CELEX: 62016TJ0580
Viešoji tarnyba
Pareigūnai
Laikinieji tarnautojai
Darbo užmokestis
Šeimos išmokos
Mokymosi pašalpa
Atsisakymas atlyginti mokymosi išlaidas
Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalis
Teisėti lūkesčiai
Vienodas požiūris
Gero administravimo principas

Ginčo aplinkybės
Pirmoji ieškovė Irit Azoulay turi vaiką, kuris 2014 m. rugsėjo mėn. priimtas į Briuselyje (Belgija) esančią mokyklą
Athénée Ganenou
. Kitų trijų ieškovų – Andrew Boreham, Mirja Bouchard ir Darren Neville – vaikai priimti į Bierges (Belgija) tarptautinę mokyklą
Le Verseau
. Į šias mokyklas iki 2014 m. priimtų vaikų turėję ieškovai iki 2014–2015 mokslo metų už juos gavo mokymosi išlaidų atlyginimą, neviršijantį maksimalios mėnesinės sumos.
Tarptautinė mokykla
Le Verseau
– tai nekonfesinė mokykla, priklausanti
Fédération des établissements libres subventionnés indépendants
(FELSI) (Nepriklausomų subsidijuojamų laisvųjų įstaigų federacija) ir subsidijuojama prancūzų bendruomenės. Pradedant priešmokykliniu ciklu pamokas prancūzų ir anglų kalbomis veda mokytojai, kuriems viena iš šių kalbų yra gimtoji. Vis dėlto ne visos šios mokyklos išlaidos finansuojamos iš šios subsidijos. Ji turi nuosavų išteklių, kuriuos jai teikia, be kita ko, pelno nesiekianti asociacija
Les Amis du Verseau
.
Mokykla
Athénée Ganenou
– tai prancūzų bendruomenės subsidijuojama konfesinė mokykla, ji taiko oficialią ir visą šios bendruomenės mokymosi programą, nuo pradinių klasių dar pridėtos kelios hebrajų kalbos, judaizmo istorijos, Biblijos ir anglų kalbos valandos per savaitę. Ne visos šios mokyklos išlaidos finansuojamos iš šios subsidijos. Ji turi nuosavų išteklių, kuriuos jai teikia, be kita ko, pelno nesiekianti asociacija
Les Amis de Ganenou
.
2014 m. spalio ir lapkričio mėn. ieškovai pateikė prašymus atlyginti mokymosi išlaidas, patirtas dėl jų išlaikomų vaikų, ir pridėjo pagrindžiančius dokumentus, išduotus atitinkamų mokyklų ir identiškus pridėtiems prie ankstesnių jų prašymų atlyginti tokias išlaidas, kurie buvo patenkinti.
2015 m. balandžio 24 d. ieškovai gavo pranešimus apie galutinį jų prašymų atlyginti mokymosi išlaidas atmetimą (toliau – ginčijami sprendimai) motyvuojant tuo, kad nebuvo įvykdytos Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) VII priedo 3 straipsnio 1 dalyje numatytos sąlygos, nes abi aptariamos mokyklos nėra mokslo įstaigos, kurios būtų nustačiusios mokestį už mokslą, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą, dėl to, kad ieškovų įnašai atitinkamoms pelno nesiekiančioms asociacijoms nepriklauso Belgijos teisės aktuose numatyto nemokomo privalomo mokslo sistemai.
2015 m. liepos 20 d. visi ieškovai pateikė skundus pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį. Šie skundai buvo atmesti 2015 m. lapkričio 17 ir 19 d. Europos Parlamento Generalinio sekretoriaus individualiais sprendimais (toliau – sprendimai atmesti skundus). Vis dėlto Parlamento Generalinis sekretorius nusprendė „savanoriškai ir išimties tvarka“ skirti ieškovams mokymosi pašalpą 2014–2015 m., tačiau jos nebeskirti kitais mokslo metais už mokslą tarptautinėje mokykloje
Le Verseau
ir mokykloje
Athénée Ganenou
.
Šalių reikalavimai ir procesas
2016 m. vasario 17 d. Tarnautojų teismo kanceliarija gavo šį ieškovų ieškinį.
