutiniuose įsipareigojimuose, ginčijamame sprendime Komisija pažymėjo, kad šį terminą reikia aiškinti „atsižvelgiant į [galutinių] įsipareigojimų dalyką ir kontekstą“.
Dėl galutinių įsipareigojimų dalyko Komisija nusprendė, kad jais siekta išsklaidyti dideles abejones dėl susijungimo suderinamumo su vidaus rinka ir kad tų įsipareigojimų 1.9 nuostata siekta atkurti maršruto LHR–PHL konkurenciją ir teikti konkuruojančią oro paslaugą.
Dėl galutinių įsipareigojimų konteksto Komisija priminė, kad ankstesnėmis teisėmis siekiama skatinti potencialų dalyvį vykdyti skrydžius maršrutu LHR–PHL. Tačiau tam, kad turėtų paskatą ateiti į rinką, potencialiam dalyviui turėjo būti taikomi aiškūs ir patikrinami kriterijai, kurie negalėtų būti vertinami šališkai.
Kadangi bendrinėje kalboje „nesąžiningas“ naudojimas gali būti prilygintas „netinkamam“ naudojimui ir dėl to, kad galutiniuose įsipareigojimuose „nesąžiningas naudojimas“ buvo apibrėžtas, o terminas „tinkamas naudojimas“ – ne, Komisija padarė išvadą, kad, siekiant suteikti potencialiam naujam dalyviui aiškius ir patikrinamus kriterijus, terminą „tinkamas naudojimas“ reikia aiškinti kaip reiškiantį „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“, kaip jis suprantamas pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
Paskui ginčijamame sprendime Komisija atmetė teiginį, kad terminą „tinkamas naudojimas“ reikia aiškinti kaip reiškiantį „naudojimą laikantis pasiūlymo“.
Šiuo atveju, kaip teigiama ginčijamame sprendime, pirma, „tinkamo naudojimo“ prilyginimas „naudojimui laikantis pasiūlymo“ reikštų reikalavimą, kurio beveik neįmanoma laikytis.
Antra, Komisija nusprendė, jog teiginiui, kad tik „atšaukimai dėl ypatingų su veikla susijusių priežasčių“ yra suderinami su „naudojimu laikantis pasiūlymo“, negalima pritarti. Viena vertus, toks kriterijus būtų pernelyg miglotas, kad užtikrintų teisinį saugumą naujam potencialiam dalyviui. Kita vertus, jis negali būti pagrįstas galutinių įsipareigojimų tekstu.
Trečia, dėl termino „tinkamas naudojimas“ aiškinimo, kad jis reiškia „naudojimą laikantis pasiūlymo“, galutiniai įsipareigojimai būtų daug mažiau patrauklūs naujam dalyviui.
Ketvirta, kadangi laiko tarpsnių naudojimas 80 % intensyvumu
de facto
yra taisyklė aviacijos sektoriuje, o reglamento dėl laiko tarpsnių 10 straipsnio 2 dalis, kurioje nustatytas principas „naudojami laiko tarpsniai arba prarasti laiko tarpsniai“, pagal kurį tam, kad galėtų naudotis skirtais laiko tarpsniais paskesniu laikotarpiu, oro vežėjas turi įrodyti, kad tuos laiko tarpsnius naudojo ne mažiau kaip 80 % laiko per tvarkaraščio laikotarpį, kuriam jie buvo skirti (toliau – 80 ir 20 taisyklė), būtų neprotinga naujojo potencialaus dalyvio reikalauti juos išnaudoti 100 % intensyvumu.
Penkta, remiantis RM forma dėl galutinių įsipareigojimų galima teigti, kad, kiek tai susiję su ankstesnėmis teisėmis, tie įsipareigojimai, neskaitant kelių „nereikšmingų išaiškinimų ir kalbinių variantų“, buvo labai panašūs į aptariamus byloje
IAG / bmi
. Tačiau toje byloje nagrinėtuose įsipareigojimuose „naudojimas laikantis pasiūlymo“ nebuvo sąlyga įgyti pirmumo teisę. Todėl žodžių junginys „laikydamasis pasiūlymo“ galutiniuose įsipareigojimuose yra paprasčiausias „nereikšmingas kalbinis variantas“, palyginti su byloje
IAG / bmi
aptariamais įsipareigojimais.
Šešta, galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojamo termino „tinkamas naudojimas“ aiškinimas atsižvelgiant į tų įsipareigojimų 1.9 nuostatą prieštarautų nagrinėjamų nuostatų sandarai, nes 1.9 nuostatoje nustatytas įsipareigojimų tikslas, t. y. teikti konkuruojančią oro maršruto paslaugą, o ankstesnės teisės apibrėžiamos 1.10 nuostatoje.
Galiausiai siekdama nustatyti, ar
Delta
turi būti suteiktos ankstesnės teisės, Komisija ginčijamame sprendime išnagrinėjo, ar ji laiko tarpsniais naudojosi nesąžiningai, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą. Šiuo klausimu Komisija nusprendė, kad tų laiko tarpsnių naudojimas, nepaisant to, kad jų išnaudota nepakankamai, neprieštarauja 80/20 taisyklei. Kadangi bendrinėje kalboje „nesąžiningas“ naudojimas gali būti prilygintas „netinkamam“ naudojimui ir dėl to, kad galutiniuose įsipareigojimuose „nesąžiningas naudojimas“ buvo apibrėžtas, o terminas „tinkamas naudojimas“ – ne, Komisija padarė išvadą, kad, siekiant suteikti potencialiam naujam dalyviui aiškius ir patikrinamus kriterijus, terminą „tinkamas naudojimas“ reikia aiškinti kaip reiškiantį „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“, kaip jis suprantamas pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2018 m. liepos 10 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo
American Airlines
ieškinį, juo ši bendrovė, remdamasi dviem pagrindais, paprašė panaikinti ginčijamą sprendimą. Pirmasis pagrindas buvo susijęs su teisės klaidomis, kurias Komisija padarė aiškindama galutiniuose įsipareigojimuose vartojamą terminą „tinkamas naudojimas“. Dėstydama antrąjį pagrindą
American Airlines
teigė, kad Komisija neatsižvelgė į visus reikšmingus duomenis dėl ankstesnių teisių suteikimo
Delta
.
Ginčijamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visą
American Airlines
ieškinį ir nurodė jai padengti ne tik savo, bet ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Išnagrinėjęs pirmąjį pagrindą dėl, pirma, sąvokos „tinkamas naudojimas“ pažodinio aiškinimo, skundžiamo sprendimo 103 ir 104 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad „tinkamo naudojimo“ prilyginimas „nesąžiningo naudojimo nebuvimui“ suderinamas su atitinkamų nuostatų formuluote. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 105 ir 106 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad
American Airlines
pateiktas aiškinimas, jog „tinkamas naudojimas“ reiškia „naudojimą laikantis pasiūlymo“, paliekant Komisijai tam tikrą diskreciją šiuo klausimu, taip pat suderinamas su pažodiniu sąvokos „tinkamas naudojimas“ aiškinimu. Taigi tuo remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 107 punkte padarė išvadą, kad pastarosios sąvokos aiškinimas remiantis tik galutinių įsipareigojimų formuluote nėra įtikinamas.
Skundžiamo sprendimo 109–125 punktuose Bendrasis Teismas patikslino, kokius principus reikia taikyti aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“ ir žodžių junginį „laikantis pasiūlymo“, kaip tai suprantama pagal galutinius įsipareigojimus. Pirmiausia Bendrasis Teismas pažymėjo, kad reikia atsižvelgti ne tik į galutinių įsipareigojimų sąlygas, bet taip pat į kontekstą ir teisės aktais, kuriuose jie numatyti, siekiamus tikslus. Paskui jis priminė, kad taip pat reikia atsižvelgti į pačiuose galutiniuose įsipareigojimuose nurodytas specifines aiškinimo taisykles, kuriose daroma nuoroda į sprendimą suteikti leidimą, į bendrą Sąjungos teisės sistemą, konkrečiai – į Susijungimų reglamentą, ir Komisijos pranešimą dėl konkurencijos gynimo priemonių. Beje, anot Bendrojo Teismo, galutiniai įsipareigojimai turėjo būti aiškinami taip pat atsižvelgiant į RM formą dėl galutinių įsipareigojimų, nes toje formoje yra informacijos ir dokumentų, būtinų tam, kad Komisija galėtų išnagrinėti, ar susijungimo šalims pateikus įsipareigojimus koncentracija tampa suderinama su vidaus rinka. Galiausiai Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl to, jog reglamentas dėl laiko tarpsnių paskirstymo yra „bendros Sąjungos teisės sistemos“ dalis, į jį reikia atsižvelgti aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“.
