CELEX: 62021CJ0511
Apeliacinis skundas
Kalbų vartojimas
Viešasis konkursas EPSO/AD/293/14
Pranešimas apie konkursą
Konkurso antrosios kalbos pasirinkimo apribojimas anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis
Neįtraukimas į rezervo sąrašą
Pranešimo apie konkursą neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas
Priimtinumas

Apeliaciniame skunde Europos Komisija prašo panaikinti 2021 m. birželio 9 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Calhau Correia de Paiva / Komisija (
T‑202/17
,
EU:T:2021:323
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas panaikino 2016 m. birželio 23 d. viešojo konkurso EPSO/AD/293/14 atrankos komisijos sprendimą atmesti Ana Calhau Correia de Paiva prašymą dėl peržiūros po to, kai ji nebuvo įtraukta į minėto konkurso rezervo sąrašą (toliau – ginčijamas sprendimas).
Ginčo aplinkybės
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1–14 punktuose ir gali būti apibendrintos, kaip nurodyta toliau.
2014 m. spalio 23 d. Europos personalo atrankos tarnyba (EPSO)
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbė pranešimą apie viešąjį konkursą EPSO/AD/293/14, siekdama sudaryti rezervo sąrašus AD 7 lygio administratoriams konkurencijos teisės, įmonių finansų, finansų ekonomikos, pramonės ekonomikos ir makroekonomikos srityse įdarbinti Komisijoje (
OL C 376 A, 2014, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL C 425 A, 2014, p. 1
, toliau – ginčijamas pranešimas apie konkursą).
Ginčijamo pranešimo apie konkursą IV antraštinėje dalyje buvo numatyti trys kompiuteriniai atrankos testai, kuriuos sudarė klausimai su keliais atsakymų variantais, o VI antraštinėje dalyje – užduotys, kurios turėjo būti atliekamos vertinimo centre ir kurias sudarė atvejo tyrimas, grupinė užduotis ir struktūrinis pokalbis.
Be to, kalbant apie konkrečias priėmimo sąlygas, pranešimo apie konkursą III antraštinės dalies 2.3 punkte „Kalbų mokėjimas“ buvo reikalaujama, pirma, kiek tai susiję su pagrindine kalba (pirmoji kalba), labai gerai mokėti vieną iš oficialiųjų Europos Sąjungos kalbų (minimalus reikalaujamas lygis pagal Bendrą Europos kalbų mokėjimo orientacinę sistemą (CEFR) yra C1) ir, antra, kiek tai susiję su antrąja kalba (antroji kalba), – pakankamai gerai mokėti anglų, prancūzų arba vokiečių kalbą bent B2 lygiu pagal CEFR, o ši antroji kalba būtinai turėjo skirtis nuo pagrindinės kalbos.
Pranešimo apie konkursą VI antraštinės dalies 3 punkte buvo nurodyta, kad testai vertinimo centre bus atliekami antrąja kalba.
2014 m. lapkričio 25 d. A. Calhau Correia de Paiva, kuri yra Portugalijos pilietė, pateikė paraišką dalyvauti konkurse EPSO/AD/293/14 konkurencijos teisės srityje. Kaip pagrindinę kalbą ji pasirinko portugalų kalbą, t. y. gimtąją kalbą, o kaip antrąją – prancūzų kalbą.
2015 m. kovo 19 d. raštu A. Calhau Correia de Paiva buvo informuota apie tai, kad išlaikė kompiuterinius atrankos testus.
2015 m. balandžio 15 d. raštu ji buvo pakviesta į testus vertinimo centre.
2015 m. balandžio 16 d. raštu EPSO pakvietė A. Calhau Correia de Paiva į atvejo tyrimo testą ir pasiūlė jai per šį testą naudotis AZERTY FR tipo klaviatūra, kartu suteikė galimybę alternatyviai pasirinkti QWERTY UK, AZERTY FR/BE arba QWERTZ DE tipo klaviatūrą. Ji pasinaudojo šia galimybe ir paprašė pakeisti klaviatūrą, kad galėtų dalyvauti minėtame teste naudodama QWERTY UK tipo klaviatūrą.
