CELEX: 62019CJ0762
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Duomenų bazių teisinė apsauga
Direktyva 96/9/EB
7 straipsnis
Duomenų bazių sudarytojų sui generis teisė
Draudimas kiekvienam trečiajam asmeniui be sudarytojo leidimo „perkelti“ arba „iš naujo panaudoti“ visą duomenų bazės turinį ar didelę jo dalį
Interneto svetainėje prieinama duomenų bazė
Metapaieškos sistema, specialiai skirta darbo skelbimų paieškai
Duomenų bazės turinio perkėlimas ir (arba) panaudojimas iš naujo
Žala pakankamai didelėms duomenų bazės turinio gavimo, tikrinimo ir pateikimo investicijoms

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1996 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/9/EB dėl duomenų bazių teisinės apsaugos (
OL L 77, 1996, p. 20
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 459) 7 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
SIA „CV-Online Latvia
“ (toliau –
CV-Online
) ir
SIA „Melons
“ (toliau –
Melons
) ginčą dėl to, kad pastarosios paieškos sistemos rezultatuose pateikiama hipertekstinė nuoroda į
CV-Online
interneto svetainę ir į metažymes, kurias ji įtraukė, programuodama šią svetainę.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 96/9 7, 39–42 ir 47 konstatuojamosiose dalyse skelbiama:
„(7)
kadangi duomenų bazių kūrimas reikalauja didelių žmogiškų, techninių ir finansinių išteklių investavimo, o jas kopijuoti arba prie jų prieiti galima panaudojus tik mažą dalį savarankiškam jų kūrimui skirtos sumos;
<…>
(39)
kadangi šia direktyva siekiama apginti ne tik bazės duomenų originalaus parinkimo arba išdėstymo autorių teises, bet ir duomenų bazių sudarytojus nuo medžiagai gauti ir surinkti skirtų finansinių ir profesinių investicijų rezultatų pasisavinimo ir apsaugoti visą duomenų bazę arba jos dalis nuo tam tikrų naudotojo arba konkurento veiksmų;
(40)
kadangi
sui generis
teise siekiama užtikrinti investicijų, įdėtų bazės duomenims gauti, patikrinti ir pateikti, apsaugą per ribotą tokios teisės galiojimo laikotarpį; kadangi šias investicijas gali sudaryti finansų ir (arba) laiko, pastangų ir energijos sąnaudos;
(41)
kadangi
sui generis
teise siekiama suteikti duomenų bazės sudarytojui galimybę neleisti neteisėtai perkelti bazės duomenų arba jų dalies ir (arba) jų [pakartotinai] panaudoti; kadangi būtent duomenų bazės sudarytojas imasi iniciatyvos ir surizikuoja investuoti; kadangi šios nuostatos, ypač sudarytojo apibrėžimas, negalioja subrangovams;
(42)
kadangi ypatinga teisė neleisti neteisėtai perkelti bazės duomenų arba jų dalies ir (arba) jų [pakartotinai] panaudoti yra siejama su naudotojo veiksmais, peržengiančiais jam suteiktų teisių ribas ir todėl darančiais žalą investicijoms; kadangi teisė uždrausti neteisėtai perkelti bazės duomenis arba jų dalį ir (arba) juos [pakartotinai] panaudoti siejama ne tik su piratinės konkuruojančios produkcijos gamyba, tačiau ir su bet kuriuo naudotoju, kuris savo veiksmais daro didelę žalą (kokybine ir kiekybine prasme) investicijoms;
<…>
(47)
kadangi konkurencijos tarp informacijos prekių ir paslaugų teikėjų labui
sui generis
teisės pagrindu kuriama apsauga neturi skatinti piktnaudžiavimo palankesne padėtimi, ypač kuriant ir platinant naujas prekes ir paslaugas, turinčias intelektinę, dokumentinę, techninę, ekonominę arba komercinę pridėtinę vertę; kadangi todėl šios direktyvos nuostatos nepažeidžia nuostatos taikyti [Sąjungos] arba nacionalines konkurencijos taisykles.“
Šios direktyvos I skyriaus „Taikymo sritis“ 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Ši direktyva taikoma duomenų bazių bet kokio pobūdžio teisinei apsaugai.