Antra, dėl galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje esančio termino „tinkamas naudojimas“ sisteminio aiškinimo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 201–249 punktuose nusprendė, kad šią sąvoką galima suprasti kaip reiškiančią „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“, kaip tai suprantama pagal tų įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 209 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad dėl to, jog susijungimo šalys turėjo įtraukti „tokias pat“ ankstesnes teises, kokios pasiūlytos byloje
IAG / bmi
, atsižvelgiant į tai, kaip šie įsipareigojimai išdėstyti, nuostatos dėl „nesąžiningo naudojimo“ yra reikšmingos suteikiant ankstesnes teises. Beje, to sprendimo 220 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad nuostatos teksto papildymas įterpiniu „laikydamasis pasiūlymo“, kuris suprantamas kaip „faktinė“
American Airlines
pirmenybės [įgyti ankstesnes teises] apibrėžtis, gerokai skiriasi nuo byloje
IAG / bmi
aptariamų įsipareigojimų nuostatų teksto. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 232 ir 233 punktuose padarė išvadą, kad remiantis RM formoje dėl galutinių įsipareigojimų pateiktos informacijos reikšmingumo tyrimu galima teigti, jog įterpinys „laikydamasis pasiūlymo“ yra tik „nereikšmingas kalbinis variantas“ ir kad dėl tos priežasties
American Airlines
taikomam metodui, kuriuo remiantis ta formuluotė yra esminė sąlyga, taikoma suteikiant ankstesnes teises, negalima pritarti.
Trečia, dėl galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje esančio termino „tinkamas naudojimas“ aiškinimo atsižvelgiant į šios nuostatos kontekstą ir teisės aktų, kuriuose ji įtvirtinta, tikslus pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 250–292 punktuose Bendrasis Teismas patvirtino ginčijamame sprendime Komisijos pateiktą aiškinimą, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ reiškia „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 punktą.
Viena vertus, skundžiamo sprendimo 253–278 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad suteikiant ankstesnes teises siekiama tikslo laiko tarpsnius padaryti patrauklesnius, kad dalyvis būtų paskatintas juos perimti ir kad būtų pakankamai tikėtina, jog tie įsipareigojimai bus tikrai įgyvendinti. Taigi Bendrasis Teismas atmetė
American Airlines
teiginį dėl „maksimalaus konkurencinio spaudimo“, motyvuodamas tuo, kad jis nepagrįstas nei sprendimu suteikti leidimą, nei galutinių įsipareigojimų nuostatomis, ir yra nesuderinamas su pačiu ankstesnių teisių pobūdžiu.
Kita vertus, skundžiamo sprendimo 279 ir 280 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad reglamentas dėl laiko tarpsnių suteikia bendrą kontekstą sąvoką „tinkamas naudojimas“ aiškinant kaip reiškiančią „nesąžiningo naudojimosi nebuvimą“. Jis nusprendė, kad
Delta
naudojimasis laiko tarpsniais naudojimo laikotarpiu, be kita ko, atitiko to reglamento 10 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytus reikalavimus.
Skundžiamo sprendimo 293 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje esantį terminą „tinkamas naudojimas“ Komisija teisingai aiškino kaip reiškiantį „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“, kaip tai suprantama pagal tų įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo skundžiamo sprendimo 303 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl to, jog šiam pagrindui pagrįsti pateiktų įvairių duomenų vertinimas neturi reikšmės nustatant, ar buvo „nesąžiningas naudojimas“, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą, tas pagrindas turi būti atmestas.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
2021 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo
American Airlines
pateiktą apeliacinį skundą dėl skundžiamo sprendimo.
Apeliaciniame skunde
American Airlines
Teisingumo Teismo prašo:
–
sustabdyti skundžiamo sprendimo galiojimą ir jį panaikinti,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
nepatenkinus šių reikalavimų, jei reikia, grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo laikantis Teisingumo Teismo sprendimo ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas per šį procesą ir per procesą Bendrajame Teisme.
Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš
American Airlines
bylinėjimosi išlaidas.
Delta
prašo Teisingumo Teismo atmesti visą apeliacinį skundą ir priteisti iš
American Airlines
bylinėjimosi išlaidas, patirtas per šį procesą ir per procesą Bendrajame Teisme.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama apeliacinį skundą
American
Airlines
remiasi vieninteliu pagrindu, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojama sąvoka „tinkamas naudojimas“ turi būti aiškinama kaip reiškianti „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“. Beje, Bendrasis Teismas nepagrįstai patvirtino sprendimą suteikti ankstesnes teises
Delta
, nes ši, jos teigimu, nepasinaudojo suteiktais laiko tarpsniais.
Šį pagrindą sudaro trys dalys. Pirmoje dalyje
American Airlines
teigia, kad aiškindamas žodžių junginį „tinkamas naudojimas“ Bendrasis Teismas neatsižvelgė atitinkamai į Susijungimų reglamento, Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių ir susijungimo šalių prisiimtų konkrečių įsipareigojimų tikslus. Antroje dalyje ji teigia, kad Bendrasis Teismas suklydo, kai nusprendė, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ turi būti aiškinama kaip reiškianti „nesąžiningo naudojimo nebuvimą“. Trečioje dalyje
American Airlines
tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino RM formą dėl galutinių įsipareigojimų ir tų įsipareigojimų 1.9 nuostatą, ypač kiek tai susiję su žodžių junginio „laikydamasis pasiūlymo“ keliamomis teisinėmis pasekmėmis.
Dėl vienintelio pagrindo pirmos dalies
Šalių argumentai
Vienintelio pagrindo pirmoje dalyje
American Airlines
iš esmės ginčija teleologinį ir kontekstinį skundžiamo sprendimo 250–292 punktuose Bendrojo Teismo atliktą sąvokos „tinkamas naudojimas“, kaip ji suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatą, aiškinimą. Šiuo klausimu
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas, aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, neatsižvelgė, pirma, į Susijungimų reglamento tikslus ir remiantis tuo reglamentu priimtas konkurencijos gynimo priemones, antra, į konkrečius galutinių įsipareigojimų tikslus ir, trečia, į išsamią šiais įsipareigojimais sukurtą konkurencijos gynimo sistemą.
Pirma,
American Airlines
teigia, kad siekiant nustatyti, ar korekciniai laiko tarpsniai buvo „tinkamai naudojami“, reikia įvertinti, ar konkretus laiko tarpsnių naudojimas yra suderinamas su Susijungimų reglamento 30 konstatuojamojoje dalyje ir Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 9 punkte nustatytu įsipareigojimų tikslu „visiškai išspręsti“ konkurencijos problemas. Jos nuomone, kadangi skundžiamame sprendime neatsižvelgiama į šiuos jos analizėje pateiktus duomenis, tame sprendime padaryta akivaizdi aiškinimo klaida.
Antra,
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, nes neatsižvelgė į galutiniais įsipareigojimais siekiamą konkretų tikslą, didžiausią reikšmę suteikdamas ankstesnių teisių tikslui. Šiuo atveju
American Airlines
kaltina Bendrąjį Teismą pirmiausia tuo, kad skundžiamo sprendimo 30 punkte šis nepateikė nuorodos į Komisijos išvadų dėl šių įsipareigojimų esminius elementus, nurodytus ginčijamo sprendimo 176, 178–181, 186 ir 197–199 punktuose.
Paskui
American Airlines
kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“ jis netaikė konkurencijos gynimo priemonės veiksmingumo kriterijaus, nors
Delta
nepanaudojo 470 korekcinių laiko tarpsnių. Iš tiesų, kaip galima teigti remiantis skundžiamo sprendimo 120 punkte nurodyta jurisprudencija, įsipareigojimai turi būti tiesioginis ir pakankamas atsakas, galintis visiškai išsklaidyti visas dideles abejones dėl aptariamos operacijos.
Beje,
American Airlines
teigia, kad skundžiamo sprendimo 250–278 punktuose Bendrasis Teismas atsižvelgė tik į ankstesnių teisių tikslą padidinti laiko tarpsniams būdingą patrauklumą, tačiau neįvertino paties galutinių įsipareigojimų tikslo kompensuoti konkurencijos praradimą dėl vienos iš susijungimo šalių sprendimo kasdien nebeteikti paslaugų ir užtikrinti, kad atsiras pakankamai konkurentų, vykdysiančių veiklą maršrutu LHR–PHL. Ji pažymi, kad klausimas, ar faktinis laiko tarpsnių naudojimas atitinka šį tikslą, yra esminis veiksnys priimant bet kokį sprendimą dėl ankstesnių teisių.
Galiausiai
American Airlines
teigia, kad skundžiamo sprendimo 266 ir 267 punktuose Bendrasis Teismas supainiojo ankstesnių teisių tikslą ir paskirtį su „tinkamo naudojimo“ sąlyga, kad būtų galima pasinaudoti tomis teisėmis. Jos nuomone, kadangi galutinių įsipareigojimų dėl laiko tarpsnių tikslas buvo atkurti vienos iš susijungimo šalių kasdienę paslaugą, kad būtų visiškai išspręsta konkurencijos problema, konkretus tų tarpsnių panaudojimas šiam tikslui pasiekti yra ne tik visiškai suderinamas su „tinkamo naudojimo“ apibrėžtimi ir sprendimu suteikti ar nesuteikti ankstesnes teises, bet ir esminis šios analizės aspektas.
