CELEX: 62017CJ0537
Előzetes döntéshozatal
Légi közlekedés
261/2004/EK rendelet
A 3. cikk (1) bekezdése
Hatály
»Közvetlenül csatlakozó járat« fogalma
Valamely tagállam területén található repülőtérről induló légi járat egy harmadik ország területén található repülőtéren történő átszállással, amelynek végső célállomása e harmadik országnak egy másik repülőtere

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2004. L 46., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.) 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Claudia Wegener és a Royal Air Maroc SA között, egy légi járat jelentős késése miatt kért kártalanítás tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A 261/2004 rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következő fogalommeghatározást tartalmazza:
„h)
»végső célállomás«: az utasfelvételi pultnál bemutatott repülőjegyen feltüntetett célállomás, illetve közvetlenül csatlakozó járatok esetén az utolsó repülőút [helyesen: járat] célállomása; […]”
E rendelet „Hatály” címet viselő 3. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„E rendeletet a következőkre kell alkalmazni:
a)
egy olyan tagállam területén található repülőtérről induló utasokra, amely tagállamra a Szerződést alkalmazni kell;
b)
utasokra, akik egy harmadik országban található repülőtérről egy olyan tagállam területén található repülőtérre indulnak, amelyre a Szerződést alkalmazni kell, kivéve, ha ebben a harmadik államban előnyökben vagy kártalanításban és segítségben részesültek, amennyiben az érintett légi járat üzemeltető légi fuvarozója közösségi légi fuvarozó.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
C. Wegener egy egységes foglalás által légi közlekedési szolgáltatásra irányuló szerződést kötött a Royal Air Maroc légitársasággal, amely lehetővé tette számára, hogy elutazzon egy casablancai (Marokkó) átszállással, légijármű‑váltással, Berlinből (Németország) Agadirba (Marokkó).
Miután a foglalása megerősítésére került, és az utazás egészére beregisztrálta magát a berlini repülőtéren, C. Wegener beszállt a Royal Air Maroc légitársaság Casablancába tartó légi járművébe, amely késéssel szállt fel. Casablancába érkezésekor jelentkezett az Agadirba tartó légi járműbe történő beszállásra, de a Royal Air Maroc légitársaság visszautasította beszállását, tájékoztatva arról, hogy az ülését átadták egy másik utasnak. Végül C. Wegener beszállt a Royal Air Maroc légitársaságnak egy másik légi járművébe, és az eredetileg előírt menetrendhez képest négy órával később érkezett meg Agadirba.
Ezért a késésért C. Wegener később kártalanítást kért. A Royal Air Maroc légitársaság azonban elutasította a követelését, azzal az indokkal, hogy a 261/2004 rendelet értelmében vett kártalanítási jog nem illeti meg.
E körülmények között a Landgericht Berlin (berlini regionális bíróság, Németország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A [261/2004 rendelet] 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében az e rendelet hatálya alá tartozó légi járatról van‑e szó, ha valamely légi fuvarozó légi közlekedési művelete a légi jármű váltásával járó menetrend szerinti megszakításokat (közbenső leszállásokat) tartalmaz az [Unió] területén kívül?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdéssel összefüggésben elsőként meg kell állapítani, hogy a 261/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében ez a rendelet alkalmazandó azon utasokra, akik egy tagállam területén található repülőtérről indulnak.
Ezt követően az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szereplő, valamint a jelen ítélet 5. pontjában is jelzett személyszállítás egységes foglalás révén valósult meg.
Erre figyelemmel meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 261/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelet alkalmazandó egy egységes foglalás révén megvalósult, valamely tagállam területén található repülőtérről való indulással és egy harmadik ország területén található repülőtérre való érkezéssel történő személyszállításra, amely menetrend szerinti, légijármű‑váltással történő, Unión kívüli közbenső leszállást tartalmaz.
A jelen esetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból először is kitűnik, hogy a jelen ítélet 5. pontjában szereplő szállítás két, Berlinből Casablancába, illetve Casablancából Agadirba tartó járatból tevődik össze.
Ezt követően ezen járatok közül az elsőnek a kiindulási pontja egy tagállam területén található repülőtéren, míg a második kiindulási és érkezési pontja egy harmadik ország területén található repülőtéren van.