2015 m. gegužės 13 d. ir birželio 11 d. A. Calhau Correia de Paiva dalyvavo testuose vertinimo centre.
2015 m. lapkričio 9 d. raštu A. Calhau Correia de Paiva buvo informuota apie konkurso atrankos komisijos sprendimą neįtraukti jos pavardės į rezervo sąrašą (toliau – sprendimas neįtraukti į rezervo sąrašą), motyvuojant tuo, kad ji „nepateko tarp kandidatų, kurie gavo geriausius bendrus vertinimus vertinimo centre (bent jau 68,59 balo)“, nes jos bendras rezultatas yra 61,13 balo.
2015 m. lapkričio 19 d. A. Calhau Correia de Paiva paprašė peržiūrėti sprendimą neįtraukti į rezervo sąrašą. Konkurso atrankos komisija ginčijamu sprendimu atmetė šį prašymą.
2016 m. rugpjūčio 24 d. A. Calhau Correia de Paiva pateikė skundą, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, dėl sprendimo neįtraukti į rezervo sąrašą. Skunde ji tvirtino, kad klaviatūros tipo pasirinkimo apribojimas atliekant atvejo tyrimą reiškia skirtingą požiūrį. Ji taip pat nurodė motyvavimo stoką, kiek tai susiję su kandidatams suteiktų klaviatūros tipų apribojimais ir konkurso antrosios kalbos pasirinkimu. Be to, ji skundėsi dėl peržiūros procedūros trukmės.
2016 m. gruodžio 22 d. sprendimu EPSO atmetė skundą kaip nepriimtiną (dėl to, kad buvo pateiktas pavėluotai) ir nepagrįstą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2017 m. kovo 31 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo A. Calhau Correia de Paiva ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, prireikus tenkinant neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą dėl ginčijamo pranešimo apie konkursą ir jame nustatyto kalbų vartojimo.
Grįsdama ieškinį ji nurodė tris pagrindus. Pirmasis pagrindas grindžiamas nediskriminavimo, proporcingumo ir lygių galimybių principų pažeidimu, nes, jos teigimu, EPSO nustatė, kad atliekant atvejo tyrimą turi būti naudojama QWERTY UK, AZERTY FR/BE arba QWERTZ DE klaviatūra. Antrasis–ketvirtasis pagrindai iš esmės grindžiami ginčijamo pranešimo apie konkursą neteisėtumu dėl konkurso antrosios kalbos pasirinkimo apribojimo anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis. Penktasis pagrindas iš esmės grindžiamas EPSO sprendimo patvirtinti ir skatinti konkrečių kalbų vartojimą nemotyvavimu, šio pranešimo apie projekto konkursą pažeidimu ir teisės į gerą administravimą pažeidimu.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas visų pirma išnagrinėjo antrajame–ketvirtajame pagrinduose pateiktą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą dėl ginčijamo pranešimo apie konkursą; Komisija ginčijo ir to prieštaravimo priimtinumą, ir pagrįstumą.
Dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 46 punkte priminė, kad nagrinėdamas ieškinį dėl individualaus pobūdžio sprendimų panaikinimo Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą pagrįstai galima pateikti dėl visuotinai taikomo akto nuostatų, kuriomis remiantis buvo priimti šie sprendimai arba kurios tiesiogiai teisiškai su jais susijusios (2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija ir Taryba / Carreras Sequeros ir kt.,
C‑119/19 P ir C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Konkrečiai dėl pranešimų apie konkursus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 47 punkte, šiuo klausimu remdamasis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, visų pirma 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo Komisija / Noonan (
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
) 17 punktu, priminė, kad vykstant įdarbinimo procedūrai, t. y. sudėtingai administracinei procedūrai, kurią sudaro vienas po kito priimami sprendimai, konkurso dalyvis gali ieškinyje dėl vėliau priimto akto remtis su juo glaudžiai susijusių ankstesnių aktų neteisėtumu. Be to, remdamasis savo paties jurisprudencija Bendrasis Teismas tame skundžiamo sprendimo 47 punkte priminė, kad toks dalyvis turi galėti remtis pirmiausia pranešimo apie konkursą, kuriuo remiantis priimtas ginčijamas aktas, neteisėtumu.