Trečia,
American Airlines
kaltina Bendrąjį Teismą, kad aiškindamas sąvokos „tinkamas naudojimas“ kontekstą jis neatsižvelgė į visas reikšmingas galutinių įsipareigojimų nuostatas, reikalingas tinkamai teisiškai aiškinti šią sąvoką. Šiuo klausimu ji remiasi, be kita ko, tų įsipareigojimų 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 ir 1.27 nuostatomis. Šios nuostatos, vertinamos kartu, yra nuosekli sistema, leidžianti pasiekti pagrindinį konkurencijos gynimo priemone siekiamą tikslą – „visiškai išspręsti“ konkurencijos problemą. Konkrečiai kalbant, ji ginčija skundžiamo sprendimo 245–248 punktuose Bendrojo Teismo atliktą šių argumentų, kurie, jos nuomone, tame sprendime buvo pateikti neišsamiai, analizę.
Beje,
American Airlines
teigia, kad jeigu į reikšmingą galutinių įsipareigojimų vidinį kontekstą būtų atsižvelgta nevisiškai, tai turėtų didelę įtaką reikalaujamam laiko tarpsnių naudojimo lygiui. Šiuo klausimu ji teigia, kad, kai dalyvis nesilaiko, kaip yra šiuo atveju, savo pasiūlymo sąlygų, kuriomis remiantis jam buvo skirti laiko tarpsniai, siekdama įvertinti, ar jis „tinkamai pasinaudojo“ korekciniais laiko tarpsniais, Komisija turi išnagrinėti priežastis, dėl kurių jis nesilaikė pasiūlymo, ir nustatyti, ar tie nesilaikymo atvejai yra pateisinami, atsižvelgiant į įsipareigojimų tikslą ir turinį, taip pat į reikšmingus ekonominės analizės ir vertinimo duomenis. Jei Komisija būtų laikiusis tokio požiūrio,
Delta
būtų stengusis išvengti bet kokio nepagrįsto pasiūlyme nustatytos tvarkos nesilaikymo, remdamasi principu
pacta sunt servanda
, o tai būtų padėję išspręsti dėl susijungimo kilusias konkurencijos problemas. Ji pažymi, kad šiuos argumentus patvirtina Komisijai skirtos 2018 m. balandžio 13 d. nepriklausomo už priežiūrą atsakingo asmens ataskaitos apie ankstesnių teisių suteikimą
Delta
54 punktas.
Galiausiai
American Airlines
teigia, kad skundžiamo sprendimo 279–292 punktuose Bendrasis Teismas padarė akivaizdžią aiškinimo klaidą, kai nusprendė, jog galutinių įsipareigojimų „kontekstinis aiškinimas“ turi būti atliekamas atsižvelgiant į reglamentą dėl laiko tarpsnių.
Komisija ginčija šiuos
American Airlines
teiginius ir tvirtina, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas išsamiai išnagrinėjo tiek Susijungimų reglamento tikslus ir pagal tą reglamentą priimtas korekcines priemones, tiek galutinius įsipareigojimus.
Delta
savo ruožtu teigia, kad ši apeliacinio skundo dalis yra nepriimtina, nes
American Airlines
tik pakartoja pirmojoje instancijoje jau pateiktus argumentus, neatlikdama tikslios skundžiamo sprendimo analizės.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kalbant apie
Delta
iškeltą klausimą dėl vienintelio pagrindo pirmos dalies priimtinumo reikia priminti, kad remiantis, be kita ko, Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktu ir 169 straipsnio 2 dalimi galima teigti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, kad apeliacinis skundas nepriimtinas, jeigu jame nenurodyti argumentai, kuriais konkrečiai siekiama identifikuoti Bendrojo Teismo sprendime padarytą teisės klaidą, o tik pakartojami pagrindai ir argumentai, kurie jau buvo pateikti tam teismui, įskaitant tuos, kurie grįsti akivaizdžiai jo atmestais faktais. Toks apeliacinis skundas iš tikrųjų yra prašymas paprasčiausiai peržiūrėti Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį, o tai nepriklauso Teisingumo Teismo kompetencijai, kai šis nagrinėja apeliacinį skundą (2022 m. sausio 20 d. Sprendimo Rumunija / Komisija,
C‑899/19 P
,
EU:C:2022:41
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 64–72 punktais, argumentai, kuriais grindžiama
American Airlines
vienintelio pagrindo pirma dalis, aiškiai susiję su teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas galbūt padarė teleologiškai ir atsižvelgdamas į kontekstą, kai aiškino sąvoką „tinkamas naudojimas“, ir šiuo klausimu daroma aiški ir tiksli nuoroda į skundžiamo sprendimo punktus, kuriuos ši bendrovė ketina ginčyti, t. y. šio sprendimo 245–278 punktus, ir į teisinius argumentus, kuriais konkrečiai grindžiama ši dalis.
Taigi
Delta
pareikštas tos dalies nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas dėl to, kad
American Airlines
neva tik pakartoja Bendrajame Teisme pateiktus argumentus, turi būti atmestas.
Dėl esmės reikia pažymėti, kad remiantis Susijungimų reglamento 30 konstatuojamąja dalimi ir Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 5 ir 9 punktais galima teigti, kad, kai koncentracija kelia problemų, nes gali itin riboti veiksmingą konkurenciją, siekdamos išspręsti Komisijos nustatytas problemas susijungimo šalys gali pasiūlyti konkurencijos gynimo priemones, kurių imamasi pagal Susijungimų reglamentą ir kurios vadinamos „įsipareigojimais“. Be to, Susijungimų reglamento 30 konstatuojamojoje dalyje pažymėta, kad įsipareigojimai gali būti priimti per preliminarų tyrimą (I etapas), jeigu konkurencijos problemą lengva nustatyti ir galima ją nesunkiai išspręsti.
Taigi, viena vertus, įsipareigojimais siekiama visiškai išspręsti Komisijos nustatytas konkurencijos problemas taip, kad nagrinėjama koncentracija reikšmingai nekliudytų veikti veiksmingai konkurencijai. Kita vertus, konkrečiai kalbant, per preliminarų tyrimą prisiimtų įsipareigojimų, kaip ir galutinių įsipareigojimų, tikslas yra išsklaidyti visas dideles abejones dėl klausimo, ar koncentracija reikšmingai kliudytų veiksmingai konkurencijai vidaus rinkoje arba didelėje jos dalyje.
Pirma, reikia pažymėti, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas tinkamai išnagrinėjo Susijungimų reglamento tikslus ir pagal šį reglamentą taikomas konkurencijos gynimo priemones.
Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 110 punkte dėl galutinių įsipareigojimų nuostatų aiškinimo Bendrasis Teismas iš pradžių pažymėjo, kad reikia atsižvelgti ne tik į jų formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės aktų, kuriuose jie įtvirtinti, tikslus. Skundžiamo sprendimo 111 ir 112 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad taip pat reikia atsižvelgti į galutinių įsipareigojimų trečioje pastraipoje išdėstytas specialias aiškinimo taisykles, pagal kurias tie įsipareigojimai turi būti aiškinami atsižvelgiant į sprendimą suteikti leidimą laikantis Europos Sąjungos teisės bendrųjų nuostatų, konkrečiai – į Susijungimų reglamentą ir į Komisijos pranešimą dėl konkurencijos gynimo priemonių.
Paskui skundžiamo sprendimo 117 ir 120 punktuose Bendrasis Teismas priminė, jog tam, kad Komisija galėtų patvirtinti įsipareigojimus, jais turi būti užtikrinta, kad operacija apie kurią pranešta, būtu suderinama su vidaus rinka. Tuose įsipareigojimuose nustatytos korekcinės priemonės bus pakankamai veiksmingos ir tvarios užtikrinant, jog sąlygiškai netolimoje ateityje nebus sukurta ar sustiprinta dominuojanti padėtis ar sudaryta kliūčių veiksmingai konkurencijai, kurioms kelią turi užkirsti tie įsipareigojimai. Bendrasis Teismas pažymėjo, kad per preliminarų etapą prisiimti įsipareigojimai, atsižvelgiant į jų apimtį ir turinį, leidžia Komisijai priimti sprendimą juos patvirtinti nepradedant išsamaus tyrimo etapo, nes tie įsipareigojimai leido Komisijai nuspręsti, kad jie yra tiesioginis ir pakankamas atsakas, galintis aiškiai išsklaidyti visas dideles abejones.
