CELEX: 62017CJ0030
Ennakkoratkaisupyyntö
Verotus
Valmisteverot
Direktiivi 92/83/ETY
3 artiklan 1 kohta
Alkoholi ja alkoholijuomat
Olut
Maustettu olut
Platoaste
Laskentatapa

Ennakkoratkaisupyyntö koskee alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/83/ETY (
EYVL 1992, L 316, s. 21
) 3 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu (Poznańin tullihallinnon johtaja, Puola) ja Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu (jäljempänä Kompania Piwowarska) ja joka koskee Kompania Piwowarskalle maustettujen oluiden myynnistä maksettavaksi tulevan valmisteveron määrän laskemista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 92/83
Direktiivin 92/83 johdanto-osan viidennessä ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”oluen osalta olisi sallittava muitakin lopputuotteen valmisteveron laskentamenetelmiä,
jäsenvaltioiden olisi tietyin rajoituksin annettava soveltaa oluen valmisteveroa useamman kuin yhden platoasteen tiheysalueeseen, jos oluen valmisteveron määrä ei missään tapauksessa ole yhteisön valmisteveron vähimmäismäärää pienempi”.
Kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kannettava oluesta valmisteveroa tämän direktiivin mukaisesti.”
Direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä ’oluella’ tarkoitetaan kaikkia CN-koodiin 2203 kuuluvia tuotteita tai kaikkia tuotteita, jotka sisältävät oluen ja CN-koodiin 2206 kuuluvien alkoholittomien juomien sekoituksen, todellisen alkoholipitoisuuden ollessa kummassakin tapauksessa enemmän kuin 0,5 tilavuusprosenttia.”
Direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden oluelle vahvistaman valmisteveron on perustuttava joko lopputuotteen:
–
hehtolitrojen lukumäärään/platoaste tai
–
hehtolitrojen lukumäärään/todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosentteina.”
Direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat soveltaa vähimmäismäärää alhaisempia alennettuja valmisteveron määriä olueen, jonka todellinen alkoholipitoisuus on enintään 2,8 tilavuusprosenttia.
2.   Jäsenvaltiot voivat rajoittaa tämän artiklan soveltamisen tuotteisiin, jotka sisältävät oluen ja CN-koodiin 2206 kuuluvien alkoholittomien juomien sekoituksen.”
Direktiivin 92/83 28 artiklassa säädetään seuraavaa:
”[Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta] voi jatkaa 1 päivänä tammikuuta 1992 voimassa olleiden valmisteverovapautuksien soveltamista seuraaviin tuotteisiin:
–
tiivistetty mallasjuoma, jonka vierteen tiheys ennen käymistä on ollut vähintään 1200 (47 platoastetta) alkuperäisestä tiheydestä,
– –”
Direktiivi 92/84/ETY
Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen määrien lähentämisestä 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/84/ETY (
EYVL 1992, L 316, s. 29
) johdanto-osan toisessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”direktiivissä 92/83 – – vahvistetaan alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamista koskevat säännökset,
– –
oluen verotusmenetelmät ovat erilaisia eri jäsenvaltioissa, ja näiden erojen säilyttäminen olisi sallittava erityisesti vahvistamalla valmisteveron vähimmäismäärä, joka ilmoitetaan suhteessa tuotteen alkuperäiseen tiheyteen ja alkoholipitoisuuteen”.
Direktiivin 92/84 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Oluen valmisteveron vähimmäismäärä on 1 päivästä tammikuuta 1993 vahvistettava:
–
0,748 [euroksi] lopputuotteen hehtolitralta/platoaste tai
–
1,87 [euroksi] lopputuotteen hehtolitralta/alkoholiprosentti.”
Puolan oikeus
Puolassa 23.1.2004 annetun valmisteverolain (ustawa o podatku akcyzowym) (Dz. U., nro 29, järjestysnumero 257), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, 68 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä laissa oluella tarkoitetaan lain liitteessä 2 olevan nimikkeen 13 tuotteita sekä kaikkia oluen ja Puolan tavaroiden ja palvelujen luokituksen nimikkeeseen 15.94.10 ja CN-koodiin 2206 00 kuuluvien alkoholittomien juomien sekoituksia, jos niiden todellinen alkoholipitoisuus on enemmän kuin 0,5 tilavuusprosenttia.