2.   Šioje direktyvoje terminas „duomenų bazė“ reiškia pavienių darbų, duomenų ar kitokios metodiškai arba sistemingai sutvarkytos ir individualiai elektroniniu arba kitokiu būdu prieinamos medžiagos rinkinius.“
Minėtos direktyvos III skyriaus „
Sui generis
teisė“ 7 straipsnio 1, 2 ir 5 dalyse numatyta:
„1.   Valstybės narės numato duomenų bazės, pasižyminčios pakankamai didelėmis jos duomenų gavimo, tikrinimo ir pateikimo kokybinėmis ir (arba) kiekybinėmis investicijomis [kokybiniu ir (arba) kiekybiniu požiūriu pakankamai didelėmis duomenų gavimo, tikrinimo ir pateikimo investicijomis], sudarytojui teisę neleisti perkelti ir (arba) panaudoti visos tokių duomenų bazės arba pakankamai didelės jos dalies, kokybiškai ir (arba) kiekybiškai ją įvertinus [iš naujo naudoti visos, vertinant kiekybiniu arba kokybiniu požiūriu, tokių duomenų bazės arba pakankamai didelės jos dalies].
2.   Šiame skyriuje:
a)
„perkėlimas“ tai nuolatinis arba laikinas visų bazės duomenų [viso duomenų bazės turinio] arba pakankamai didelės jo dalies transformavimas į kitą lygmenį bet kokiomis priemonėmis ir bet kokia forma;
b)
„panaudojimas [iš naujo]“ tai bazės duomenų [duomenų bazės turinio] arba pakankamai didelės jų [jo] dalies pateikimas visuomenei platinant kopijas, nuomojant, operatyviosios (
on-line
) sistemos pagrindu [suteikiant internetinę prieigą] arba kitais informacijos perdavimo būdais. Pačiam teisės savininkui arba su jo leidimu kartą pardavus duomenų bazės kopiją [Europos Sąjungoje], prarandama teisė kontroliuoti kopijos perpardavimą [Sąjungos] teritorijoje.
Viešas skolinimas nelaikomas nei perkėlimu, nei viešu skelbimu [panaudojimu iš naujo].
<…>
5.   Pasikartojantis ir sistemingas duomenų bazės nedidelių dalių perkėlimas ir (arba) panaudojimas [iš naujo], reikalaujantis veiksmų, kurie nebūdingi normaliam duomenų bazių naudojimui arba kurie nepagrįstai pažeidžia teisėtus duomenų bazės sudarytojo interesus, nėra leidžiamas.“
Galiausiai minėtos direktyvos 13 straipsnyje nurodyta:
„Ši direktyva nepažeidžia nuostatų, ypač nuostatų dėl <…> įstatymų dėl konkurenciją ribojančių veiksmų ir nesąžiningos konkurencijos. <…>“
Latvijos teisė
Direktyvos 96/9 nuostatos, susijusios su
sui generis
teise, į Latvijos teisę perkeltos 2000 m. balandžio 6 d.
Autortiesību likums
(Autorių teisių įstatymas;
Latvijas Vēstnesis
, Nr. 148/150, 2000), iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 22 d. Įstatymu (
Latvijas Vēstnesis
, 2004, Nr. 69) 57–62 straipsniais.
Šio įstatymo 57 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta, kad duomenų bazės, pasižyminčios kokybiniu ir (arba) kiekybiniu požiūriu pakankamai didelėmis duomenų gavimo, tikrinimo ir pateikimo investicijomis (5 straipsnio 2 dalis), sudarytoju laikomas fizinis arba juridinis asmuo, kuris ėmėsi iniciatyvos sukurti duomenų bazę ir prisiėmė investicijų riziką. Duomenų bazės sudarytojas turi teisę uždrausti atlikti toliau nurodytą veiklą, kiek tai susiję su visu duomenų bazės turiniu arba didele jos dalimi, įvertinama kokybiniu arba kiekybiniu požiūriu:
–
„perkėlimas“ – tai nuolatinis arba laikinas viso duomenų bazės turinio arba pakankamai didelės jo dalies transformavimas į kitą lygmenį bet kokiomis priemonėmis ir bet kokia forma;
–
„panaudojimas iš naujo“ – tai viso duomenų bazės turinio arba pakankamai didelės jo dalies pateikimas visuomenei platinant kopijas, nuomojant, suteikiant internetinę prieigą arba kitais informacijos perdavimo būdais.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
CV-Online
, pagal Latvijos teisę įsteigta bendrovė, administruoja interneto svetainę www.cv.lv. Šioje interneto svetainėje yra
CV-Online
sukurta ir reguliariai atnaujinama duomenų bazė, kurioje pateikiami darbdavių darbo skelbimai.