Pateikdamas nuorodą į savo 2017 m. gruodžio 14 d. Sprendimo PB / Komisija (
T‑609/16
,
EU:T:2017:910
)
ir
punktus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 49 ir 50 punktuose priminė: jei pagrindas, grindžiamas pažeidimu pranešime apie konkursą, kuris nebuvo laiku apskųstas, yra susijęs su ginčijamo individualaus sprendimo motyvais, ieškinys pripažįstamas priimtinu. Vis dėlto, jei nėra glaudaus ryšio tarp pačių ginčijamo sprendimo motyvų ir ieškinio pagrindo, grindžiamo pažeidimu pranešime apie konkursą, kuris nebuvo laiku apskųstas, šis pagrindas yra nepriimtinas.
Pirma, atsižvelgdamas į šio sprendimo 19–21 punktuose nurodytą jurisprudenciją Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 54 punkte pažymėjo: iš A. Calhau Correia de Paiva išduoto įgūdžių paso matyti, kad už bendrąjį įgūdį „bendravimas“, kuriuo siekiama įvertinti, ar kandidatas gali „aiškiai ir tiksliai bendrauti tiek žodžiu, tiek raštu“, ji gavo 5,5 balo iš 10, o tai yra vienas žemiausių įvertinimų ir balų, kuriuos ji gavo, kiek tai susiję su jos bendrųjų įgūdžių vertinimu. Bendrasis Teismas konstatavo, kad iš šio įvertinimo netiesiogiai, bet neišvengiamai išplaukia atrankos komisijos išvada dėl A. Calhau Correia de Paiva prancūzų kalbos žinių arba bent jau dėl įgūdžio, kuris labai priklauso nuo to, kaip ji moka šią kalbą.
Antra, skundžiamo sprendimo 55–57 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kad yra glaudus ryšys tarp A. Calhau Correia de Paiva prancūzų kalbos (kurią ji pasirinko kaip antrąją kalbą) žinių ir testų, kuriuos ji turėjo laikyti šia kalba. Konstatavęs, kad prancūzų kalbos žinios neišvengiamai atsispindi testuose, kuriais siekiama patikrinti bendruosius ir specialiuosius įgūdžius, Bendrasis Teismas nusprendė, kad galimybė gauti geriausius balus už testus yra didesnė, jeigu šie testai pateikiami kandidato gimtąja kalba arba kalba, kurią jis moka taip pat gerai. Nors A. Calhau Correia de Paiva savo paraiškoje nurodė, kad jos prancūzų kalbos žinių lygis pagal CEFR yra C2 ir kad dalis jos studijų vyko Belgijoje ir Prancūzijoje, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ji tvirtina (o Komisija tam neprieštarauja), jog geriau moka gimtąją – portugalų – kalbą nei prancūzų kalbą.
Trečia, skundžiamo sprendimo 58 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad konkurso antrosios kalbos pasirinkimo apribojimas anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis ne tik turi įtakos kandidatų gebėjimui reikšti mintis žodžiu ar raštu, bet ir lemia klaviatūros tipą, kuriuo kandidatai gali naudotis atlikdami atvejo tyrimą. Aplinkybė, kad A. Calhau Correia de Paiva buvo priversta naudotis tokio tipo klaviatūra, prie kurios nebuvo įpratusi dėl gimtosios kalbos, turi įtakos testo, per kurį reikalaujama naudojantis klaviatūra per ribotą laiką parašyti konkrečios apimties tekstą, atlikimui, taigi potencialiai ir jo rezultatams.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 60 punkte konstatavo, kad tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su kalbų vartojimo tvarka, kurios teisėtumas ginčijamas, yra glaudus ryšys. Taigi Bendrasis Teismas pripažino, kad šio pranešimo apie konkursą neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas yra priimtinas.