Remiantis 2016 m. liepos 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 2016/1192 dėl jurisdikcijos perdavimo Bendrajam Teismui kaip pirmajai instancijai spręsti Europos Sąjungos ir jos tarnautojų ginčus (
OL L 200
, 2016, p. 137) 3 straipsniu, bylos, kurių Tarnautojų teismas nebaigė nagrinėti 2016 m. rugpjūčio 31 d., perduodamos Bendrajam Teismui ir tas teismas pagal savo procedūros reglamentą toliau tęsia tų bylų nagrinėjimą nuo tos dienos.
Ieškovai Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamus sprendimus,
—
prireikus panaikinti sprendimus atmesti skundus,
—
priteisti jiems iš Parlamento mokymosi pašalpą 2015–2016 m. kartu su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo tada, kai šios sumos turėjo būti sumokėtos,
—
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
Parlamentas Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
Per posėdį atsakydami į Bendrojo Teismo klausimą ieškovai paprašė pakeisti jų reikalavimų antrą punktą; taigi jie Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamus sprendimus,
—
prireikus panaikinti „sprendimus atmesti skundus, išskyrus Parlamento Generalinio sekretoriaus sprendimą savanoriškai ir išimties tvarka skirti jiems mokymosi pašalpą 2014–2015 m.“,
—
priteisti jiems iš Parlamento mokymosi pašalpą 2015–2016 m. kartu su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo tada, kai šios sumos turėjo būti sumokėtos,
—
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl reikalavimo panaikinti sprendimus atmesti skundus
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją reikalavimas panaikinti, formaliai pateiktas dėl sprendimo atmesti skundą, lemia tai, kad Bendrasis Teismas turi nagrinėti aktą, dėl kurio buvo pateiktas skundas, kai šio sprendimo turinys nėra savarankiškas (1989 m. sausio 17 d. Sprendimo Vainker / Parlamentas,
293/87
,
EU:C:1989:8
,
punktas). Kadangi šiuo atveju sprendimų atmesti skundus turinys nėra savarankiškas, reikia laikyti, kad ieškinys pateiktas dėl ginčijamų sprendimų.
Dėl reikalavimo panaikinti ginčijamus sprendimus
Grįsdami ieškinį ieškovai remiasi trimis pagrindais, grindžiamais, pirma, Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida, antra, teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu ir, trečia, vienodo požiūrio ir gero administravimo principų pažeidimu.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida
– Šalių argumentai
Pirma, ieškovai pažymi, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „mokymosi išlaidos“ apima registracijos į mokymosi įstaigas ir jų lankymo mokesčius. Anot jų, sąlyga, susijusi su tuo, ar lankoma švietimo įstaiga yra „nustačiusi mokestį už mokslą“, gali klaidinti. Iš tiesų tai, ar mokymosi išlaidos yra neprivalomos, ar privalomos, neturi reikšmės, nes kalbama tik apie mokymosi išlaidas, kurių pareigūnas patiria už išlaikomus vaikus mokyklose, kuriose vykdoma jų pasirinkta mokymo programa. Pagal minėtą nuostatą mokymosi pašalpos skyrimas priklauso ne nuo nacionaliniu lygmeniu vartojamų pavadinimų ar klasifikavimo, bet tik nuo atlygintinų išlaidų pobūdžio ir jas sudarančių elementų.
Antra, ieškovai teigia, kad sąvoka „mokymosi išlaidos“ yra autonomiška. Šiuo aspektu jie pripažįsta, kad subsidijuojamose mokymo programose Belgijoje nenumatyta gimtosios anglų kalbos mokymo, vykdomo mokytojų, kuriems ši kalba yra gimtoji, ar kultūrinio, religinio ir istorinio žydų tautos paveldo perdavimo. Vienintelė priemonė užtikrinti šį mokymą yra papildomas finansavimas. Būtent išlaidos, padengiamos atitinkamų mokyklų nuosavais ištekliais ir finansuojamos iš pelno nesiekiančių asociacijų paramos, leidžia mokiniui visų pirma turėti galimybę mokytis pagal specialią mokymo programą, taip pat veiksmingai dalyvauti programose ir lankyti pamokas šioje įstaigoje. Parlamento argumente, kad Belgijos teisės aktuose nurodyta, jog mokymosi įstaiga negali kaip registracijos sąlygos nustatyti pareigos sumokėti tam tikrą sumą pačiai įstaigai ar kokiam nors kitam organui, neatsižvelgiama į sąvokos „mokymosi išlaidos“ autonominį pobūdį. Ieškovai taip pat teigia, kad iš mokslo išlaidų deklaracijos matyti, jog patirtos išlaidos yra lygios finansiniam tėvų įnašui pelno nesiekiančioms asociacijoms, remiančioms subsidijuojamą mokyklą, ir dėl savo tikslo ir paskirties tai yra atlygintinos mokymosi išlaidos.