Be to, svetainėje www.cv.lv pateikiamos metažymės (
meta tags
) – tam tikri „mikroduomenys“ (
microdata
). Tos žymės, nematomos atveriant
CV-Online
interneto svetainę, leidžia interneto paieškos sistemoms geriau nustatyti kiekvieno tinklalapio turinį, siekiant teisingai jį indeksuoti. Kiek tai susiję su
CV-Online
interneto svetaine, šiose metažymėse, susijusiose su kiekvienu duomenų bazėje esančiu laisvos darbo vietos skelbimu, yra tokie raktiniai žodžiai: „pareigos“, „įmonės pavadinimas“, „vietovė, kurioje yra darbovietė“ ir „skelbimo data“.
Melons
, taip pat pagal Latvijos teisę įsteigta bendrovė, administruoja interneto svetainę www.kurdarbs.lv – specialiai darbo skelbimams skirtą paieškos sistemą. Ši paieškos sistema leidžia atlikti paiešką keliose darbo skelbimu publikuojančiose interneto svetainėse pagal skirtingus kriterijus, pavyzdžiui, pareigų pobūdį ir darbovietės vietovę. Interneto svetainėje www.kurdarbs.lv jos naudotojai per hiperteksto nuorodas nukreipiami į interneto svetaines, kuriose ieškoma informacija buvo paskelbta pirmiausia, tarp jų – į
CV-Online
interneto svetainę. Spragtelėjęs tokią nuorodą naudotojas gali, be kita ko, patekti į interneto svetainę www.cv.lv, ir susipažinti su šia svetaine ir visu jos turiniu. Naudojant
Melons
specializuotą paieškos sistemą gautų paieškos rezultatų sąraše taip pat rodoma metažymėse, kurias programuodama savo interneto svetainę įtraukia
CV-Online
, esanti informacija.
Manydama, kad buvo pažeista jos
sui generis
teisė, numatyta Direktyvos 96/9 7 straipsnyje,
CV-Online
pareiškė ieškinį
Melons
. Ji tvirtina, kad
Melons
„perkelia“ ir „iš naujo panaudoja“ didelę dalį interneto svetainėje www.cv.lv esančios duomenų bazės turinio.
Pirmosios instancijos teismas konstatavo tos teisės pažeidimą, motyvuodamas tuo, kad
CV-Online
duomenų bazė yra „iš naujo panaudojama“.
Melons
apskundė pirmosios instancijos teismo sprendimą
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija
(Rygos apygardos teismas, Civilinių bylų kolegija, Latvija). Ji pabrėžia, kad jos interneto svetainėje nevykdomas joks duomenų perdavimas internetu, t. y. ji neveikia „tikruoju laiku“. Ji taip pat nurodo, kad interneto svetainę www.cv.lv reikia skirti nuo joje esančios duomenų bazės. Šiuo klausimu ji pabrėžia, kad su darbo skelbimais susijusią informaciją, matomą naudojant paieškos sistemą www.kurdarbs.lv gautuose rezultatuose, sugeneruoja
CV-Online
naudojamos metažymės. Vis dėlto šios metažymės nėra duomenų bazės dalis. Būtent norėdama, kad paieškos sistemos parodytų šią informaciją, programuodama savo interneto svetainę
CV-Online
įtraukia minėtas metažymes.
Tokiomis aplinkybėmis
Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija
(Rygos apygardos teismas, Civilinių bylų kolegija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar atsakovės veiklą, t. y. hipersaito naudojimą tam, kad galutiniai vartotojai būtų nukreipti į ieškovės interneto svetainę, kur gali susipažinti su darbo skelbimų duomenų baze, reikia suprasti kaip patenkančią į „panaudojimo [iš naujo]“ sąvokos apibrėžtį, pateiktą [Direktyvos 96/9] 7 straipsnio 2 dalies b punkte, t. y. kaip duomenų bazės naudojimą iš naujo kitu perdavimo būdu?