Dėl bylos esmės Bendrasis Teismas konstatavo, kad nei ginčijamame pranešime apie konkursą nurodyti pateisinimai, nei įrodymai, kuriuos Komisija pateikė šiems pateisinimams pagrįsti, negali pagrįsti konkurso antrosios kalbos pasirinkimo apribojimo anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis. Bendrasis Teismas nusprendė, kad minėtas neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas yra pagrįstas, pripažino, kad pranešimas apie konkursą nagrinėjamu atveju yra netaikytinas, ir pritarė antrajam-ketvirtajam ieškinio pagrindams. Todėl jis panaikino ginčijamą sprendimą.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
atmesti A. Calhau Correia de Paiva ieškinio antrąjį–ketvirtąjį pagrindus,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl ieškinio pirmojo ir penktojo pagrindų, ir
–
atidėti sprendimo dėl bylinėjimosi išlaidų priėmimą.
A. Calhau Correia de Paiva Teisingumo Teismo prašo:
–
pripažinti apeliacinį skundą nepriimtinu,
–
nepatenkinus šio reikalavimo, jei Teisingumo Teismas pripažintų apeliacinį skundą priimtinu, atmesti jį kaip nepagrįstą ir
–
priteisti iš Komisijos abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Šalių argumentai
Grįsdama apeliacinį skundą Komisija nurodo vienintelį pagrindą, grindžiamą teisės klaidomis ir įrodymų iškraipymu; jis padalytas į tris dalis.
Pirmoje šio pagrindo dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 54 punkte klaidingai kvalifikavo faktines aplinkybes, kai iš atrankos komisijos išvados dėl A. Calhau Correia de Paiva prancūzų kalbos žinių nusprendė, kad tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su kalbų vartojimo tvarka, yra glaudus ryšys.
Šios institucijos teigimu, balas, kurį A. Calhau Correia de Paiva gavo už bendrąjį įgūdį „bendravimas“, nagrinėjamu atveju nėra lemiamas. Net jeigu už šį įgūdį ji būtų gavusi 10 balų iš 10, t. y. papildomai 4,5 balų, jos balų vis tiek būtų nepakakę, nes tam, kad ji būtų įtraukta į rezervo sąrašą, jai reikėjo 7,46 papildomo balo. Todėl atrankos komisijos išvada dėl kandidatės prancūzų kalbos žinių yra nepakankama glaudžiam ryšiui, kurio reikalaujama pagal jurisprudenciją, nustatyti.
Komisijos nuomone, prielaida, kad glaudų ryšį įrodo balas, kurį A. Calhau Correia de Paiva gavo už bendrąjį įgūdį „bendravimas“, taip pat yra klaidinga. Todėl ši institucija teigia, kad visuose vertinimuose, pateiktuose skundžiamo sprendimo 55–58 punktuose dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo priimtinumo, kiek jie grindžiami šia prielaida, padaryta ši vertinimo klaida.
Antroje vienintelio pagrindo dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai kvalifikavo faktines aplinkybes ir iškraipė įrodymus, kai remdamasis kriterijumi, paremtu mintimi, kad kandidatui sunkiau laikyti testus antrąja kalba nei gimtąja, skundžiamo sprendimo 55–57 punktuose konstatavo, kad tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų yra glaudus ryšys. Bendrasis Teismas palygino A. Calhau Correia de Paiva lygį portugalų kalba su jos lygiu prancūzų kalba. Ši institucija pažymi, kad A. Calhau Correia de Paiva ginčijo ne tai, kad vertinimo centre negalėjo atlikti testų portugalų kalba, bet tai, kad antrosios kalbos pasirinkimas buvo apribotas anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis. Todėl Bendrojo Teismo nurodytos aplinkybės neleidžia nustatyti tokio glaudaus ryšio.
Be to, Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 55–57 punktuose iškraipė įrodymus, nes neatsižvelgė į tai, kad nagrinėjamu atveju dvi kitos kalbos (be gimtosios kalbos), kurias A. Calhau Correia de Paiva moka geriausiai, yra anglų ir prancūzų. Taigi antrosios kalbos pasirinkimo apribojimu jai negalėjo būti sudarytos blogesnės sąlygos, nes kitos dvi galimos kalbos buvo kalbos, kurias, kaip ji tvirtino, moka geriausiai – C2 lygiu. Todėl šis apribojimas negali būti laikomas turėjusiu neigiamą poveikį A. Calhau Correia de Paiva rezultatams arba glaudžiai susijusiu su ginčijamo sprendimo motyvais.