– –
3.   Oluesta kannettavan veron perusteena on lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärä platoastetta kohti.
4.   Oluen valmistevero on 6,86 Puolan zlotya (PLN) [(n. 1,63 euroa)] hehtolitralta lopputuotetta kutakin platoastetta kohti.
5.   Valtiovarainministeri ottaa jäsenvaltioissa sovelletut verotusmenetelmät huomioon vahvistaessaan asetuksella oluen veron perusteen määrittämistavan.”
Oluen veron perusteen määrittämistavasta 31.3.2004 annetun valtiovarainministerin asetuksen (rozporządzenie Ministra Finansów w sprawie sposobu ustalania podstawy opodatkowania piwa) (Dz. U., nro 70, järjestysnumero 635) 1 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Veron perustetta määritettäessä yksi platoaste on yksi massaprosentti kantavierteestä, jolloin laskelman perusteena on lopputuotteessa oleva alkoholipitoisuus ja todellinen uutepitoisuus.”
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
Kompania Piwowarska, joka on Puolaan sijoittautunut yhtiö, tuottaa olutta ja myös CN-koodiin 2206 kuuluvaa maustettua olutta, joka valmistetaan lisäämällä perinteiseen olueen alkoholikäymisen päättymisen jälkeen sokerisiirappia, aromeja ja vettä.
Kompania Piwowarska vahvisti alkuperäisessä veroilmoituksessaan maustettujen oluiden myynnistä maksettavan valmisteveron määrän siten, että se otti sen määrittämislaskelmassa Ballingin kaavan mukaisesti huomioon kyseisen oluen platoasteen ja siihen käymisprosessin päättymisen jälkeen lisätyt ainesosat. Yhtiö maksoi tämän perusteen perusteella lasketun valmisteveron.
Yhtiö toimitti tämän jälkeen verohallinnolle hakemuksen, jossa se vaati sitä toteamaan, että maustettujen oluiden marraskuun 2004 myynnistä oli maksettu liikaa valmisteveroa, ja liitti mukaan alkuperäistä veroilmoitusta koskevan oikaisun, jossa se esitti, että sen alkuperäisessä ilmoituksessa maustettujen oluiden osalta käytetty platoasteiden laskentatapa oli virheellinen. Kompania Piwowarskan mukaan lopputuotteessa oleva sokeri olisi nimittäin pitänyt vähentää oluen todellisesta uutepitoisuudesta Ballingin kaavan soveltamiseksi, koska viimeksi mainittua kaavaa sovelletaan ainoastaan perinteiseen olueen eli olueen, jossa ei ole lisäaineita.
Asiaa alimmassa asteessa käsitelleen veroviranomaisen hylättyä liikaa maksetun valmisteveron määrän toteamisesta esitetyn hakemuksen ja oikaisuviranomaisen pysytettyä hylkäämisen Kompania Piwowarska nosti kanteen Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniussa (Poznańin alueen hallintotuomioistuin, Puola), joka kumosi asiaa alimmassa asteessa käsitelleen veroviranomaisen ja oikaisuviranomaisen tekemät päätökset.
Poznańin tullihallinnon johtaja teki tästä Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniun antamasta ratkaisusta kassaatiovalituksen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää, että nyt käsiteltävässä asiassa maustetun oluen uutteen paino on korkeampi kuin kantavierteen kuivauutteen paino sokerisiirapin ja – vähäisemmässä määrin – aromien lisäämisen aikaansaaman tiheyden suurentumisen takia. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen on ratkaistava, velvoitetaanko direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdassa silloin, kun maustettujen oluiden veron peruste lasketaan niiden platoasteen perusteella, ottamaan huomioon lopputuotteen todellinen uutepitoisuus sillä tavalla, että mukaan luetaan käymisprosessin päättymisen jälkeen lisätyistä aromeista saatava uute, vai niin, että näitä käymisprosessin päättymisen jälkeen lisättyjä ainesosia ei oteta huomioon.