Galiausiai pateikdamas jo paties atliktą teleologinį sąvokos „tinkamas naudojimas“ aiškinimą Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 255 punkte priminė, kad susijungimo šalys tuos įsipareigojimus prisiėmė, kad Komisija galėtų konstatuoti, jog išsklaidytos jai kilusios didelės abejonės, ir dėl to pripažinti, kad susijungimas yra suderinamas su vidaus rinka.
Tuo remiantis darytina išvada, kad
American Airlines
negali tvirtinti, jog Bendrasis Teismas, aiškindamas galutinių įsipareigojimų 1.10 punkte esantį terminą „tinkamas naudojimas“, neatsižvelgė į Susijungimų reglamento tikslus ir pagal šį reglamentą priimtas konkurencijos gynimo priemones. Tai, kad Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime aiškiai nepaminėjo Susijungimų reglamento 30 konstatuojamosios dalies ir Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 9 punkto, vis dėlto nereiškia, kad jis neatsižvelgė į įsipareigojimų tikslus, nustatytus taikytinuose teisės aktuose. Taigi šiuos argumentus reikia atmesti.
Antra,
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, nes neatsižvelgė į galutiniais įsipareigojimais siekiamą konkretų tikslą visiškai išspręsti dėl susijungimo kilusias konkurencijos problemas.
Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad
American Airlines
remiasi klaidinga prielaida, jog konkretus galutinių įsipareigojimų tikslas, nustatytas tam, kad nagrinėjama koncentracijos operacija galėtų būti suderinama su vidaus rinka, yra visiškai atkurti vienos iš susijungimo šalių anksčiau teiktą kasdienę paslaugą.
Iš tiesų, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 79 punktu, susijungimo šalių prisiimtų įsipareigojimų tikslas, numatytas Susijungimų reglamente, yra išsklaidyti Komisijos iškeltas dideles abejones dėl nagrinėjamos koncentracijos operacijos suderinamumo su vidaus rinka.
Beje, kaip išvados 76 punkte pažymėjo generalinis advokatas, pagal aptariamus įsipareigojimus suteikiant ankstesnes teises buvo siekiama ne atskiro, o bendro tų įsipareigojimų tikslo išspręsti konkurencijos problemas maršrute LHR–PHL ir padaryti aptariamų laiko tarpsnių pasiūlą patrauklesnę oro transporto bendrovėms, kurios būtų paskatintos pradėti veiklą šiuo maršrutu ir teikti konkurencingą oro transporto paslaugą.
Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad, pirma, kaip skundžiamo sprendimo 266 ir 267 punktuose konstatavo Bendrasis Teismas, pats ankstesnių teisių pobūdis yra nesuderinamas su ieškovės argumentu, kad sąvoką „tinkamas naudojimas“ reikia aiškinti taip, kad būtų užtikrintas „maksimalus konkurencinis spaudimas“. Iš tiesų ankstesnių teisių suteikimas reiškia dalyvio galimybę po šešių IATA sezonų veiklos laikotarpio naudoti laiko tarpsnius bet kuriam kitam maršrutui tarp oro uostų. Taigi ankstesnių teisių įtraukimu į galutinius įsipareigojimus negalima siekti tikslo sukurti maksimalų konkurencinį spaudimą maršrute LHR–PHL.
Antra, reikia konstatuoti, kad galutiniuose įsipareigojimuose nenurodytas konkretus skrydžių skaičius, kuriuos turi vykdyti potencialus dalyvis. Iš tiesų, viena vertus, galutinių įsipareigojimų 1.1 nuostatoje nurodytas tik maksimalus korekcinių laiko tarpsnių, kurių buvo atsisakyta, skaičius, o ne skrydžių, kuriuos turi vykdyti potencialus dalyvis, skaičius. Kita vertus, galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatos b punkte, kuriame kalbama apie „nesąžiningą naudojimą“, nurodyta tik tai, kiek skrydžių turi būti vykdoma, kad mažesnis nei potencialaus dalyvio pasiūlytas skrydžių skaičius nebūtų laikomas „nesąžiningu naudojimu“. Beje, šioje nuostatoje pažymėta, kad laiko tarpsnių naudojimas neturi prieštarauti 80/20 taisyklei.
Be to, kaip išvados 71 ir 72 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, šių įsipareigojimų tikslas – atkurti ne kasdienę paslaugą, kurią iki šios operacijos teikė susijungimo šalys, o konkurencinį spaudimą, kurį jos darė iki tos operacijos. Šios kasdienės paslaugos atkūrimas taip pat nėra išankstinė sąlyga, kad potencialiam rinkos dalyviui ar dalyviams būtų suteiktos ankstesnės teisės. Iš tiesų galutiniuose įsipareigojimuose numatytu laiko tarpsnių perleidimu naujam rinkos dalyviui siekiama, kad tas dalyvis galėtų juos naudoti tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios buvo taikomos susijungimo šalims iki to susijungimo.
Be to, reikalavimas visiškai išnaudoti laiko tarpsnius nesuderinamas su konkrečiu galutinių įsipareigojimų tikslu sudaryti sąlygas, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 87 punktu, potencialiam dalyviui pakankamai, laiku ir tikėtinai pradėti vykdyti veiklą šiuo maršrutu.
Trečia, kaip galima teigti remiantis sprendimo suteikti leidimą 180 dalimi, laisvi laiko tarpsniai buvo pagrindinė kliūtis pradėti vykdyti veiklą šiuo maršrutu, dėl kurio buvo didelių abejonių, todėl tame sprendime konstatuojama, kad galutinių įsipareigojimų tikslas buvo panaikinti arba gerokai sumažinti tas kliūtis ateiti į LHR, kad būtų sudarytos sąlygos potencialiam dalyviui pakankamai, laiku ir tikėtinai pradėti vykdyti veiklą šiuo maršrutu.
Taigi
American Airlines
argumentus, kad galutinių įsipareigojimų tikslas yra užtikrinti, kad su konkurencijos išnykimu susijusi problema, kilusi dėl to, kad nebebus teikiama anksčiau vienos iš susijungimo šalių teikta kasdienė paslauga, būtų „visiškai išspręsta“ atkuriant tą paslaugą, reikia atmesti.
Be to,
American Airlines
negali priekaištauti Bendrajam Teismui dėl to, kad jis atsižvelgė tik ankstesnių teisių suteikimu siekimą tikslą padidinti korekcinių laiko tarpsnių patrauklumą ir neatsižvelgė į platesnį galutinių įsipareigojimų tikslą užtikrinti, kad bus rastas veiksmingas koncentracijos, apie kurią pranešta, keliamų konkurencijos problemų sprendimas.
Šiuo klausimu iš tikrųjų pakanka pažymėti, kad, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 88 punktu, ankstesnių teisių suteikimu nebuvo siekiama atskiro tikslo – tebuvo siekiama prisidėti prie bendro galutinių įsipareigojimų tikslo visiškai išspręsti konkurencijos problemas maršrute LHR–PHL.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai skundžiamo sprendimo 257–261 punktuose nusprendė, kad ankstesnes teises įtraukus į galutinius įsipareigojimus buvo siekiama paskatinti dalyvį perimti laiko tarpsnius, kad taptų pakankamai tikėtina, jog šie įsipareigojimai iš tikrųjų bus įgyvendinti maršrute LHR–PHL, taip prisidedant prie bendro tų įsipareigojimų tikslo, t. y. išspręsti Komisijos nustatytas konkurencijos problemas. Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos, kai aiškindamas galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojamą sąvoką „tinkamas naudojimas“ didesnį dėmesį skyrė ankstesnių teisių suteikimu siekiamam tikslui.
Galiausiai, kadangi šio sprendimo 87–96 punktuose konstatuota, kad konkretus galutinių įsipareigojimų tikslas nebuvo maksimaliai panaudoti laiko tarpsnius taip, kad būtų užtikrintas „didžiausias konkurencinis spaudimas“,
American Airlines
argumentams, kad skundžiamo sprendimo 30 punkte Bendrasis Teismas neatsižvelgė į pagrindinius galutinių įsipareigojimų aspektus, išdėstytus sprendime suteikti leidimą, negalima pritarti.