Trečioje vienintelio pagrindo dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 58 punkte klaidingai kvalifikavo faktines aplinkybes, nes pagal jurisprudenciją reikalaujamą glaudų ryšį grindė aplinkybe, kad A. Calhau Correia de Paiva testą raštu laikė naudodama kitokio tipo klaviatūrą nei jai įprasta QWERTY PT klaviatūra.
Komisija, viena vertus, teigia, kad klaviatūros tipo pasirinkimas nesusijęs su ginčijamo sprendimo motyvais. Kita vertus, net jeigu EPSO atvejo tyrimui pasiūlė ribotą klaviatūros tipų pasirinkimą, tai yra klausimas, kuris skiriasi nuo konkurso kalbų vartojimo tvarkos klausimo, nes, beje, ginčijamame pranešime apie konkursą niekur nepaminėti kandidatams per šį testą pateikiami klaviatūrų tipai. Be to, tai, kad A. Calhau Correia de Paiva pasirinko QWERTY EN tipo klaviatūrą, nors atvejo tyrimą buvo pasirinkusi atlikti prancūzų kalba, įrodo, kad šie du klausimai yra atskiri.
A. Calhau Correia de Paiva mano, kad vieninteliu pagrindu faktiškai siekiama ginčyti faktines aplinkybes, kurias yra nustatęs Bendrasis Teismas. Todėl ji Teisingumo Teismo prašo atmesti visą pagrindą arba kiekvieną iš jo trijų dalių kaip nepriimtinus (pagrindinis reikalavimas).
Papildomai A. Calhau Correia de Paiva ginčija Komisijos argumentų pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl priimtinumo
Dėl A. Calhau Correia de Paiva pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, kad vieninteliu pagrindu siekiama ginčyti Bendrojo Teismo nustatytas faktines aplinkybes, reikia priminti, kad iš SESV 256 straipsnio ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, jog tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas, viena vertus, nustatyti faktines aplinkybes (išskyrus atvejus, kai jo išvados iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų) ir, kita vertus, vertinti šias faktines aplinkybes. Pats faktinių aplinkybių vertinimas nėra Teisingumo Teismo kontrolei pateiktinas teisės klausimas, išskyrus atvejus, kai Bendrasis Teismas iškreipė jam pateiktus įrodymus. Bendrajam Teismui konstatavus ar įvertinus faktines aplinkybes, pagal SESV 256 straipsnį Teisingumo Teismas turi kompetenciją patikrinti šių faktinių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir teisines išvadas, kurias jomis remdamasis padarė Bendrasis Teismas (2020 m. vasario 4 d. Sprendimo Uniwersytet Wrocławski ir Lenkija / REA,
C‑515/17 P ir C‑561/17 P
,
EU:C:2020:73
,
punktas).
Priešingai, nei teigia A. Calhau Correia de Paiva, vieninteliu apeliacinio skundo pagrindu siekiama ginčyti ne Bendrojo Teismo padarytas išvadas dėl faktų, bet faktinių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir juo remiantis padarytas išvadas dėl glaudaus ryšio tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su kalbų vartojimo tvarka.
Vadinasi, A. Calhau Correia de Paiva pateiktas nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas turi būti atmestas.
Dėl esmės
Trimis vienintelio pagrindo dalimis, kurias reikia nagrinėti kartu, Komisija ginčija motyvus, kuriais Bendrasis Teismas pripažino ginčijamo pranešimo apie konkursą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą priimtinu. Konkrečiau kalbant, ši institucija iš esmės tvirtina, kad niekas iš to, ką Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 55–58 punktuose, neleidžia nustatyti glaudaus ryšio tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su konkursui taikoma kalbų vartojimo tvarka, ir kad dėl to Bendrasis Teismas, nusprendęs, jog šis neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas yra priimtinas, padarė teisės klaidą.