2.
Ar metažymėse esančią informaciją, kuri yra matoma atsakovės paieškos sistemoje, reikia suprasti kaip patenkančią į „perkėlimo“ sąvokos apibrėžtį, pateiktą [Direktyvos 96/9] 7 straipsnio 2 dalies a punkte, t. y. kaip nuolatinį arba laikiną viso duomenų bazės turinio arba pakankamai didelės jo dalies transformavimą į kitą lygmenį bet kokiomis priemonėmis ir bet kokia forma?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirmiausia reikia priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, vykstant SESV 267 straipsnyje įtvirtintai nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrai, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų išnagrinėti jam pateiktą bylą. Atsižvelgiant į tai, prireikus Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (2020 m. lapkričio 25 d. Sprendimo SABAM,
C‑372/19
,
EU:C:2020:959
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje keliama problema susijusi su specializuotos paieškos sistemos veikimo suderinamumu su Direktyvos 96/9 7 straipsnyje įtvirtinta
sui generis
teise. Prejudiciniais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai siekia sužinoti, ar, pirma, Direktyvos 96/9 7 straipsnio 2 dalies b punkte esanti sąvoka „panaudojimas iš naujo“ apima šioje paieškos sistemoje esančią hiperteksto nuorodą, kuria paieškos sistemos naudotojas nukreipiamas į trečiojo asmens sukurtą interneto svetainę, kur galima susipažinti su duomenų bazės turiniu, susijusiu su darbo pasiūlymais, ir, antra, ar reikia suprasti, kad iš tos interneto svetainės metažymių kylančiai informacijai, kurią rodo minėta paieškos sistema, taikoma šios direktyvos 7 straipsnio 2 dalies a punkte esanti sąvoka „perkėlimas“.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad iš Teisingumo Teismo priimtų sprendimų dėl Direktyvos 96/9 7 straipsnio (be kita ko, žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
) negalima nustatyti, ar esama „perkėlimo“ arba „panaudojimo iš naujo“, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį, kai, kaip šiuo atveju, naudojantis šia paieškos sistema gautų rezultatų sąraše specializuotos paieškos sistemos operatorius pateikia hiperteksto nuorodą, kuria nukreipiama į trečiojo asmens sukurtą duomenų bazę turinčią interneto svetainę ir iš metažymių kylančią informaciją, kurią įtraukė tos duomenų bazės sudarytojas, programuodamas savo interneto svetainę.
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad nagrinėjamu atveju darbo pasiūlymai, į kuriuos nukreipiama hiperteksto nuorodomis, atrenkami naudojant
Melons
tiekiamą specializuotą paieškos sistemą. Ši paieškos sistema indeksuoja ir perkopijuoja į savo serverį interneto svetainių, kuriose skelbiami darbo pasiūlymai, kaip antai interneto svetainės www.cv.lv, turinį ir tada leidžia vykdyti paiešką tame indeksuotame turinyje pagal tokius kriterijus, kaip darbo pobūdis ir darbovietės vieta.
Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad šiais dviem klausimais (juos reikia nagrinėti kartu) prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 96/9 7 straipsnio 1 ir 2 dalis reikia aiškinti taip: interneto paieškos sistema, specialiai skirta duomenų bazių turinio paieškai, kuri kopijuoja ir indeksuoja visą internete laisvai prieinamą duomenų bazę ar pakankamai didelę jos dalį, tada suteikia galimybę savo naudotojams atlikti atitinkamas šios duomenų bazės paieškas savo interneto svetainėje pagal atsižvelgiant į jos turinį reikšmingus kriterijus, atlieka šios duomenų bazės turinio „perkėlimą“ ir „panaudojimą iš naujo“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir ar minėtos duomenų bazės sudarytojas turi teisę uždrausti tokį tos pačios duomenų bazės turinio perkėlimą arba panaudojimą iš naujo.
Siekiant atsakyti į šiuos klausimus, pirmiausia reikia patikslinti iš Direktyvos 96/9 kylančios
sui generis
teisės apsaugos apimtį ir tikslą.