Trečia,
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai sąvoką „tinkamas naudojimas“ aiškino atsižvelgdamas į kontekstą, nes galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą nagrinėjo atskirai, neatsižvelgdamas į visą įsipareigojimų korekcinę sistemą, būtent į jų 1.1, 1.10, 1.11, 1.24, 1.26 ir 1.27 nuostatas.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad remiantis tomis nuostatomis galima tvirtai teigti, kad jose nustatyta galutinių įsipareigojimų įgyvendinimo tvarka, kuri nesudaro sąlygų nustatyti, ar dalyvis tinkamai naudojosi laiko tarpsniais, skirtais tam, kad būtų suteiktos ankstesnės teisės. Iš tiesų maksimalus korekcinių laiko tarpsnių, kurių buvo atsisakyta, skaičius (1.1 nuostata), skrydžių, kuriuos nusprendė vykdyti dalyvis, skaičius (1.24 nuostata), dalyvio pasiūlymo vertinimo kriterijai (1.26 ir 1.2.7 nuostatos) ir tai, kad ankstesnių teisių suteikimą pasibaigus naudojimo laikotarpiui turi patvirtinti Komisija, patariama nepriklausomo už priežiūrą atsakingo asmens (1.11 nuostata), nėra tinkami kriterijai nustatant, ar pasiūlymo naudojimas buvo „tinkamas“. Taigi, kaip skundžiamo sprendimo 248 punkte teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas, naujojo dalyvio pasiūlymą ir to pasiūlymo vertinimą reglamentuojančios nuostatos yra reikšmingos ne suteikiant ankstesnes teises, o skiriant korekcinius laiko tarpsnius.
Beje, kaip jau minėta šio sprendimo 90 punkte, vienintelė galutinių įsipareigojimų nuostata, kuri iš tikrųjų susijusi su laiko tarpsnių naudojimu, yra tų įsipareigojimų 1.13 nuostatos b punktas, kuriame nustatyta, kiek skrydžių turi būti vykdoma, kad mažesnio nei potencialaus dalyvio pasiūlytas skrydžių skaičiaus vykdymas nebūtų laikomas „nesąžiningu naudojimu“. Toks naudojimas neturi prieštarauti 80/20 taisyklei. Taigi remiantis tos nuostatos aiškinimu teigtina, kad potencialus dalyvis neprivalėjo panaudoti visų korekcinių laiko tarpsnių, kuriuos naudoti prašė leidimo, kaip teigia
American Airlines
.
Bet kuriuo atveju nė vienoje iš
American
Airlines
paminėtų galutinių įsipareigojimų nuostatoje potencialaus dalyvio nereikalaujama nei įsipareigoti panaudoti visus korekcinius laiko tarpsnius, kuriuos naudoti prašė leidimo, nei pagrįsti bet kokį nukrypimą nuo pasiūlymo. Todėl
American Airlines
argumentą, kad išsamesnis galutinių įsipareigojimų nuostatų aiškinimas būtų turėjęs įtakos reikalaujamam laiko tarpsnių eksploatavimo lygiui, taip pat reikia atmesti.
Galiausiai, kadangi galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatos b papunktyje numatyta, kad siekiant nustatyti, ar dalyvis „netinkamai“ naudojo suteiktus laiko tarpsnius, tas naudojimas turi būti suderinamas su reglamento dėl laiko tarpsnių 10 straipsnio 2 dalyje įtvirtintu „naudotų arba prarastų laiko tarpsnių“ principu, Bendrasis Teismas taip pat nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad galutinius įsipareigojimus aiškinant pagal kontekstą reikėjo atsižvelgti į reglamentą dėl laiko tarpsnių.
Be to, sąvokos „tinkamas naudojimas“ aiškinimas pagal kontekstą atsižvelgiant į reglamentą dėl laiko tarpsnių yra pagrįstas, nes galutinių įsipareigojimų preambulės trečioje pastraipoje nurodyta, kad jie turi būti aiškinami, be kita ko, atsižvelgiant į „bendrą Sąjungos teisės sistemą“. Būtent dėl to skundžiamo sprendimo 124 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad reikia atsižvelgti į reglamentą dėl laiko tarpsnių, nes jis yra „bendrosios Sąjungos teisės sistemos“ dalis.
Kadangi
American Airlines
argumentai dėl skundžiamo sprendimo 279–292 punktuose Bendrojo Teismo padarytų klaidų yra veikiau priskiriami prie vienintelio pagrindo antroje dalyje išdėstytų teiginių, jie bus nagrinėjami vėliau.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, apeliacinio skundo vienintelio pagrindo pirma dalis turi būti atmesta.
Dėl vienintelio pagrindo pirmos dalies
Šalių argumentai
Vienintelio pagrindo antroje dalyje
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog sąvoka „tinkamas naudojimas“ turi būti aiškinama kaip prilygstanti „nesąžiningo naudojimo nebuvimui“.
Šiuo klausimu
American Airlines
teigia, pirma, kad „nesąžiningo naudojimo nebuvimo“ kriterijaus taikymas aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“ nustatomas toks laiko tarpsnių naudojimo lygis, kuris yra nesuderinamas su susijungimo šalių siekiamais galutiniuose įsipareigojimuose numatytais tikslais.
Konkrečiai kalbant,
American Airlines
ginčija skundžiamo sprendimo 291 punkte pateiktą Bendrojo Teismo vertinimą, kad tai, jog
Delta
išnaudojo 76,4 %–81 % laiko tarpsnių, nereiškia, kad buvo pakenkta galutinių įsipareigojimų tikslui. Iš tikrųjų, pasak apeliantės, kiekvieną kartą, kai nepanaudojamas korekcinis laiko tarpsnis, Susijungimų reglamento tikslas „visiškai išspręsti“ konkurencijos problemą nebūna pasiektas, o tai yra „didelė kliūtis veiksmingai konkurencijai“. Kadangi
Delta
neįvykdė 470 skrydžių (iš viso į abi puses) maršrutu LHR–PHL, konkretus galutiniuose įsipareigojimuose nustatytas tikslas nebuvo pasiektas, nes šių laiko tarpsnių galiausiai neužpildė nė viena oro transporto bendrovė. Taigi šis rezultatas yra svarbus požymis, kad sąvoka „nesąžiningo naudojimo nebuvimas“ nėra lygiavertė sąvokai „tinkamas naudojimas“.
Apeliantės teigimu, nors Komisija turi plačią diskreciją nagrinėti, ar įsipareigojimai yra pakankamas atsakas ir gali išsklaidyti visas dideles abejones, ji negali pakeisti šių privalomų įsipareigojimų, pateikdama tokį sąvokos „tinkamas naudojimas“ išaiškinimą, kuris neatitinka įsipareigojimų tikslų ir sąlygų.
Antra,
American Airlines
teigia, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas padarė kitų klaidų, kai nusprendė, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ turi būti suprantama kaip „nesąžiningo naudojimo nebuvimas“.
Pirma, ji teigia, kad skundžiamo sprendimo 95, 103, 104 ir 207 punktuose Bendrasis Teismas nepagrįstai rėmėsi įprastine sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ reikšme, kad galėtų nuspręsti, kad ją galima suderinti su sąvoka „tinkamas naudojimas“. Šiuo klausimu
American Airlines
tvirtina, kad Bendrasis Teismas turėjo pripažinti, kad įprastinė sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ reikšmė apima bet kokią situaciją, kai be pakankamo pagrindo buvo nesilaikyta pažadų, duotų siekiant gauti teisinį pranašumą, t. y. ankstesnes teises.
Antra,
American Airlines
teigia, kad skundžiamo sprendimo 209 ir 210 punktuose Bendrasis Teismas nepagrįstai rėmėsi aplinkybe, jog nuostatos dėl „nesąžiningo naudojimo“ išdėstytos byloje
IAG / bmi
nagrinėjamų įsipareigojimų skirsnyje, susijusiame su „ankstesnių teisių į laiko tarpsnius suteikimu“, ir klaidingai nusprendė, kad šie žodžiai reiškia „netinkamą naudojimą“. Šiuo klausimu apeliantė pažymi, kad šioje byloje galutiniuose įsipareigojimuose tokios antraštinės dalies nėra. Beje, jos teigimu, ši nagrinėjamų įsipareigojimų dalis byloje
IAG / bmi
, kurioje turėjo būti aptariamos „ankstesnės teisės“, iš tikrųjų buvo susijusi su kitais aspektais, kurie neturi reikšmės aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“.
Trečia,
American Airlines
tvirtina, kad Bendrasis Teismas nuosekliai ir išsamiai nenagrinėjo argumento, kad galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostata dėl sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ kriterijus nustatant, ką reikia laikyti „tinkamu naudojimu“. Ji pažymi, kad priežastys, dėl kurių Bendrasis Teismas nusprendė, jog ši nuostata yra kriterijus sąvokos „tinkamas naudojimas“ apimčiai apibrėžti, išdėstytos skirtingose skundžiamo sprendimo dalyse ir kad dėl to toks metodas yra šios analizės trūkumo požymis.