Kyseisen tuomioistuimen mukaan on esitetty kaksi lähestymistapaa kyseisen ongelman ratkaisemiseksi. Ensimmäisen lähestymistavan, jota Kompania Piwowarska puoltaa, mukaan oluen veron perusteen määrittämiseksi käytettyjä käsitteitä on tulkittava niiden teknisessä – panimoteollisuudessa käytetyssä – merkityksessä, eikä niitä voida muuttaa verotuksellisista syistä. Koska yksi platoaste vastaa yhtä massaprosenttia kantavierteestä, ainoastaan tätä uutetta eikä lopputuotetta on käytettävä perusteena platoastetta määritettäessä. Maustettujen oluiden platoaste on näin ollen laskettava Ballingin kaavan avulla ottamatta huomioon käymisprosessin päättymisen jälkeen lisättyjä ainesosia. Tämä näkökanta perustuu direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdasta peräisin olevaan ajatukseen, jonka mukaan silloin, kun unionin säännöksissä säädetään mahdollisuudesta säätää kahdesta vaihtoehtoisesta menetelmästä oluen veron perusteen laskemiseksi, molempien menetelmien on johdettava samankaltaisiin tuloksiin.
Toisen lähestymistavan, jota Poznańin tullihallinnon johtaja puoltaa, mukaan platoasteiden perusteella suoritettavassa verottamisessa on otettava huomioon kaikki lopputuotteessa olevat uutteet mukaan lukien käymisprosessin päättymisen jälkeen lisätyt sokerit. Tämä lähestymistapa perustuu siihen tosiseikkaan, että lainsäätäjä on säätänyt, että platoasteet määritetään lopputuotteen perusteella. Tämän lähestymistavan ansiosta samaa verokohtelua voidaan soveltaa sellaisiin oluisiin, joissa on sama makulaatu ja sama alkoholipitoisuus, niiden valmistamisteknologiassa olevista eroista riippumatta.
Koska Naczelny Sąd Administracyjny (ylin hallintotuomioistuin, Puola) oli epävarma siitä, miten direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko – – direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdan ja tavoitteiden perusteella määritettäessä maustettujen oluiden veron perustetta platoasteikon mukaan lopputuotteen todelliseen uutepitoisuuteen lisättävä käymisen päättymisen jälkeen lisätyistä aromeista saatava uute, vai jätetäänkö lisätyistä aromeista peräisin oleva uute huomiotta?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää kysymyksellään, onko direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että määritettäessä maustettujen oluiden veron perustetta platoasteikon mukaan huomioon on otettava kantavierteen kuivauute, vai onko huomioon otettava lopputuotteen kuivauute, joka sisältää käymisen päättymisen jälkeen lisätyt aromit ja sokerisiirapin.
Aluksi on palautettava mieleen, että direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat valita kahdesta laskentamenetelmästä olueen kohdistuvan valmisteveron perusteen laskemiseksi eli ne voivat valita menetelmän, joka perustuu lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärään per platoaste, tai menetelmän, joka perustuu lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärään per todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosentteina.
Puolan tasavallan tapauksessa 23.1.2004 annetun valmisteverolain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, 68 §:n 3 momentista, oluen veron perusteen määrittämistavasta 31.3.2004 annetun valtiovarainministerin asetuksen 1 §:n 1 momentista ja Poznańin tullihallinnon johtajan kirjallisista huomautuksista käy ilmi, että Puolan tasavalta on valinnut laskentamenetelmän, joka perustuu lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärään platoastetta kohti.
Toiseksi on täsmennettävä, että ennakkoratkaisupyynnössä olevien tietojen mukaan pääasiassa kyseessä oleva maustettu olut valmistetaan lisäämällä perinteiseen olueen sokerisiirappia ja aromeja yleensä alkoholikäymisen päättymisen jälkeen.
Kolmanneksi on todettava – kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa –, että käsite ”kantavierre” tarkoittaa käymisprosessin alkamisajankohtaan saakka vedestä ja muista käymistä varten valmistetuista oluen ainesosista, kuten ohramaltaasta ja humalasta, koostuvaa sekoitusta. ”Kantavierteen kuivauute” koostuu kaikista muista kantavierteen ainesosista kuin vedestä.