Šiuo atžvilgiu iš Direktyvos 96/9 40 ir 41 konstatuojamųjų dalių matyti, jog šia
sui generis
teise siekiama ribotą laikotarpį užtikrinti pakankamai didelių investicijų, skirtų duomenų bazės turiniui gauti, patikrinti ar pateikti, apsaugą, suteikiant duomenų bazės sudarytojui galimybę uždrausti be leidimo perkelti ir (arba) iš naujo panaudoti visą duomenų bazės turinį arba pakankamai didelę jo dalį. Teisingumo Teismas patikslino, kad Direktyvos 96/9 7 straipsnyje numatytos teisės tikslas – užtikrinti investicijų grąžą asmeniui, kuris ėmėsi iniciatyvos ir prisiėmė riziką skirti pakankamai dideles su žmogiškaisiais, techniniais ir (arba) finansiniais ištekliais susijusias investicijas, kad duomenų bazė būtų sukurta ir veiktų, tą duomenų bazę apsaugant nuo tų investicijų dėl gautų rezultatų pasisavinimo be leidimo (žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Remdamasis Direktyvos 96/9 39, 42 ir 48 konstatuojamosiomis dalimis Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad įvesdamas
sui generis
teisę Sąjungos teisės aktų leidėjas siekia skatinti duomenų kaupimo ir apdorojimo sistemų kūrimą ir taip prisidėti prie informacijos rinkos, kuriai būdingas didelis kasmet sukuriamos ir apdorojamos informacijos kiekis, plėtros visose veiklos srityse (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Pirma, kalbant apie sąlygas, kuriomis duomenų bazė gali būti saugoma
sui generis
teisės pagal Direktyvos 96/9 7 straipsnį, reikia pažymėti, kad pagal šį straipsnį duomenų bazės apsauga šia teise pateisinama tik su sąlyga, kad patvirtinama, jog jai skirtos kokybiniu arba kiekybiniu požiūriu pakankamai didelės duomenų gavimo, tikrinimo ir pateikimo investicijos (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
punktas).
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją investicijos į duomenų bazės turinio gavimą susijusios su ištekliais, naudojamais ieškant egzistuojančių duomenų ir juos surenkant į minėtą bazę; prie jų nepriskiriami ištekliai, panaudoti kuriant pačius duomenis (2004 m. lapkričio 9 d. Sprendimo The British Horseracing Board ir kt.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
punktas ir Sprendimo Fixtures Marketing,
C-338/02
,
EU:C:2004:696
,
punktas).
Be to, su duomenų bazės turinio tikrinimu susijusių investicijų sąvoka reiškia išteklius, panaudotus siekiant užtikrinti minėtoje bazėje esančios informacijos patikimumą, tiriant ieškomų duomenų tikslumą tiek duomenų bazės kūrimo, tiek jos veikimo laikotarpiu (2004 m. lapkričio 9 d. Sprendimo The British Horseracing Board ir kt.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
punktas).
Galiausiai duomenų bazės turiniui pateikti skirtos investicijos reiškia išteklius, kuriais siekiama suteikti minėtai bazei informacijos apdorojimo funkciją, t. y. išteklius, naudojamus sistemingai arba metodiškai sutvarkyti toje bazėje esančius duomenis bei organizuoti atskirų duomenų prieinamumą (2004 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Fixtures Marketing,
C‑338/02
,
EU:C:2004:696
,
punktas; Sprendimo Fixtures Marketing,
C-444/02
,
EU:C:2004:697
,
punktas ir Sprendimo Fixtures Marketing,
C-46/02
,
EU:C:2004:694
,
punktas).
Kadangi prejudiciniai klausimai grindžiami prielaida, kad
CV-Online
duomenų bazė atitinka šio sprendimo 24 punkte nurodytą sąlygą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prireikus turi išnagrinėti, ar įvykdytos Direktyvos 96/9 7 straipsnyje numatytos
sui generis
teisės apsaugos suteikimo sąlygos, įskaitant tai, ar pačias
CV-Online
tiekiamas metažymes galima laikyti sudarančiomis esminę saugomos duomenų bazės dalį.