Pagal SESV 277 straipsnį bet kuri teismo proceso, kuriame ginčijamas Europos Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo priimtas visuotinai taikomas aktas, šalis gali remtis SESV 263 straipsnio antroje pastraipoje nurodytais pagrindais, kad galėtų Europos Sąjungos Teisingumo Teisme remtis to akto netaikytinumu.
Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, ši nuostata yra bendrojo principo – pagal kurį kiekvienai proceso šaliai, siekiančiai, kad būtų panaikintas jai skirtas sprendimas, suteikiama teisė atskirai ginčyti visuotinai taikomų aktų, kuriais remiantis priimtas tas sprendimas, galiojimą – išraiška (2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija ir Taryba / Carreras Sequeros ir kt.,
C‑119/19 P ir C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kadangi SESV 277 straipsniu nesiekiama suteikti šaliai galimybės ginčyti bet kokio visuotinai taikomo akto taikymą grindžiant bet kurį ieškinį, aktas, kurio neteisėtumu remiamasi, turi būti tiesiogiai ar netiesiogiai taikomas atvejui, kuris yra ieškinio dalykas (žr. 2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija ir Taryba / Carreras Sequeros ir kt.,
C‑119/19 P ir C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kaip matyti iš šio sprendimo 19 punkte paminėtos jurisprudencijos, būtent dėl ieškinių dėl panaikinimo, pareikštų dėl individualių sprendimų, Teismo Teismas yra pripažinęs, kad neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą pagrįstai galima pateikti dėl visuotinai taikomo akto nuostatų, kuriomis remiantis buvo priimti šie sprendimai arba kurios tiesiogiai teisiškai su jais susijusios.
Vis dėlto Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, pateiktas dėl visuotinai taikomo akto, kuris nėra įgyvendinamas ginčijamu individualiu sprendimu, yra nepriimtinas (2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija ir Taryba / Carreras Sequeros ir kt.,
C‑119/19 P ir C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Konkrečiau kalbant apie neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo, pateikto dėl pranešimo apie konkursą, priimtinumą, pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, pirma, jog tai, kad ieškovas neapskundė pranešimo apie konkursą per nustatytą terminą, nekliudo jam remtis vykstant konkursui padarytais pažeidimais, net jei tokių pažeidimų pagrindas gali būti pranešimo apie konkursą tekste (1988 m. kovo 8 d. Sprendimo Sergio ir kt. / Komisija,
64/86, 71/86-73/86 ir 78/86
,
EU:C:1988:119
,
punktas).
Antra, vykstant įdarbinimo procedūrai ieškovas dėl vėliau priimtų aktų pareikštame ieškinyje gali remtis ankstesnių aktų, kurie yra glaudžiai susiję su vėlesniais aktais, neteisėtumu. Per tokią procedūrą negalima reikalauti, kad suinteresuotieji asmenys pareikštų tiek ieškinių, kiek joje yra galimai jų nenaudai priimtų aktų (1965 m. kovo 31 d. Sprendimas Ley / Komisija,
12/64 ir 29/64
,
EU:C:1965:28
, p. 143, 158; 1965 m. balandžio 7 d. Sprendimas Alfieri / Parlamentas,
35/64
,
EU:C:1965:40
, p. 337, 344, ir 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo Komisija / Noonan,
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
,
punktas). Ši jurisprudencija grindžiama atsižvelgimu į ypatingą įdarbinimo procedūros pobūdį; ši procedūra yra sudėtinga administracinė operacija, kurią sudaro labai glaudžiai tarpusavyje susiję, vienas paskui kitą priimami sprendimai (1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo Komisija / Noonan,
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
,
punktas).
Pranešimo apie konkursą pažeidimu grindžiamas pagrindas yra priimtinas, jeigu susijęs su ginčijamo sprendimo motyvavimu (1988 m. liepos 6 d. Sprendimo Simonella / Komisija,
164/87
,
EU:C:1988:371
,
punktas). Taigi pagal šio sprendimo 49 punkte paminėtoje jurisprudencijoje nurodytą glaudaus ryšio kriterijų reikalaujama, kad pranešimo apie konkursą nuostatos, kurios, kaip teigiama, yra neteisėtos, turėjo būti taikomos pagrindžiant individualų sprendimą, dėl kurio pareikštas ieškinys dėl panaikinimo.