Trečia, ieškovai pažymi, kad neatlygintinos išlaidos, išvardytos 2004 m. gegužės 18 d. Bendrosiose įgyvendinimo nuostatose, susijusiose su Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnyje numatytos mokymosi pašalpos skyrimu, kurias Parlamentas priėmė pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 110 straipsnį (toliau – BĮN), yra tos, kurios nesusijusios su švietimo veikla, taigi faktiškai tai neprivalomos išlaidos. Kita vertus, išlaidos, susijusios su lėšomis, kurių prašo atitinkamos pelno nesiekiančios asociacijos, yra tos, kurių reikalaujama iš anksto kaip registracijos ir lankymo mokesčių dalies.
Anot Parlamento, iš Belgijos teisės aktų matyti, kad laisvai subsidijuojamos įstaigos teikia nemokamo mokymo paslaugas ir tai nėra privačios mokyklos, nustačiusios mokestį už mokslą, kurio sumokėjimas yra mokinių registracijos ir galimybės lankyti pamokas sąlyga. Nors tam tikrų mokesčių gali būti prašoma tam tikromis sąlygomis, jų nesumokėjimas jokiu atveju negali būti pagrindas skirti mokiniui sankciją, pavyzdžiui, atsisakyti jį registruoti ar nuspręsti jį pašalinti. BĮN 3 straipsnyje pateiktas neatlygintinų išlaidų sąrašas nėra baigtinis. Mokymosi išlaidomis laikomos tik tos išlaidos, kurių sumokėjimas yra mokinio priėmimo į mokyklą ir leidimo dalyvauti jos programoje sąlyga. Nagrinėjamu atveju registracijos mokesčio sumokėjimas nėra mokinių priėmimo į atitinkamas mokyklas sąlyga. Tėvų mokomos įmokos atitinkamoms pelno nesiekiančioms asociacijoms padengia specialios abiejų mokyklų programos išlaidas.
Parlamentas taip pat teigia, kad pagal administracijos vadovų išvadą Nr. 012/77 norėdami gauti mokymosi pašalpą tarnautojai turi pateikti sąskaitą faktūrą, kurioje būtų išskirtos įvairios išlaidų rūšys. Ieškovų pateiktos sąskaitos faktūros ir pažymėjimai netenkina šios sąlygos ir neleidžia tiksliai nustatyti, kam naudojamos jų sumokėtos įmokos.
– Bendrojo Teismo vertinimas
Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalyje, be kita ko, numatyta, kad „pagal bendrosiose įgyvendinimo nuostatose nustatytas sąlygas pareigūnas gauna faktiškai jo patirtų mokymosi išlaidų dydžio pašalpą mokymuisi, ji negali būti didesnė kaip 260,95 [EUR] per mėnesį už kiekvieną išlaikomą vaiką <…>, kuris yra ne jaunesnis kaip penkerių metų ir reguliariai, visu krūviu lanko pradinę ar vidurinę mokyklą, nustačiusią mokestį už mokslą, arba aukštojo mokslo įstaigą“.
Iš Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalies matyti, kad sąvoka „mokymosi išlaidos“ reiškia išlaidas, susijusias su tuo, kad pareigūno išlaikomas vaikas reguliariai ir visu krūviu lanko „pradinę ar vidurinę mokyklą, nustačiusią mokestį už mokslą“.
Taigi reikia išnagrinėti, ar tarptautinė mokykla
Le Verseau
ir mokykla
Athénée Ganenou
yra „pradinė ar vidurinė mokykla, nustačiusi mokestį už mokslą“, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalį.