Esitetystä kysymyksestä on todettava, että direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”platoaste” ei ole määritelty kyseisessä direktiivissä eikä muissa unionin säädöksissä. Tämän käsitteen merkitys on näin ollen määriteltävä sen tavanomaisen merkityksen mukaan ottamalla samalla huomioon se asiayhteys, jossa kyseistä käsitettä käytetään, ja sen säännöstön tavoitteet, johon se kuuluu (ks. vastaavasti tuomio 2.3.2017, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main, C-568/15, EU:C:2017:154, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On ensinnäkin selvää, että platoasteikolla panimoteollisuudessa olevan tavanomaisen merkityksen mukaan platoasteikolla voidaan laskea kuivauutteen prosenttimäärä kantavierteen massasta siten, että yksi platoaste vastaa yhtä grammaa kuivauutetta sataa grammaa kantavierrettä kohti. Tästä seuraa, että platoaste – siten kuin se ymmärretään yleisesti panimoteollisuudessa – lasketaan ottamatta huomioon maustettuihin oluisiin käymisprosessin päättymisen jälkeen lisättyjä aromeja ja sokerisiirappia.
Tätä tulkintaa ei voida kyseenalaistaa sillä, että direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdassa on käytetty käsitettä ”lopputuote”. Kuten Euroopan komissio on aivan oikein todennut, se, että direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdassa viitataan lopputuotteen platoasteisiin, merkitsee, että platoasteiden lukumäärän on oltava arvo, joka määrittää lopputuotteen ominaisuuden, riippumatta siitä, onko näiden asteiden lukumäärä mitattu lopputuotteesta vai onko mittaus tehty tuotantoprosessin aikaisemmassa vaiheessa.
Platoasteet, jotka mittaavat kuivauutetta käymiseen käytettävässä kantavierteessä, ovat edelleen luonteenomaisia kaikille tästä vierteestä saataville lopputuotteille riippumatta siitä, ovatko nämä tuotteet perinteisiä oluita vai maustettuja oluita.
Toiseksi asiayhteyttä koskeva tarkastelu vahvistaa, että direktiivin 92/83 yhteydessä maustetun oluen platoasteiden laskelmassa ei voida ottaa huomioon käymisprosessin päättymisen jälkeen lisättyjä aromeja ja siirappisokeria.
Tässä yhteydessä on viitattava yhtäältä direktiivin 92/83 28 artiklan ensimmäiseen luetelmakohtaan, jossa myös viitataan käsitteeseen ”platoasteet”. Tämän säännöksen mukaan Yhdistynyt kuningaskunta voi jatkaa 1.1.1992 voimassa olleiden valmisteverovapautuksien soveltamista muun muassa tiivistettyyn mallasjuomaan, jonka vierteen tiheys ennen käymistä on ollut vähintään 1200 (47 platoastetta) alkuperäisestä tiheydestä.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 93 ja 96 kohdassa, 28 artiklan ensimmäisestä luetelmakohdasta käy selvästi ilmi, että tämän säännöksen soveltamista varten platoasteet määritetään käymistä edeltävän kantavierteen tiheyden perusteella, eikä ole ajateltavissa – sitä koskevan viitteen puuttuessa –, että unionin lainsäätäjä olisi halunnut säätää saman direktiivin kahdessa säännöksessä kahdesta eri menetelmästä platoasteiden laskemista varten.
Toisaalta direktiivin 92/83 asiayhteyttä koskevassa tulkinnassa on perusteltua ottaa huomioon direktiivi 92/84, jossa vahvistetaan oluen sellaisen valmisteveron vähimmäismäärä, jonka rakenne määritetään direktiivissä 92/83. Direktiivin 92/84 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa mainitaan, että oluen verotusmenetelmät ovat erilaisia eri jäsenvaltioissa, ja todetaan, että näiden erojen säilyttäminen olisi sallittava erityisesti vahvistamalla valmisteveron vähimmäismäärä, joka ilmoitetaan joko suhteessa tuotteen alkuperäiseen tiheyteen tai suhteessa alkoholipitoisuuteen.