Šis kriterijus iš esmės susijęs su „tiesioginio teisinio ryšio“ kriterijumi, kaip jis suprantamas pagal šio sprendimo 46 punkte nurodytą jurisprudenciją; pagal jį taip pat reikalaujama, kad toks individualus sprendimas būtų visuotinai taikomo akto, dėl kurio teisėtumo pateiktas prieštaravimas, įgyvendinimo priemonė (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
,
punktą ir 2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija ir Taryba / Carreras Sequeros ir kt.,
C‑119/19 P ir C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
,
punktą).
Tuo tikslu reikia atsižvelgti į esminius, o ne vien formalius ginčijamo individualaus sprendimo motyvus.
Be to, tokio glaudaus ryšio buvimą reikia atmesti, jei ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatos neturi jokio ryšio su priežastimis, kuriomis grindžiamas ginčijamas individualus sprendimas.
Nagrinėjamu atveju konkursas EPSO/AD/293/14, kaip ir konkursas, apie kurį buvo kalbama byloje, kurioje priimtas 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimas Komisija / Noonan (
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
), yra viešasis konkursas, kuriuo siekiama sudaryti rezervo sąrašą pareigūnams Komisijoje įdarbinti. Taigi šis konkursas yra sudėtinga administracinė operacija, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 49 punkte nurodytą jurisprudenciją, todėl reikia – kaip tai padarė Teisingumo Teismas – išnagrinėti, ar yra glaudus ryšys, kaip tai suprantama pagal tą pačią jurisprudenciją, tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su kalbų vartojimo tvarka.
Dėl ginčijamo sprendimo motyvų pažymėtina, kad iš skundžiamo sprendimo 53 punkto (kurio Komisija neginčijo) matyti, kad A. Calhau Correia de Paiva nebuvo įtraukta į rezervo sąrašą dėl to, kad nepateko tarp kandidatų, kurie surinko daugiausia balų už testus vertinimo centre.
Kaip matyti iš šio sprendimo 4 punkto, testus sudarė atvejo tyrimas, grupinė užduotis ir struktūrinis pokalbis. Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos taip pat matyti, kad šiais testais buvo tikrinamas, be kita ko, bendrasis įgūdis „bendravimas“, kurį Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 54 punkte, ir tai buvo daroma tiek žodžiu (per struktūrinį pokalbį), tiek raštu (per atvejo tyrimą).
Komisijos teigimu, Bendrasis Teismas minėtame 54 punkte klaidingai kvalifikavo faktines aplinkybes, kai konstatavo, kad tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su kalbų vartojimo tvarka, yra glaudus ryšys, nes balai, kuriuos A. Calhau Correia de Paiva gavo už bendrąjį įgūdį „bendravimas“, nagrinėjamu atveju nėra lemiami.
Vis dėlto, kaip savo išvados 71 ir 72 punktuose iš esmės pažymėjo generalinė advokatė, šis Komisijos argumentas grindžiamas prielaida, kad A. Calhau Correia de Paiva nebuvo įtraukta į rezervo sąrašą dėl balų, gautų už kitus įgūdžius nei bendrasis įgūdis „bendravimas“. Kadangi Bendrasis Teismas neidentifikavo tokių įgūdžių, lėmusių neįtraukimą į rezervo sąrašą, nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas neturi atlikti tokio faktinių aplinkybių vertinimo, išskyrus iškraipymo atvejį, kuriuo Komisija, grįsdama šį argumentą, nesirėmė (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 11 d. Sprendimo Komisija / Di Bernardo,
C‑114/19 P
,
EU:C:2020:457
,
punktą).