Pirma, neginčytina, kad pagal prancūzų bendruomenei taikomus teisės aktus privalomas mokymas šioje bendruomenėje yra nemokamas ir kad negali būti reikalaujama jokio mokesčio už mokslą ir jis negali būti renkamas.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad 2013 m. rugpjūčio 29 d. prancūzų bendruomenės aplinkraščio Nr. 4516 „Nemokomas privalomas mokymas“ (toliau – aplinkraštis Nr. 4516) II skyriuje „Taisyklės, taikomos nemokamo mokslo srityje“, kuris yra A dalyje „Mokesčiai, kurių mokykla negali reikalauti (1997 m. liepos 24 d. dekreto „Užduotys“ 100 ir 102 straipsniai)“, nurodyta:
„Vykdydamos tiek pradinio, tiek vidurinio mokymo programas mokyklos negali reikalauti, kad tėvai mokėtų tam tikrą mokestį. Tai apima, be kita ko:
1)
tiesiogines ar netiesiogines rinkliavas už mokslą:
1959 m. gegužės 29 d. Įstatymo, vadinamo Mokyklų sutartimi, 12 straipsnio 1 [dalyje] ir 1997 m. liepos 24 d. dekreto 100 straipsnio 1 [dalyje] nurodyta, kad negalima rinkti ar priimti bet kokių tiesioginių ar netiesioginių rinkliavų už mokslą.
Praktika
Tai, be kita ko, reiškia, kad mokymosi įstaiga negali kaip registracijos sąlygos nustatyti pareigos sumokėti tam tikrą sumą pačiai įstaigai ar kokiai nors kitam organui ([pelno nesiekiančiai asociacijai], draugijai,
de facto
asociacijai).“
Antra, taip pat neginčytina, kad pagal šio sprendimo 22 ir 23 punktuose minėtus teisės aktus ieškovai neturėjo tarptautinei mokyklai
Le Verseau
, mokyklai
Athénée Ganenou
ar trečiajam organui už savo išlaikomus vaikus mokėti registracijos į šias mokyklas ar jų lankymo mokesčių.
Iš tarptautinės mokyklos
Le Verseau
išduotų pažymėjimų matyti, kad „įmoka 2014–2015 m. <…> bus naudojama tik [šios mokyklos], kurią reguliariai lanko [antro, trečio ir ketvirto ieškovų išlaikomi vaikai], mokymo programų, kurių nesubsidijuoja prancūzų bendruomenė, tęsimui ir plėtrai“. Mokykla
Athénée Ganenou
„patvirtina, kad <…> [pirmosios ieškovės išlaikomas] vaikas yra įtrauktas į 2014–2015 m. mokinių sąrašą“, nurodo, kad „ji yra laisvoji subsidijuojama mokykla, taikanti oficialią ir visą [prancūzų bendruomenės] programą“, pamini, kad „mokestis už dalyvavimą specialioje mokymo programoje ir nesubsidijuojamose studijose siekia 270 EUR per mėnesį ir mokamas dešimt mėnesių per metus“, ir pažymi, kad „iš šio mokesčio nėra dengiamos išlaidos, susijusios su mokomąja medžiaga ir maitinimu, jos mokamos atskirai“.
Vadinasi, sąlyga, susijusi su „pradine ar vidurine mokykla, nustačiusia mokestį už mokslą“, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalį, nagrinėjamu atveju nėra įvykdyta, todėl ieškovams negali būti skirta mokymosi pašalpa už jų išlaikomus vaikus, priimtus atitinkamai į tarptautinę mokyklą
Le Verseau
ir mokyklą
Athénée Ganenou
.
Šios išvados nepaneigia ieškovų pateikti argumentai.
Visų pirma ieškovai teigia, kad sąvoka „mokymosi išlaidos“ yra susijusi su išlaidomis, kurių pareigūnas patiria už išlaikomus vaikus, besimokančius mokyklose, kuriose vykdoma šių mokyklų pasirinkta mokymo programa.
BĮN 3 straipsnyje numatyta:
„Neviršijant Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose nustatytų maksimalių sumų, mokymosi pašalpa B apima:
a)
registracijos mokymosi įstaigoje ir jos lankymo mokesčius,
b)
transporto išlaidas,
tačiau neapima visų kitų išlaidų, be kita ko:
—
privalomų išlaidų, kaip antai išlaidų, susijusių su knygų, mokykloje reikalingų priemonių ir sporto įrangos įsigijimu, mokinių draudimo ir medicininių išlaidų, mokesčių už egzaminus ir išlaidų, susijusių su bendra užklasine veikla (pavyzdžiui, mokyklos ekskursijos ir kelionės, sporto būreliai ir t. t.), taip pat kitų išlaidų, susijusių su lankomos mokyklos mokymo programos vykdymu,
—
išlaidų, susijusių su vaiko dalyvavimu užsiėmimuose, kurie rengiami žiemos ir pajūrio kurortuose ar kaimiškose vietovėse, taip pat panašioje veikloje.“
Taigi reikia pažymėti, kad pagal BĮN 3 straipsnį mokymosi išlaidos apima „registracijos mokymosi įstaigoje ir jos lankymo mokesčius“. Taip apibūdintos mokymosi išlaidos apima tiek išlaidas, leidžiančias mokinį priimti į mokymosi įstaigą (registracijos mokestis), tiek išlaidas, leidžiančias jam lankyti pamokas ir veiksmingai dalyvauti šios įstaigos programose (lankymo mokestis) (2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo
Bovagnet / Komisija
, F‑89/10, ES:F:2011:129, 23 punktas).