Tämä vähimmäismäärä vahvistetaan kyseisen direktiivin 6 artiklassa niin, että sen perustana on lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärä per platoaste tai lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärä per alkoholiprosentti. Näin ollen kyseisen direktiivin johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa olevaa viittausta tuotteen alkuperäiseen tiheyteen on tulkittava siten, että sillä viitataan oluen platoasteisiin perustuvaan oluen valmisteveron laskentamenetelmään, kun taas samaan perustelukappaleeseen sisältyvää viittausta tuotteen alkoholipitoisuuteen on tulkittava siten, että sillä viitataan oluen alkoholiprosenttiin perustuvaan oluen valmisteveron laskentamenetelmään. Tästä seuraa, että platoasteet on laskettava kyseisen 6 artiklan soveltamista varten siten, että laskelmassa otetaan huomioon oluen alkuperäinen tiheys eli sen kantakierre.
Direktiivin 92/84 6 artiklassa tarkoitetut kaksi valmisteveron vähimmäismäärän vahvistamismenetelmää vastaavat direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kahta valmisteveron määrittämismenetelmää. Käsitteitä ”lopputuote” käytetään myös molemmissa artikloissa samalla tavalla.
Edellä olevasta seuraa, että kun otetaan huomioon direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”platoaste” tavanomainen merkitys ja asiayhteys, jossa sitä käytetään, tätä käsitettä on tulkittava siten, että se muodostaa mittayksikön, joka koskee oluen alkuperäistä tiheyttä ja näin ollen sen kantavierrettä.
Kolmanneksi on todettava, että myös direktiiveillä 92/83 ja 92/84 käyttöön otetun oikeudellisen järjestelmän tavoitteiden tutkinta tukee tätä tulkintaa.
Direktiivien 92/83 ja 92/84 tavoitteena on nimittäin säätää – riippumatta siitä, onko olut maustettua vai ei – sellaisesta valmisteveron vähimmäistasosta oluthehtolitralta, joka on sitä korkeampi, mitä suuremmaksi oluen alkoholipitoisuus nousee. Kuten julkisasiamies on huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 101 kohdassa, näissä direktiiveissä säädetyn valmisteveron tarkoituksena on näin ollen verottaa alkoholin kulutusta.
Direktiivin 92/83 2 artiklassa säädetään oluiden tai maustettujen oluiden, joiden alkoholiprosentti on alle 0,5 tilavuusprosenttia, jättämisestä verotuksen ulkopuolelle, ja saman direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetään vähimmäismäärää alhaisempien alennettujen valmisteveron määrien soveltamisesta olueen, jonka todellinen alkoholipitoisuus on enintään 2,8 tilavuusprosenttia. Lisäksi direktiivin 92/84 6 artiklan toisesta luetelmakohdasta ilmenee, että kun oluen valmisteveron vähimmäismäärä lasketaan oluen alkoholiprosentin perusteella, vähimmäismäärä on suoraan suhteessa tähän alkoholiprosenttiin.
Platoasteikon mukaan suoritettavan valmisteveron perusteen määrittämisen osalta pääasian asianosaisten kesken on riidatonta, että periaatteessa on niin, että mitä korkeampi kantavierteen kuivauutteen prosenttiosuus on, sitä suurempi on tästä kantavierteestä saatavan oluen alkoholipitoisuus.
Sen sijaan – kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 107 kohdassa – käymisen jälkeen lisätyillä ainesosilla ei ole lainkaan vaikutusta lopputuotteen alkoholipitoisuuteen. Näin ollen maustetun oluen platoasteiden laskeminen siten, että laskemisessa otetaan kantavierteen kuivauutteen lisäksi huomioon myös käymisen jälkeen lisätyt aromit ja siirappisokeri, voisi johtaa siihen, että tätä olutta verotetaan ankarammin kuin perinteistä olutta, jossa on sama alkoholiprosentti.
Kaikkien edellä olevien seikkojen perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 92/83 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että määritettäessä maustettujen oluiden veron perustetta platoasteikon mukaan huomioon on otettava kantavierteen kuivauute ilman käymisen jälkeen lisättyjä aromeita ja sokerisiirappia.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/83/ETY 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että määritettäessä maustettujen oluiden veron perustetta platoasteikon mukaan huomioon on otettava kantavierteen kuivauute ilman käymisen jälkeen lisättyjä aromeita ja sokerisiirappia.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.