Ketvirta,
American Airlines
teigia, kad skundžiamo sprendimo 279 punkte Bendrasis Teismas nepagrįstai nusprendė, jog reglamentas dėl laiko tarpsnių yra „kontekstas“ sąvoką „tinkamas naudojimas“ aiškinant kaip reiškiančią „nesąžiningo naudojimosi nebuvimą“. Iš pradžių ji tvirtina, kad šis teiginys nesuderinamas su galutinių įsipareigojimų preambulės trečios pastraipos formuluote, nes šioje nuostatoje tas reglamentas nenurodytas tarp dokumentų, į kuriuos atsižvelgiant turi būti aiškinami tie įsipareigojimai, nors kitose tų įsipareigojimų dalyse jis vis dėlto yra minimas. Paskui ji teigia, kad reglamento dėl laiko tarpsnių tikslas neatitinka Susijungimų reglamente numatytų konkurencijos gynimo priemonių ir šioje byloje taikytų konkrečių konkurencijos gynimo priemonių tikslų. Galiausiai ji tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 281 punkte Bendrasis Teismas nepaaiškino, nei kodėl tame reglamente turėtų būti nustatytos „tinkamo naudojimo“ sąlygos, nei kaip tai turėtų būti padaryta.
Komisija, palaikoma
Delta
, ginčija
American Airlines
argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma,
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai aiškindamas sąvoką „tinkamas naudojimas“, taikė kriterijų, susijusį su „nesąžiningo naudojimosi nebuvimu“. Taip aiškinant būtų nustatytas laiko tarpsnių naudojimo lygis, kuris būtų nesuderinamas su pačiais galutinių įsipareigojimų tikslais. Šiuo klausimu šio sprendimo 86–94 punktuose jau buvo pažymėta, viena vertus, kad šioje byloje nustatytų konkurencijos gynimo priemonių tikslas yra palengvinti konkurentų atėjimą į maršrutą LHR–PHL, o ne visiškai atnaujinti kasdienę paslaugą, kurią anksčiau teikė viena iš susijungimo šalių. Kita vertus, galutinių įsipareigojimų tekste nenustatyta, kiek konkrečiai skrydžių turėtų vykdyti potencialus dalyvis, kad būtų užtikrinta veiksminga konkurencija.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad dėl tos priežasties su galutinių įsipareigojimų tikslais nesuderinama būti ir jų veiksmingumui pakenkti gali veikiau būtent
American Airlines
palaikoma pareiga panaudoti ankstesnių teisių suteikimo tikslais paskirtus laiko tarpsnius.
Iš tiesų, pirma, šio sprendimo 89 punkte aptartas reikalavimas visiškai panaudoti dalyviui suteiktus laiko tarpsnius prieštarauja galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatoje nurodytiems laiko tarpsnių srityje taikomiems sektoriaus tiesės aktams, kuriais remiantis reikia laikytis 80/20 taisyklės. Taigi, jeigu būtų nustatyta, kad dalyvis turi išnaudoti daugiau laiko tarpsnių, nei reikalaujama pagal šią taisyklę, tai reikštų, kad
Delta
būtų nustatytos griežtesnės panaudojimo sąlygos, palyginti su sąlygomis, kuriuos susijungimo šalims buvo taikytos iki tos operacijos ir kurios
American Airlines
būtų taikomos po jos.
Antra, šis reikalavimas maksimaliai išnaudoti dalyviui suteiktus laiko tarpsnius pažeistų taikomus teisės aktus ir galutinių įsipareigojimų tikslą užtikrinti veiksmingą konkurenciją maršrute LHR–PHL. Iš tiesų, kadangi būtų nustatyta, kad dalyvis turi išnaudoti daugiau laiko tarpsnių, nei jo konkurentės susijungimo šalys, kurioms taikoma taisyklė 80/20,
Delta
nevykdytų veiklos vienodomis sąlygomis su pagrindine konkurente
American Airlines
.
Trečia, jeigu dalyviui būtų nustatytas toks laiko tarpsnių išnaudojimo reikalavimas, tai prieštarautų, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 92 punktu, konkrečiam galutinių įsipareigojimų tikslui sudaryti palankias sąlygas konkurentų atėjimui į maršrutą LHR-PHL ir padaryti jį patrauklesnį suteikiant ankstesnes teises. Iš tiesų, jei būtų nustatyta didesnė išnaudojimo norma, nei reikalaujama pagal 80/20 taisyklę, tai galėtų turėti atgrasomąjį poveikį, o galutinių įsipareigojimų dalies dėl laiko tarpsnių veiksmingumas sumažėtų ar net išnyktų. Tokiomis aplinkybėmis susijungimo šalių įsipareigojimai nebūtų leidę išsklaidyti bet kokių didelių abejonių dėl koncentracijos suderinamumo su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal sprendimo suteikti leidimą 179 punktą.
Ketvirta, aiškinimas, kuriam pritaria
American Airlines
, padarytų žalos ne tik dalyviui, bet ir tretiesiems asmenims, kurie perima susijungimo šalių veiklą, kuri, kaip skundžiamo sprendimo 125 ir 275 punktuose teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas, didžiąja dalimi apibrėžta galutiniuose įsipareigojimuose. Iš tiesų, kadangi tokios veiklos atnaujinimo sąlygos nustatytos įsipareigojimuose, jie daro poveikį jų komerciniams sprendimams ir gali sukelti teisėtų lūkesčių.
Penkta,
American Airlines
negali pagrįstai tvirtinti, kad kaskart, kai nepanaudojamas korekcinis laiko tarpsnis, tikslas „visiškai išspręsti“ konkurencijos problemą nepasiekiamas ir kelia „didelę kliūtį veiksmingai konkurencijai“. Iš tiesų, kaip skundžiamo sprendimo 250 punkte priminė Bendrasis Teismas, svarbu, kad ankstesnių teisių suteikimo kriterijai būtų aiškūs ir patikrinami, taip pat užtikrintų dalyvio teisinį saugumą. Šiuo atžvilgiu tik aiškinimas, kad „tinkamas naudojimas“ suprantamas kaip „nesąžiningo naudojimosi“ nebuvimas, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą, užtikrina būtiną teisinį saugumą nustatant tikslią ir aiškią laiko tarpsnių naudojimo taisyklę, t. y. 80/20 taisyklę.
Remiantis išdėstytais argumentais darytina išvada, kad, atsižvelgiant į įsipareigojimus, veiksminga konkurencija, kaip ji suprantama pagal taikomus teisės aktus, užtikrinama, jei laiko tarpsnius naudoja ne susijungimo šalys, o konkurentas, laikydamasis galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatoje numatytų sąlygų dėl „nesąžiningo naudojimosi“.
Dėl
American Airlines
argumento, kad skundžiamo sprendimo 291 punkte Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai nusprendė, jog tai, kad
Delta
išnaudojo 76,4 %–81 % laiko tarpsnių, negali reikšti, kad galutinių įsipareigojimų tikslui buvo pakenkta, pakanka konstatuoti, jog šiuo argumentu
American Airlines
ginčija skundžiamo sprendimo 285–291 punktuose išdėstytą faktinių aplinkybių dėl Komisijos taikytos ir Bendrojo Teismo patvirtintos metodikos taikymo apskaičiuojant Delta išnaudotų laiko tarpsnių skaičių vertinimą, tačiau neteigia, kad faktinės aplinkybės ar įrodymai buvo kaip nors iškraipyti. Bet kuriuo atveju, kaip galima teigti remiantis skundžiamo sprendimo 294 punktu, toks argumentas yra nereikšmingas, nes
American Airlines
neginčija ginčijamame sprendime padarytos išvados, kad
Delta
naudojimasis laiko tarpsniais nėra „nesąžiningas naudojimas“, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
Antra,
American Airlines
teigia, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas padarė kitų klaidų, kai nusprendė, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ turi būti suprantama kaip „nesąžiningo naudojimo nebuvimas“.
Šiuo atveju reikia atmesti, pirma, teiginius, kad Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi įprasta sąvokos „nesąžiningas naudojimas“ reikšme, kai nusprendė, kad ji suderinama su sąvoka „tinkamas naudojimas“. Viena vertus, skundžiamo sprendimo 107 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad tik pažodinis nagrinėjamų nuostatų aiškinimas nėra lemiamas aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“. Kita vertus, skundžiamo sprendimo 249 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad pagal sistemišką aptariamų nuostatų aiškinimą galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojamas terminas „tinkamas naudojimas“ gali būti suprantamas kaip lygiavertis „nesąžiningo naudojimo“ nebuvimui, kaip tai suprantama remiantis tų įsipareigojimų 1.13 nuostata.
Antra,
American Airlines
argumentai, kad skundžiamo sprendimo 209 ir 210 punktuose Bendrasis Teismas nepagrįstai rėmėsi aplinkybe, jog nuostatos dėl „nesąžiningo naudojimo“ išdėstytos byloje
IAG / bmi
nagrinėjamų įsipareigojimų skirsnyje, susijusiame su „ankstesnių teisių į laiko tarpsnius suteikimu“, turi būti atmesti.