Konstatuotina, kad nagrinėjamu atveju ieškovų išlaikomų vaikų priėmimas į tarptautinę mokyklą
Le Verseau
ir mokyklą
Athénée Ganenou
ir mokymas šiose mokyklose nepriklauso nuo tam tikros sumos, kuri padengtų šių mokyklų registracijos ir lankymo mokesčius, sumokėjimo šioms mokykloms ar tretiesiems organams, pavyzdžiui, pelno nesiekiančioms asociacijoms. Beje, kaip matyti iš aplinkraščio Nr. 4516, jei būtų priešingai, tai neatitiktų prancūzų bendruomenės taikomų teisės aktų.
Taip pat reikia konstatuoti, jog ieškovai neprieštaravo Parlamento pastabai, kad atitinkamų sumų nesumokėjimas aptariamoms pelno nesiekiančioms asociacijoms jokiu atveju negali būti pagrindas skirti mokiniui sankciją, pavyzdžiui, atsisakyti jį priimti į mokyklą ar nuspręsti jį pašalinti.
Šiuo klausimu taip pat reikia pateikti nuorodą į aplinkraštį Nr. 4516, kurio, kiek tai susiję su mokesčių, kurių mokykla gali reikalauti, sumokėjimu, kaip antai rinkliavų už „baseiną ir kultūrinę bei sportinę veiklą“, II skyriaus skirsnyje „Mokesčių nesumokėjimas“ nurodyta:
„Nesumokėjimo ar atsisakymo mokėti atveju mokykla negali nei atsisakyti įtraukti ar iš naujo įtraukti mokinį į mokinių sąrašą, nei galutinai jį pašalinti, nei skirti jam sankcijų, nei atsisakyti išduoti jam atestatą ar diplomą. Atitinkamais atvejais yra numatyta prašymo dėl sugrąžinimo nagrinėjimo procedūra kiekvienoje atsakingoje institucijoje.“
Vadinasi, sąvoka „mokymosi išlaidos“ grindžiamas argumentas neturi jokios įtakos aplinkybei, kad šiuo atveju nesant registravimo ir lankymo mokesčių tarptautinės mokyklos
Le Verseau
ir mokyklos
Athénée Ganenou
negalima būtų pripažinti „pradinėmis ar vidurinėmis mokyklomis, nustačiusiomis mokestį už mokslą“, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalį.
Toliau ieškovai pažymi, jog kadangi sąvoka „mokymosi išlaidos“ yra autonomiška Europos Sąjungos teisės sąvoka, jos turinys gali priklausyti ne nuo nacionaliniu lygmeniu vartojamų pavadinimų ar klasifikavimo, bet tik nuo paties atlygintinų išlaidų pobūdžio ir jas sudarančių elementų (2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo
Bovagnet / Komisija
, F‑89/10, ES:F:2011:129, 22 punktas).
Ieškovai teisingai pažymi, kad sąvoka „mokymosi išlaidos“ yra autonomiška Sąjungos teisės sąvoka, todėl nacionaliniai mokymosi išlaidų pavadinimai ar klasifikavimas neturi lemiamos reikšmės. Vis dėlto taip pat darytina išvada, kad įmokų, kurias tėvai moka atitinkamoms pelno nesiekiančioms asociacijoms, pavadinimas ar klasifikavimas neturi jokios įtakos aplinkybei, kad nei tarptautinė mokykla
Le Verseau
, nei mokykla
Athénée Ganenou
nereikalauja registracijos ar lankymo mokesčio. Iš to neabejotinai išplaukia, kad minėtų pelno nesiekiančių asociacijų prašomos įmokos už vaikų dalyvavimą šių mokyklų specialioje mokymo programoje ir nesubsidijuojamose studijose taip pat negali būti susijusios su minėtų mokyklų registracijos ar lankymo mokesčiais, kaip patvirtinta ir aplinkraštyje Nr. 4516. Todėl įmokos, kurių nagrinėjamu atveju prašo šios pelno nesiekiančios asociacijos, bet kuriuo atveju negali būti pripažintos „mokymosi išlaidomis“, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 3 straipsnio 1 dalį ir kaip nurodyta BĮN 3 straipsnyje.