Antra, dėl kriterijų, kuriais vadovaujantis galima daryti išvadą, kad naudotojo veiksmas yra „perkėlimas“ ir (arba) „panaudojimas iš naujo“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 96/9, reikia priminti, kad jos 7 straipsnio 2 dalies a punkte „perkėlimo“ sąvoka apibrėžta kaip „nuolatinis arba laikinas visų bazės duomenų [viso duomenų bazės turinio] arba pakankamai didelės jo dalies transformavimas į kitą lygmenį bet kokiomis priemonėmis ir bet kokia forma“. Pagal tos pačios direktyvos 7 straipsnio 2 dalies b punktą „panaudojimas iš naujo“ – tai „[bet koks] bazės duomenų [duomenų bazės turinio] arba pakankamai didelės jų [jo] dalies pateikimas visuomenei platinant kopijas, nuomojant, operatyviosios (on-line) sistemos pagrindu [suteikiant internetinę prieigą] arba kitais informacijos perdavimo būdais“.
Remdamasis tikslu, kurio siekė Sąjungos teisės aktų leidėjas, įtvirtindamas
sui generis
teisę, Teisingumo Teismas plačiai aiškino tiek sąvoką „panaudojimas iš naujo“ (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
ir
punktus), tiek sąvoką „perkėlimas“ (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 9 d. Sprendimo Directmedia Publishing,
C‑304/07
,
EU:C:2008:552
,
ir
punktus).
Taigi iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tas „perkėlimo“ ir „panaudojimas iš naujo“ sąvokas reikia aiškinti kaip apimančias bet kokį veiksmą, kuriuo be duomenų bazės sudarytojo leidimo jo investicijų rezultatai padaromi prieinami visuomenei ir taip iš jo atimama galimybė gauti pajamų, kurios padengtų tų investicijų sąnaudas (2004 m. lapkričio 9 d. Sprendimo The British Horseracing Board ir kt.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
punktas).
Konkrečiau kalbant, kiek tai susiję su specializuotos paieškos sistemos veikimu, Teisingumo Teismas nusprendė, kad specializuotos metapaieškos sistemos operatorius „panaudojo iš naujo“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 96/9 7 straipsnio 2 dalies b punktą, visą trečiajam asmeniui priklausančioje interneto svetainėje esančios duomenų bazės turinį arba pakankamai didelę jo dalį, kai neapibrėžtam galutinių vartotojų skaičiui suteikė įrankį, leidžiantį vykdyti šioje duomenų bazėje esančių duomenį paiešką, taigi, ir prieigą prie viso šios bazės turinio kitu būdu, nei numatė minėtos bazės sudarytojas. Teisingumo Teismas pabrėžė, kad tokia veikla pažeidžia duomenų bazės sudarytojo
sui generis
teisę, nes atima iš šio sudarytojo pajamas, kurios jam leistų padengti savo investicijų sąnaudas. Iš tiesų tokiu atveju naudotojui nebereikia eiti į atitinkamo trečiojo asmens duomenų bazės pradžios tinklalapį ir naudoti paieškos formą, nes su tos duomenų bazės duomenimis jis gali tiesiogiai susipažinti naudodamasis metapaieškos sistemos operatoriaus paslauga (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
-
punktai).
Šiuo atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir pagrindinės bylos šalių pastabų, taip pat iš per posėdį gautos informacijos, kurią generalinis advokatas pabrėžė išvados 33 punkte, matyti, kad specializuota paieškos sistema, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, nenaudoja interneto svetainių, kuriose ji leidžia atlikti paiešką, paieškos formų ir nevykdo savo naudotojų užklausų „tikruoju laiku“ pagal tose paieškos formose naudojamus kriterijus. Vis dėlto ji reguliariai indeksuoja šias interneto svetaines ir išsaugo jų kopiją savo serveriuose. Be to, naudodama savo paieškos formą ji leidžia savo naudotojams atlikti paiešką pagal jos siūlomus kriterijus; ši paieška atliekama tik tarp indeksuotų duomenų.
Nors paieškos sistemos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, veikimas skiriasi nuo nagrinėto byloje, kurioje priimtas 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Innoweb (
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
), vis dėlto ši paieškos sistema leidžia kitokiu būdu, nei numatė atitinkamos duomenų bazės sudarytojas, vienu metu tirti kelių duomenų bazių, įskaitant
CV-Online
, turinį ir jį pateikti savo naudotojams. Suteikdama galimybę vienu metu atlikti paiešką keliose duomenų bazėse pagal darbo ieškantiems asmenims svarbius kriterijus ši specializuota paieškos sistema savo interneto svetainėje suteikia naudotojams prieigą prie tose duomenų bazėse esančių darbo pasiūlymų.