Iš tiesų, viena vertus, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 9 punktu, byloje
IAG / bmi
nagrinėjami įsipareigojimai buvo laikomi galutinių įsipareigojimų pavyzdžiu. Dėl tos priežasties tai, kad pastaruosiuose nėra antraštinės dalies „Ankstesnių teisių į laiko tarpsnius suteikimas“, neturi reikšmės, nes jei susijungimo šalys būtų norėjusios nesilaikyti šio pavyzdžio, tas nesilaikymas turėjo būti identifikuotas galutiniuose įsipareigojimuose pagal RM formos 3 skirsnį, pateiktą šio sprendimo 13 punkte. Kita vertus, tai, kad byloje
IAG / bmi
nagrinėjamų įsipareigojimų skirsnyje „Ankstesnių teisių į laiko tarpsnius suteikimas“ taip pat yra kelios nuostatos, nesusijusios su tų teisių suteikimu, taip pat nepaneigia skundžiamo sprendimo 209 punkte pateikto vertinimo, kad šie įsipareigojimai yra tinkamas pagrindas aiškinant galutinius įsipareigojimus.
Trečia, taip pat negalima pritarti
American Airlines
argumentams, kad tai, jog kriterijus, skirtas sąvokai „tinkamas naudojimas“ apibrėžti, buvo išplėtotas įvairiose skundžiamo sprendimo dalyse, yra reikšmingas šios analizės trūkumas. Iš tiesų tokiu teiginiu negalima įrodyti, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, vertindamas, ar sąvoka „nesąžiningas naudojimas“ yra reikšminga apibrėžiant sąvokos „tinkamas naudojimas“ apimtį.
Ketvirta, reikia atmesti argumentus, kad skundžiamo sprendimo 279 punkte Bendrasis Teismas nepagrįstai nusprendė, jog reglamentas dėl laiko tarpsnių yra „kontekstas“ sąvoką „tinkamas naudojimas“ aiškinant kaip reiškiančią „nesąžiningo naudojimosi nebuvimą“ dėl šio sprendimo 103 ir 104 punktuose išdėstytų priežasčių.
Iš tiesų, kadangi reglamento dėl laiko tarpsnių 10 straipsnio 2 ir 3 dalių nuostatos yra Sąjungos teisės lygmeniu referencinis teisinis pagrindas, kuris, be kita ko, nurodytas galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatoje, skundžiamo sprendimo 283 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai atsižvelgė į šiame reglamente numatytą naudojimo normą ir nusprendė, kad
Delta
galėjo tikėtis vykdyti veiklą pagal tą teisinį pagrindą.
Kaip išvados 105 punkte pažymėjo generalinis advokatas, tai, kad reglamentu dėl laiko tarpsnių siekiama kitokių tikslų nei Susijungimų reglamentu, netrukdo į jį atsižvelgti vykdant koncentracijų kontrolę. Iš tiesų 80/20 taisyklės taikymas grindžiamas ne tik oro eismo sumetimais, bet ir yra būtinas siekiant užtikrinti teisingas konkurencijos sąlygas
Delta
ir jos pagrindinei konkurentei maršrutu LHR–PHL, t. y. bendrovei
American Airlines
, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 120 punktu.
Tuo remiantis darytina išvada, kad
American Airlines
neįrodė, jog Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai nusprendė, kad galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojamas terminas „tinkamas naudojimas“ turi būti suprantamas kaip laiko tarpsnių „nesąžiningo naudojimo“ nebuvimas, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, vienintelio pagrindo antra dalis turi būti atmesta.
Dėl vienintelio pagrindo trečios dalies
Šalių argumentai
Vienintelio pagrindo trečioje dalyje
American
Airlines
iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatą, konkrečiai kiek tai susiję su teisinėmis pasekmėmis, kylančiomis iš joje vartojamo termino „laikantis pasiūlymo“. Apeliantės teigimu, RM formos dėl galutinių įsipareigojimų turiniui skundžiamame sprendime nepagrįstai suteikta pagrindinė reikšmė.
Pirma,
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nepripažino, kad ši RM forma yra parengiamasis dokumentas, kuris negali pakeisti galutinių įsipareigojimų apimties. Skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo atlikta analizė nesuderinama su Sąjungos jurisprudencija, kurioje nustatyta, kad „parengiamieji darbai“ nelaikomi aiškinimo metodais, galinčiais pakeisti Sąjungos teisės nuostatos turinį ar tikslą. Šis parengiamasis pobūdis aiškiai matyti iš įgyvendinimo reglamento nuostatų ir Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių.
Beje,
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes aiškindamas nagrinėjamą nuostatą ir nuspręsdamas, kad terminas „laikantis pasiūlymo“ yra „nereikšmingas kalbinis variantas“, kuris neturi reikšmės analizuojant sąvoką „tinkamas naudojimas“, rėmėsi parengiamuoju dokumentu.
Antra,
American Airlines
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė RM formos dėl galutinių įsipareigojimų aiškinimo klaidą, nes galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatoje vartojamas žodžių junginys „laikantis pasiūlymo“ kildinamas iš atitinkamo Komisijos pavyzdinio įsipareigojimo dėl laiko tarpsnių, todėl jis turi sukelti teisinių pasekmių.
Trečia,
American Airlines
daro išvadą, kad Bendrojo Teismo pateiktas galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatos aiškinimas yra klaidingas. Šiuo klausimu ji teigia, kad teisingai aiškinant žodžių junginį „laikantis pasiūlymo“ ir galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatą kartu su tų įsipareigojimų 1.10 nuostata dalyvio pasiūlymas turėtų būti laikomas atskaitos tašku atliekant „tinkamo naudojimo“ analizę ir priimant sprendimą, ar suteikti ankstesnes teises. Jos nuomone, toks aiškinimas atitinka
pacta sunt servanda
principą ir yra suderinamas su galutinių įsipareigojimų tikslais ir išsamia korekcine sistema.
Komisija, palaikoma
Delta
, ginčija apeliantės argumentus. Beje, Komisija tvirtina, kad argumentai, jog RM forma dėl galutinių įsipareigojimų yra parengiamoji, turi būti atmesti kaip nepriimtini, nes šis argumentas nebuvo pateiktas pirmojoje instancijoje.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš pradžių reikia priminti, kad pagal SESV 256 straipsnį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį apeliacinis skundas gali būti paduodamas tik teisės klausimais, nes apeliacinio skundo pagrindai turi būti grindžiami argumentais, susijusiais su procesu Bendrajame Teisme. Taigi apeliaciniame procese Teisingumo Teismo jurisdikcija apsiriboja tik pirmojoje instancijoje pateiktų pagrindų ir argumentų teisiniu vertinimu (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Algebris (UK) ir Anchorage Capital Group / BPV,
C‑934/19 P
,
EU:C:2021:1042
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto apeliantas turi teisę pateikti apeliacinį skundą ir Teisingumo Teisme remtis pagrindais, kylančiais iš paties skundžiamo sprendimo, kurie skirti jo pagrįstumui teisės požiūriu kritikuoti (šiuo klausimu žr. 2022 m. sausio 25 d. Sprendimo Komisija / European Food ir kt.,
C‑638/19 P
,
EU:C:2022:50
,
punktą).
Komisija teigia, kad
American Airlines
pateikti argumentai šiai daliai pagrįsti yra nepriimtini, nes nebuvo pateikti Bendrajame Teisme.
Pakanka konstatuoti, kad šioje apeliacinio skundo vienintelio pagrindo dalyje
American Airlines
ginčija skundžiamo sprendimo motyvus, kad RM formoje pateikta informacija rodo, jog žodžių junginys „laikantis pasiūlymo“ nėra reikšmingas aiškinant galutinių įsipareigojimų 1.10 nuostatoje vartojamą sąvoką „tinkamas naudojimas“. Tuo remiantis darytina išvada, kad
American Airlines
argumentai yra priimtini.
Vis dėlto iš esmės šiems argumentams negalima pritarti.
Iš tiesų, pirma, dėl
American Airlines
argumento, kad Bendrojo Teismo išaiškinimas yra klaidingas, nes analizę jis grindė parengiamuoju dokumentu, nors pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją parengiamieji darbai nėra aiškinimo priemonės, iš pradžių reikia pažymėti, kad, kaip Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė skundžiamo sprendimo 122 ir 123 punktuose, RM formos egzistavimas kyla iš Susijungimų reglamento ir kad dėl to, jog galutinių įsipareigojimų preambulės trečioje pastraipoje numatyta, kad šių įsipareigojimų sąlygos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į šį reglamentą, Bendrasis Teismas, atlikdamas analizę, galėjo atsižvelgti į RM formą dėl galutinių įsipareigojimų.
Paskui Įgyvendinimo reglamento 20 straipsnio 1a dalyje, kuri taip pat minima galutinių įsipareigojimų preambulės trečioje pastraipoje tų įsipareigojimų aiškinimo tikslais, nustatyta, kad įmonės privalo RM formoje nurodyti informaciją ir dokumentus, kuriuos jos turi pateikti siūlydamos įsipareigojimus. Beje, to reglamento IV priede nurodyta, kad RM formoje pateikiama informacija yra būtina, kad Komisija galėtų išnagrinėti, ar pateikti įsipareigojimai gali padėti suderinti koncentraciją su vidaus rinka, kad nebūtų sudarytos didelės kliūtys veiksmingai konkurencijai.