Galiausiai ieškovai teigia, kad BĮN 3 straipsnyje išvardytos neatlyginamos išlaidos yra tos, kurios nesusijusios su mokymo veikla, taigi faktiškai tai neprivalomos išlaidos, o išlaidos, susijusios su lėšomis, kurių prašo atitinkamos pelno nesiekiančios asociacijos, yra tos, kurių reikalaujama iš anksto kaip registracijos ir lankymo mokesčių dalies.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad BĮN 3 straipsnyje „visos kitos išlaidos“ (pagal šį straipsnį jos neatlyginamos ir jame pateikiami tam tikri jų pavyzdžiai), skiriamos nuo „registracijos mokymosi įstaigoje ir jos lankymo mokesčių“ ir „transporto išlaidų“, kurios gali būti atlygintos iki tam tikros ribos. Be to, priešingai, nei teigia ieškovai, žodžių junginys „visos kitos išlaidos“ susijęs ne tik su „išlaidomis, nesusijusiomis su mokymo veikla“. Iš tiesų šioje nuostatoje aiškiai kalbama apie „kitas išlaidas, susijusias su lankomos mokyklos mokymo programos vykdymu“.
Galiausiai ieškovai pareiškė, kad tarptautinėje mokykloje
Le Verseau
ir mokykloje
Athénée Ganenou
šalia privalomo mokymo yra užtikrinamas kiekvienos iš šių mokyklų mokymo programai priklausantis lavinimas ir kad dėl šios priežasties jie mokėjo atitinkamoms pelno nesiekiančioms asociacijoms sumas, padengiančias jų vaikų dalyvavimo šių mokyklų specialioje mokymo programoje ir nesubsidijuojamose studijose išlaidas.
Iš šio pareiškimo matyti, jog kadangi įmokų, mokamų atitinkamoms pelno nesiekiančioms asociacijoms, negalima pripažinti mokymosi išlaidomis, tai yra išlaidos, kurias lemia su mokymo programos vykdymu susiję reikalavimai ir veikla, t. y. vaikų dalyvavimas nagrinėjamų mokyklų specialioje programoje ir nesubsidijuojamose studijose, ir jas reikia laikyti „kitomis išlaidomis, susijusiomis su lankomos mokyklos mokymo programos vykdymu“, kaip tai suprantama pagal BĮN 3 straipsnio antrą įtrauką, kurių, remiantis ta pačia nuostata, neapima mokymosi pašalpa B.
Todėl pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu
– Šalių argumentai
Anot ieškovų, Parlamentas suteikė tikslių garantijų, kurių pagrindu ieškovai tikėjosi gauti mokymosi pašalpas, nes mokymosi išlaidos buvo atlygintos ankstesniais metais. Jie prieštarauja Parlamento argumentui, kad mokymosi pašalpa vertinama kiekvienais metais. Anot jų, tai veikiau mokymosi išlaidų atlyginimo politikos kasmetinis nagrinėjimas, o tai reikštų, kad Parlamentas turi teisę radikaliai pakeisti institucijos poziciją dėl visiškai identiškos situacijos, ir prieštarautų teisinio saugumo principui.
Parlamentas nesutinka su ieškovų argumentais.
– Bendrojo Teismo vertinimas
Teisė reikalauti teisėtų lūkesčių apsaugos atsiranda, kai tenkinamos trys sąlygos. Pirma, institucija suinteresuotajam asmeniui iš leidžiamų ir patikimų šaltinių turi būti suteikusi tikslių, besąlyginių ir neprieštaringų garantijų. Antra, šios garantijos turi būti tokios, kad asmeniui, kuriam jos skirtos, atsirastų teisėtų lūkesčių. Trečia, šios garantijos turi atitikti taikomas teisės normas (2002 m. lapkričio 7 d. Sprendimo G / Komisija,
T‑199/01
,
EU:T:2002:271
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju pakanka pažymėti, kad net darant prielaidą, jog Parlamentas suteikė ieškovams tikslių, besąlyginių ir neprieštaringų garantijų dėl įmokų, kurias jie sumokėjo atitinkamoms pelno nesiekiančioms asociacijoms už jų išlaikomų vaikų dalyvavimą nagrinėjamų mokyklų specialioje programoje ir nesubsidijuojamose studijose, tokios garantijos neatitiko Pareigūnų tarnybos nuostatų, kaip nurodyta šio sprendimo 19–41 punktuose. Todėl šiuo atveju negalima konstatuoti teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimo.