Taigi paieškos sistema, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, leidžia tirti visus internete laisvai pasiekiamose duomenų bazėse, įskaitant
CV-Online
interneto svetainę, esančius duomenis ir suteikia savo naudotojams prieigą prie viso tų duomenų bazių turinio kitu būdu, nei numatė jų sudarytojas. Be to, šie duomenys pateikiami visuomenei, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 96/9 7 straipsnio 2 dalies b punktą, nes tokia paieškos sistema gali naudotis kiekvienas asmuo (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
punktą).
Be to, indeksuodama ir perkopijuodama į savo serverį interneto svetainių turinį ta paieškos sistema transformuoja tose interneto svetainėse esančių duomenų bazių turinį į kitą lygmenį.
Vadinasi, toks pakankamai didelės atitinkamų duomenų bazių turinio dalies perkėlimas ir toks šių duomenų pateikimas visuomenei be juos sukūrusio asmens sutikimo atitinkamai yra šių duomenų bazių „perkėlimas“ ir „panaudojimas iš naujo“, kurie pagal Direktyvos 96/9 7 straipsnio 1 dalį draudžiami, jeigu dėl jų tas asmuo netenka pajamų, kurios leistų jam padengti šių investicijų sąnaudas. Kaip generalinis advokatas pabrėžia išvados 36 punkte, hiperteksto nuorodų į
CV-Online
interneto svetainėje esančius skelbimus pateikimas ir šios interneto svetainės metažymėse esančios informacijos dauginimas yra tik išorinės mažai reikšmingos šio „perkėlimo“ ir „panaudojimo iš naujo“ apraiškos.
Taigi dar reikia išnagrinėti, ar šio sprendimo 35 ir 36 punktuose nurodyti veiksmai gali pakenkti duomenų bazę, kuri buvo transformuota į kitą lygmenį ir pateikta visuomenei, sudariusio asmens investicijoms.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, kad Direktyvos 96/9 7 straipsnyje numatyta
sui generis
teise siekiama apsaugoti duomenų bazę sudariusį asmenį nuo naudotojo veiksmų, peržengiančių jam suteiktų teisių ribas, todėl darančių žalą to asmens investicijoms (šiuo klausimu žr. 2004 m. lapkričio 9 d. Sprendimo The British Horseracing Board ir kt.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
ir
punktus). Šiomis aplinkybėmis Direktyvos 96/9 7 straipsnio 1 dalimi, siejama su jos 42 konstatuojamąja dalimi, siekiama, kad naudotojas savo veiksmais nepadarytų didelės žalos (kokybiškai ir kiekybiškai ją įvertinus) investicijoms (šiuo klausimu žr. 2004 m. lapkričio 9 d. Sprendimo The British Horseracing Board ir kt.,
C‑203/02
,
EU:C:2004:695
,
punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad duomenų bazės sudarytojas turi apsaugą nuo specializuotos metapaieškos sistemos operatoriaus veiklos, kuri panėšėja į piratinę konkuruojančio produkto gamybą, nurodytą Direktyvos 96/9 42 konstatuojamojoje dalyje (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
punktą). Dėl tokios veiklos minėti sudarytojai galėjo netekti įplaukų, taigi, ir pajamų, kurios leistų jiems susigrąžinti investicijas į duomenų bazių kūrimą ir veikimą (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Innoweb,
C‑202/12
,
EU:C:2013:850
,
–
punktus).
Šiuo klausimu reikia nustatyti teisingą pusiausvyrą tarp duomenų bazių sudarytojų teisėto intereso susigrąžinti dideles investicijas ir naudotojų bei tų sudarytojų konkurentų intereso turėti prieigą prie tose duomenų bazėse esančios informacijos ir galimybę remiantis ta informacija kurti naujoviškus produktus.