Be to, Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 7 punkte taip pat daroma nuoroda į RM formą ir nurodoma, kad koncentracijos šalys, kurios vienintelės turi visą svarbią informaciją, ypač kiek tai susiję su pateiktų įsipareigojimų įgyvendinamumu ir turto, kurį jos siūlo perleisti, gyvybingumu ir konkurencingumu, turi pateikti visą reikiamą informaciją, kad Komisija galėtų įvertinti pateiktas konkurencijos gynimo priemones.
Tokiomis aplinkybėmis remiantis pirma išdėstytomis nuostatomis galima teigti, kad RM forma nėra visiškai parengiamasis dokumentas, kaip teigia
American Airlines
; tai įsipareigojimus papildantis dokumentas, kuriame surinkta reikšminga informacija, skirta įrodyti, kad dėl šiuose įsipareigojimuose nustatytų korekcinių priemonių nagrinėjama koncentracija tampa suderinama su vidaus rinka. Taigi šio dokumento tikslas – palengvinti Komisijos atliekamą tų įsipareigojimų tyrimą, kad prireikus būtų galima leisti vykdyti aptariamą koncentraciją. Taigi, kaip skundžiamo sprendimo 133 punkte teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas, šis dokumentas yra labai svarbus, kad Komisija galėtų įvertinti pasiūlytų įsipareigojimų turinį, tikslą, gyvybingumą ir veiksmingumą.
Galiausiai reikia konstatuoti, kad, kaip galima teigti remiantis skundžiamo sprendimo 250–292 punktais, RM formos dėl galutinių įsipareigojimų analizė yra tik vienas iš aspektų, į kuriuos Bendrasis Teismas atsižvelgė aiškindamas aptariamas nuostatas. Iš tiesų skundžiamo sprendimo 292 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad sąvoka „tinkamas naudojimas“ gali būti aiškinama kaip „nesąžiningo naudojimo“ nebuvimas, kaip tai suprantama pagal galutinių įsipareigojimų 1.13 nuostatą, atsižvelgiant į nagrinėjamų nuostatų tikslą ir kontekstą, o ne tik į šią RM formą, kaip teigia
American Airlines
. Taigi atsižvelgiant į tai, negalima priekaištauti Bendrajam Teismui, kad jis pakeitė Sąjungos teisės nuostatos turinį ar tikslą, kaip tai suprantama pagal
American Airlines
nurodytą jurisprudenciją.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus reikia pripažinti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 123 punkte nusprendė, jog galutiniuose įsipareigojimuose vartojami terminai turi būti aiškinami pagal RM formą dėl tų įsipareigojimų.
Antra, dėl
American Airlines
argumentų, kad aiškindamas nagrinėjamą nuostatą Bendrasis Teismas padarė klaidą, nes neatsižvelgė į galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatoje vartojamą žodžių junginį „laikantis pasiūlymo“, reikia pažymėti, kad jiems taip pat negalima pritarti.
Iš tiesų, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 9 punktu, Komisija aiškiai pareikalavo, kad susijungimo šalių siūlomuose įsipareigojimuose būtų numatytos „tokios pat“ ankstesnės teisės, kokios buvo pateiktos byloje
IAG / bmi
, kad koncentracijos operacija galėtų būti pripažinta suderinama su vidaus rinka. Tokiomis aplinkybėmis susijungimo šalių Komisijai pateiktos RM formos 3 skirsnyje aiškiai nurodyta, kad galutiniai įsipareigojimai grindžiami byloje
IAG / bmi
aptariamais įsipareigojimais ir kad punktai, kuriuose šalys nukrypo nuo tų įsipareigojimų, nurodyti RM formoje dėl galutinių įsipareigojimų. Beje, susijungimo šalys pažymėjo, kad į tuos punktus neįtraukti „nereikšmingi kalbiniai variantai“ ar paaiškinimai, kurių reikėjo dėl konkrečių aplinkybių. Kiek tai susiję su nuostatomis dėl ankstesnių teisių, pažymėtina, kad RM formoje dėl galutinių įsipareigojimų nenustatyta jokio nukrypimo, palyginti su byloje
IAG / bmi
patvirtintais įsipareigojimais, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 14 punktu.
Taigi, kadangi žodžių junginys „laikantis pasiūlymo“ nebuvo įtrauktas į byloje
IAG / bmi
nagrinėjamus įsipareigojimus ir kadangi šis skirtumas nebuvo nurodytas RM formoje dėl galutinių įsipareigojimų, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 139 punkte nusprendė, kad šis žodžių junginys yra galutinių įsipareigojimų „nereikšmingas kalbinis variantas“. Beje, kaip galima teigti remiantis RM formos dėl galutinių įsipareigojimų 3 skirsniu, skundžiamo sprendimo 143 ir 144 punktuose Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad šioje formoje
American Airlines
turėjo nurodyti visus esminius pakeitimus, palyginti su byloje
IAG / bmi
nagrinėjamų įsipareigojimų, kurie šioje byloje naudoti kaip pavyzdys, formuluotėmis.
Be to, kalbant apie
American Airlines
teiginius dėl kitų pavyzdžių nei byloje
IAG / bmi
nagrinėjami įsipareigojimai naudojimo rengiant galutinius įsipareigojimus, reikia pažymėti, jog tam, kad būtų suteiktos ankstesnės teisės, RM formoje dėl tų įsipareigojimų kalbama tik apie byloje
IAG / bmi
nagrinėjamų įsipareigojimų pavyzdį. Apeliantės nurodyti įsipareigojimų pavyzdžiai, ypač nagrinėti byloje COMP/AT.39595 – A++, nesusiję su ankstesnėmis teisėmis, kaip skundžiamo sprendimo 165 punkte pagrįstai pažymėjo Bendrasis Teismas. Todėl
American Airlines
argumentus, kad aiškinant sąvoką „tinkamas naudojimas“ turėjo būti atsižvelgta į žodžių junginį „laikantis pasiūlymo“, nes šis žodžių junginys vartojamas kituose įsipareigojimų pavyzdžiuose, reikia atmesti.
Trečia,
American Airlines
teigia, kad teisingas sąvokos „tinkamas naudojimas“ aiškinimas gali būti suprantamas tik kaip atitinkantis galutinių įsipareigojimų 1.9 nuostatoje, siejamoje su jų 1.10 nuostata, vartojamą sąvoką „laikantis pasiūlymo“, nes dalyvio pasiūlymas laikomas atskaitos tašku atliekant „tinkamo naudojimo“ analizę ir priimant sprendimą, ar suteikti ankstesnes teises. Toks aiškinimas atitinka
pacta sunt servanda
principą ir yra suderinamas su galutinių įsipareigojimų tikslais bei išsamia korekcine sistema.
Šiuos argumentus reikia atmesti dėl šio sprendimo 101 ir 102 punktuose išdėstytų vertinimų.
Be to, reikia pasekti
Delta
pavyzdžiu ir priminti, kad tai, jog žodžių junginys „laikantis pasiūlymo“ jau buvo vartojamas pradiniame susijungimo šalių pateiktame įsipareigojimų pasiūlyme, kuriame nebuvo numatytos ankstesnės teisės, rodo, kad šios nuostatos tikslas skyrėsi nuo tikslo nustatyti ankstesnių teisių suteikimo sąlygas.
Tuo remiantis darytina išvada, jog Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad, atsižvelgiant į RM formą dėl galutinių įsipareigojimų, tų įsipareigojimų 1.9 nuostatoje vartojamo žodžių junginio „laikantis pasiūlymo“ reikšmė yra „nereikšmingas kalbinis variantas“.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, apeliacinio skundo vienintelio pagrindo trečią dalį ir visą apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi
American Airlines
pralaimėjo bylą, o Komisija ir
Delta
reikalavo priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas,
American Airlines
padengia savo ir Komisijos bei Delta patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Beje, reikia pažymėti, kad
Delta
prašė priteisti iš
American Airlines
bylinėjimosi išlaidas, kurių
Delta
patyrė šiame procese ir per procesą Bendrajame Teisme.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog dėl to, kad
Delta
nepateikė reikalavimų dėl bylinėjimosi išlaidų pirmojoje instancijoje, Bendrasis Teismas nurodė jai padengti savo bylinėjimosi išlaidas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį ir 138 straipsnio 3 dalį.
Tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti
Delta
prašymą priteisti iš
American Airlines
bylinėjimosi išlaidas, kurių
Delta
patyrė per procesą Bendrajame Teisme.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
American Airlines
Inc
. padengia ne tik savo, bet ir Europos Komisijos bei
Delta Air Lines Inc
.
bylinėjimosi išlaidas, patirtas per šį procesą
.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.