Bet kuriuo atveju remiantis bylos medžiaga negalima daryti išvados, kad institucija suteikė tikslių, besąlyginių ir neprieštaringų garantijų ieškovams. Institucijos parengta mokykloms skirta speciali forma turėjo leisti lengviau, atsakant į klausimus, susijusius su įvairiais šių mokyklų prašytais mokesčiais už mokslą, ir nesant išsamios jų sąskaitos faktūros, nustatyti, ar mokyklos reikalavo registracijos ir lankymo mokesčių, kuriuos atitinkamais atvejais turi atlyginti institucija. Iš šios formos nematyti, kad ieškovai sumokėjo registracijos mokestį.
Galiausiai ieškovų argumentas, kad institucijos praktikos pasikeitimas prieštarautų teisinio saugumo principui, yra nepriimtinas, nes jis nebuvo pateiktas skunde, todėl neatitinka išankstinio administracinio skundo ir ieškinio tarpusavio atitikties taisyklės.
Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal skundo, kaip jis suprantamas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalį, ir vėlesnio ieškinio tarpusavio atitikties taisyklę reikalaujama, kad Sąjungos teismui pateiktas pagrindas jau būtų buvęs pateiktas per ikiteisminę procedūrą tam, kad paskyrimų tarnyba būtų turėjusi galimybę susipažinti su kritika, kurią suinteresuotasis asmuo pateikė dėl ginčijamo sprendimo, o jei taip nėra, šis pagrindas pripažįstamas nepriimtinu (žr. 2004 m. liepos 7 d. Sprendimo Schmitt / ERA,
T‑175/03
,
EU:T:2004:214
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi reikia atmesti visą antrąjį pagrindą.
Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo vienodo požiūrio ir gero administravimo principų pažeidimu
Šį pagrindą sudaro dvi dalys: pirma grindžiama vienodo požiūrio principo pažeidimu, o antra – gero administravimo principo pažeidimu.
– Šalių argumentai
Dėl vienodo požiūrio principo pažeidimo ieškovai teigia, kad jų faktinė ir teisinė situacija yra identiška kaip tėvų, kuriems ankstesniais metais buvo atlygintos jų išlaikomų vaikų, priimtų į atitinkamas mokyklas, mokymosi išlaidos, taip pat kaip Europos Komisijoje dirbančių tėvų, kuriems toliau atlyginamos jų išlaikomų vaikų, priimtų į šias mokyklas, mokymosi išlaidos.
Dėl gero administravimo principo pažeidimo ieškovai teigia, kad šešių mėnesių laikotarpis nuo prašymo atlyginti išlaidas pateikimo iki ginčijamų sprendimų priėmimo nėra protingas, nes ankstesnis Parlamento elgesys nepaliko abejonių dėl atitinkamų išlaidų atlyginimo. Be to, jie abejoja, ar Parlamentas objektyviai ir atidžiai įvertino faktines aplinkybes, mokymosi pašalpos skyrimą susiedamas su tuo, kad tėvai patys parenka savo vaikams mokymo programą, o tai prieštarauja Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 22 straipsniui ir sąvokos „mokymosi išlaidos“ autonominiam pobūdžiui.
Parlamentas nesutinka su ieškovų argumentais.
– Bendrojo Teismo vertinimas
Kalbant apie trečiojo pagrindo pirmą dalį, reikia priminti, kad vienodo požiūrio principas yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų ir kad jis pažeidžiamas, kai dvi kategorijos asmenų, kurių faktinė ir teisinė situacijos neturi esminių skirtumų, vertinamos skirtingai. Todėl pagal šį principą reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, nebent toks vertinimas yra pateisinamas objektyviomis priežastimis. Tam, kad skirtingas vertinimas būtų pagrįstas, jis turi būti pateisinamas objektyviu ir protingu kriterijumi ir turi būti proporcingas siekiamam tikslui (2003 m. sausio 30 d. Sprendimo C / Komisija,
T‑307/00
,
EU:T:2003:21
,
punktas).