Iš tiesų svarbu priminti, kad internete esančio turinio agregatorių, kaip antai atsakovės pagrindinėje byloje, veikla taip pat leidžia pasiekti šio sprendimo 23 punkte primintą tikslą skatinti įdiegti duomenų saugojimo ir tvarkymo sistemas, siekiant prisidėti prie informacijos rinkos plėtros. Kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo išvados 41 punkte, šie agregatoriai prisideda prie pridėtinės vertės informacijos sektoriuje turinčių prekių ir paslaugų kūrimo ir platinimo. Siūlydami savo naudotojams suvienodintą sąsają, leidžiančią atlikti paiešką keliose duomenų bazėse pagal jų turinio atžvilgiu reikšmingus kriterijus, jie prisideda prie geresnio informacijos struktūrizavimo ir palengvina paiešką internete. Jie taip pat prisideda prie gero konkurencijos veikimo ir pasiūlos bei kainų skaidrumo.
Kaip matyti iš šio sprendimo 24 punkto, Direktyvos 96/9 7 straipsnio 1 dalis suteikia
sui generis
teisės apsaugą duomenų bazėms, kurioms sukurti ar veikti būtinos kokybiniu arba kiekybiniu požiūriu pakankamai didelės investicijos.
Vadinasi, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo išvados 43 ir 46 punktuose, pagrindinis esamų teisėtų interesų palyginimo kriterijus turi būti potenciali žala pakankamai didelėms duomenų bazę sudariusio asmens investicijoms, t. y. rizika, kad šios investicijos negalės būti susigrąžintos.
Galiausiai reikia pridurti, kad, kaip nurodyta Direktyvos 96/9 13 straipsnyje, šios direktyvos nuostatos nepažeidžia konkurencijos taisyklių, susijusių su Sąjungos ar valstybių narių teise.
Pagrindinėje byloje, kad galėtų priimti sprendimą dėl
CV-online
teisės uždrausti „perkelti“ ar „iš naujo panaudoti“ visą šios duomenų bazės turinį arba didelę jo dalį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas bylos aplinkybes, turi patikrinti, pirma, ar atitinkamos duomenų bazės turiniui gauti, patikrinti ir pateikti reikia pakankamai didelių investicijų, ir, antra, ar nagrinėjamas „perkėlimas“ ar „panaudojimas iš naujo“ kelia grėsmę šių galimybei susigrąžinti šias investicijas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 96/9 7 straipsnio 1 ir 2 dalys aiškintinos taip: interneto paieškos sistema, specialiai skirta duomenų bazių turinio paieškai, kuri kopijuoja ir indeksuoja visą internete laisvai prieinamą duomenų bazę ar didelę jos dalį, tada suteikia galimybę savo naudotojams atlikti atitinkamas šios duomenų bazės paieškas savo interneto svetainėje pagal atsižvelgiant į jos turinį reikšmingus kriterijus, atlieka šio turinio „perkėlimą“ ir „panaudojimą iš naujo“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą; tokios duomenų bazės sudarytojas gali uždrausti jos turinio „perkėlimą“ arba „panaudojimą iš naujo“, jei tokiais veiksmais padaroma žala jo investicijoms, skirtoms tam turiniui gauti, patikrinti ir pateikti, t. y. kai jie kelia pavojų galimybei susigrąžinti šias investicijas įprastai naudojantis nagrinėjama duomenų baze; tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1996 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/9/EB dėl duomenų bazių teisinės apsaugos 7 straipsnio 1 ir 2 dalis reikia aiškinti taip: interneto paieškos sistema, specialiai skirta duomenų bazių turinio paieškai, kuri kopijuoja ir indeksuoja visą internete laisvai prieinamą duomenų bazę ar didelę jos dalį, tada suteikia galimybę savo naudotojams atlikti atitinkamas šios duomenų bazės paieškas savo interneto svetainėje pagal atsižvelgiant į jos turinį reikšmingus kriterijus, atlieka šio turinio „perkėlimą“ ir „panaudojimą iš naujo“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą; tokios duomenų bazės sudarytojas gali uždrausti jos turinio „perkėlimą“ arba „panaudojimą iš naujo“, jei tokiais veiksmais padaroma žala jo investicijoms, skirtoms tam turiniui gauti, patikrinti ir pateikti, t. y. kai jie kelia pavojų galimybei susigrąžinti šias investicijas įprastai naudojantis nagrinėjama duomenų baze; tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: latvių.