Végül az említett járatok közül a második érkezésekor volt megállapítható az alapügy felperese által elszenvedett négyórás késés.
E körülmények között meg kell jegyezni, hogy ha különálló szállítási műveletként kellene meghatározni egy olyan repülőutat, mint e második, amely teljes egészében az Unión kívül valósult meg, akkor az nem tartozna a 261/2004 rendelet hatálya alá. Ezzel szemben abban az esetben, ha egy olyan szállítás, mint az alapügyben szereplő, egyetlen szállításnak tekintendő, amelynek a kiindulási pontja egy tagállamban található, e rendelet alkalmazandó lenne.
Ezzel kapcsolatban a Bíróság már megállapította, hogy a visszafordíthatatlan időveszteség egy – a 261/2004 rendelet által előírt – kártalanítási jogot életbe léptető kellemetlenséget jelent, amely az érintett utasnak a végső célállomásra való érkezésekor realizálódik (2013. február 26‑iFolkerts ítélet,
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
,
32.
és
33.
pont).
Márpedig a „végső célállomás” fogalmát e rendelet 2. cikkének h) pontja úgy határozza meg, hogy az az utasfelvételi pultnál bemutatott repülőjegyen feltüntetett célállomás vagy a közvetlenül csatlakozó járatok esetén az érintett utas által igénybe vett utolsó légi járat célállomása (2013. február 26‑iFolkerts ítélet,
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
,
34.
és
35.
pont).
Az „utolsó légi járat” kifejezésből következik, hogy a „közvetlenül csatlakozó járat” fogalmát úgy kell érteni, mint amely két vagy több légi járatra utal, amelyeket egyetlen szállításként kell figyelembe venni a 261/2004 rendelet által előírt, az utasokat megillető kártalanítási jog szempontjából, úgy mint a 2013. február 26‑iFolkerts ítélet (
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
,
17.
és
18.
pont) alapjául szolgáló ügy tárgyát képező közvetlenül csatlakozó járat esetében is.
Ez a helyzet akkor, ha egy egységes foglalás két vagy több légi járatot foglal magában, mint a 2013. február 26‑iFolkerts ítélet (
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
,
16.
pont) alapjául szolgáló ügyben.
Következésképpen egy olyan légi közlekedési művelet, mint amilyen az alapügyben szerepel, közvetlenül csatlakozó járatnak minősül, mint a 2013. február 26‑iFolkerts ítélet (
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
,
35.
és
38.
pont) alapjául szolgáló ügy tárgyát képező légi közlekedési művelet.
A kérdést előterjesztő bíróság kétségtelenül rámutat arra, valamint a kérdésének a megfogalmazásából is az következik, hogy az alapügyben szereplő két repülőút közül a második, az első repülőúthoz képest egy másik légi járművel valósult meg.
Ugyanakkor a 261/2004 rendelet egyetlen rendelkezése sem teszi függővé a közvetlenül csatlakozó járat minősítését attól a körülménytől, hogy ugyanazon légi járművel valósuljon meg az összes érintett repülőút.
Következésképpen a közvetlenül csatlakozó járat esetében, a repülőút során esetlegesen sorra kerülő légijármű‑váltásnak nincs hatása erre a minősítésre.
Ennélfogva egy olyan szállítást, mint amilyen az alapügyben szereplő, egészében véve közvetlenül csatlakozó járatnak kell tekinteni. Ennek következtében e szállításnak a 261/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá kell tartoznia.
A fenti megfontolások alapján az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 261/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelet alkalmazandó egy egységes foglalás révén megvalósult, valamely tagállam területén található repülőtérről való indulással és egy harmadik ország területén található repülőtérre való érkezéssel történő személyszállításra, amely menetrend szerinti, légijármű‑váltással történő, Unión kívüli közbenső leszállást tartalmaz.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:

A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelet alkalmazandó egy egységes foglalás révén megvalósult, valamely tagállam területén található repülőtérről való indulással és egy harmadik ország területén található repülőtérre való érkezéssel történő személyszállításra, amely menetrend szerinti, légijármű‑váltással történő, az Európai Unión kívüli közbenső leszállást tartalmaz.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.