Dėl Bendrojo Teismo nustatytų faktinių aplinkybių teisinio kvalifikavimo ir remiantis tuo kvalifikavimu padarytų teisinių išvadų, kurias patikrinti, remiantis šio sprendimo 39 punkte nurodyta jurisprudencija, priklauso Teisingumo Teismo kompetencijai, reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 54 punkte Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į balus, kuriuos A. Calhau Correia de Paiva gavo už bendrąjį įgūdį „bendravimas“, nusprendė, kad atrankos komisija padarė išvadą (nors tik netiesiogiai) apie kandidatės prancūzų kalbos žinias ar bent jau apie įgūdį, kuris labai priklauso nuo šios kalbos žinių. Kadangi bendrojo įgūdžio „bendravimas“ vertinimas per testus vertinimo centre numatytas ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatose, reikia manyti, kad šios nuostatos turėjo įtakos ginčijamo sprendimo motyvams.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai remdamasis skundžiamo sprendimo 54 punkte atliktu vertinimu to sprendimo 60 ir 61 punktuose nusprendė, kad tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su kalbų vartojimo tvarka, yra glaudus ryšys.
Taip pat nepadarydamas teisės klaidos Bendrasis Teismas, remdamasis skundžiamo sprendimo 58 punkte padarytomis išvadomis, galėjo nuspręsti, kad yra toks glaudus ryšys.
Nors pranešime apie konkursą siūlomų klaviatūrų tipai niekur nepaminėti, reikia konstatuoti, kad konkurso antrosios kalbos pasirinkimo apribojimas nulėmė ir ribotą minėtų klaviatūrų pasirinkimą, o jos yra esminė priemonė, sudaranti galimybę kandidatams išdėstyti savo mintis raštu. Kaip teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas, šis ribotas pasirinkimas, reiškiantis, kad A. Calhau Correia de Paiva negalėjo naudotis tokio tipo klaviatūra, prie kurios buvo įpratusi, galėjo turėti įtakos per atvejo tyrimo testą, per kurį reikalaujama per ribotą laiką parašyti konkrečios apimties tekstą, jos gautam rezultatui, taigi, ir visiems bendriesiems įgūdžiams, kurie buvo patikrinti per minėtą testą.
Tokiomis aplinkybėmis, kaip savo išvados 82 ir 83 punktuose iš esmės pažymėjo generalinė advokatė, skundžiamo sprendimo 56 ir 57 punktuose esančiuose Bendrojo Teismo vertinimuose padaryta teisės klaida. Kadangi pateikdama neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą A. Calhau Correia de Paiva ginčijo konkurso antrosios kalbos pasirinkimo apribojimą anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis, jos prancūzų kalbos ir portugalų kalbos (jos gimtoji kalba, kurią ji pasirinko kaip pagrindinę konkurso kalbą) lygio palyginimas siekiant nustatyti glaudų ryšį tarp ginčijamo sprendimo motyvų ir ginčijamo pranešimo apie konkursą nuostatų, susijusių su kalbų vartojimo tvarka, yra nesvarbus.
Vis dėlto reikia priminti, kad jeigu Bendrojo Teismo sprendimo motyvuose atskleidžiamas Sąjungos teisės pažeidimas, o to sprendimo rezoliucinė dalis grindžiama kitais teisiniais motyvais, dėl tokio pažeidimo šis sprendimas neturi būti panaikintas, tačiau reikia pakeisti jo motyvus (2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci,
C‑622/16 P–C‑624/16 P
,
EU:C:2018:873
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kadangi nagrinėjamu atveju išvadą, prie kurios Bendrasis Teismas priėjo skundžiamo sprendimo 60 ir 61 punktuose, galima pagrįsti remiantis to sprendimo 54 ir 58 punktuose (perteikti šio sprendimo 22 ir 24 punktuose) atliktu vertinimu, reikia manyti, kad šio sprendimo 63 punkte konstatuota teisės klaida neturi įtakos skundžiamo sprendimo rezoliucinei daliai. Šio vertinimo pakanka nustatyti, kad A. Calhau Correia de Paiva pagrįstai galėjo pateikti ginčijamo pranešimo apie konkursą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, vienintelis pagrindas, taigi, ir pats apeliacinis skundas, turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi nagrinėjamu atveju A. Calhau Correia de Paiva reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Komisijos, o ši bylą pralaimėjo, ji turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas, taip pat A. Calhau Correia de Paiva bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, taip pat Ana Calhau Correia de Paiva bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.