Vis dėlto pagal suformuotą jurisprudenciją pareigūnas ar laikinas tarnautojas negali remtis neteisėtumu siekdamas gauti naudos. Vienodo požiūrio principo turi būti laikomasi derinant šį principą su teisėtumo principu, pagal kurį niekas negali savo naudai remtis pažeidimu, padarytu kito asmens naudai (1985 m. liepos 4 d. Sprendimo Williams / Audito Rūmai,
134/84
,
EU:C:1985:297
,
punktas; 1994 m. birželio 2 d. Sprendimo de Compte / Parlamentas,
C‑326/91 P
,
EU:C:1994:218
,
ir
punktai ir 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo
Časta / Komisija
, F‑40/09, ES:F:2010:74, 88 punktas).
Todėl, atsižvelgiant į tai, kad pirmasis pagrindas buvo atmestas, trečiojo pagrindo pirma dalis, grindžiama vienodo požiūrio, palyginti su požiūriu į kitus pareigūnus, principo pažeidimu, neturi reikšmės (šiuo klausimu žr. 2014 m. sausio 21 d. Sprendimo
Van Asbroeck / Parlamentas
, F‑102/12, ES:F:2014:4, 37 ir 38 punktus).
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad nors pagal bendros viešosios tarnybos principą, įtvirtintą Amsterdamo sutarties 9 straipsnio 3 dalyje, visiems Sąjungos pareigūnams taikomi tie patys Pareigūnų tarnybos nuostatai, šis principas nereiškia, kad institucijos turi vienodai naudotis diskrecija, kuri joms suteikta Pareigūnų tarnybos nuostatuose, kai, priešingai, personalo valdymo srityje joms taikomas „autonomijos principas“ (2011 m. liepos 5 d. Sprendimo
V / Parlamentas
, F‑46/09, ES:F:2011:101, 135 punktas).
Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 110 straipsnį kiekvienos institucijos paskyrimų tarnyba priima BĮN, kurios gali skirtis, priklausomai nuo institucijos.
Kalbant apie trečiojo pagrindo antrą dalį, reikia priminti, kad pareiga laikytis protingo termino vykdant administracines procedūras yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina Sąjungos teismai ir kuris įtvirtintas Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalyje kaip gero administravimo principo sudedamoji dalis (šiuo klausimu žr. 2006 m. balandžio 11 d. Sprendimo Angeletti / Komisija,
T‑394/03
,
EU:T:2006:111
,
punktą).
Tačiau gero administravimo principo pažeidimas paprastai nepateisina po administracinės procedūros priimto sprendimo panaikinimo. Tik tuo atveju, kai praėjęs pernelyg ilgas laiko tarpas gali turėti įtakos pačiam baigus administracinę procedūrą priimto sprendimo turiniui, protingo termino principo nesilaikymas turi poveikį administracinės procedūros teisėtumui.
Šiuo atveju išnagrinėjus pirmąjį pagrindą (žr. šio sprendimo 19–41 punktus) matyti, kad net jeigu laiko tarpas, per kurį Parlamentas išnagrinėjo ieškovų prašymus atlyginti išlaidas, turėtų būti laikomas per ilgu, tai nebūtų turėję įtakos pačiam ginčijamų sprendimų turiniui. Be to, reikia priminti, kad dėl per ilgo prašymų nagrinėjimo Parlamentas nusprendė savanoriškai ir išimties tvarka skirti mokymosi pašalpą 2014–2015 m.
Todėl trečiasis pagrindas taip pat turi būti atmestas.
Vadinasi, reikia atmesti reikalavimą panaikinti ginčijamus sprendimus.
Dėl reikalavimo priteisti iš Parlamento ieškovams mokymosi pašalpą 2015–2016 m.
Ieškovai prašo Bendrojo Teismo priteisti iš Parlamento mokymosi pašalpą 2015–2016 m.
Atsižvelgiant į tai, kad reikalavimas panaikinti ginčijamus sprendimus buvo atmestas, nebėra pagrindo priimti sprendimo dėl šio reikalavimo.
Todėl reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Iš šiame sprendime nurodytų motyvų matyti, kad ieškovai pralaimėjo bylą. Be to, Parlamentas aiškiai reikalavo priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas. Todėl šios išlaidos priteisiamos iš ieškovų.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš Irit Azoulay, Andrew Boreham, Mirja Bouchard ir Darren Neville bylinėjimosi išlaidas.

Collins
Barents
Passer
Paskelbta 2017 m. balandžio 28 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
)	Proceso kalba: prancūzų.