CELEX: 62017CJ0399
Tagállami kötelezettségszegés
1013/2006/EK rendelet
Hulladékszállítás
A Cseh Köztársaságból Lengyelországba szállított TPS‑NOLO (Geobal) keverék visszavétele biztosításának e tagállam általi megtagadása
Hulladék fennállása
Bizonyítási teher
Bizonyítás

Keresetében az Európai Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Cseh Köztársaság, mivel nem biztosította a TPS‑NOLO vagy Geobal keverék (a továbbiakban: TPS‑NOLO [Geobal]) visszavételét a Cseh Köztársaságban, amelyet ebből a tagállamból szállítottak Katowicébe (Lengyelország), nem teljesítette a hulladékszállításról szóló, 2006. június 14‑i 1013/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2006. L 190., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2014. L 283., 65. o.
;
HL 2013. L 334., 46. o.
) 24. cikkének (2) bekezdéséből és 28. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
Jogi háttér
Az 1013/2006 rendelet
Az 1013/2006 rendelet „Alkalmazási kör” címet viselő 1. cikke értelmében:
„(1)   E rendelet meghatározza a hulladékszállítással kapcsolatos eljárásokat és ellenőrzési rendszereket, a szállítás kiindulási pontjától, rendeltetési helyétől és útvonalától, a szállított hulladék típusától és a célállomáson a hulladék kezelésének típusától függően.
[…]”
E rendelet 2. cikke ekképp rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
1)
»hulladék«: a [hulladékokról szóló, 2006. április 5‑i 2006/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2006. L 114., 9. o.
), amely irányelv helyébe a hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. december 12‑től a 2008. november 19‑i 2008/98/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2008. L 312., 3. o.
) lépett, amelynek 3. cikke lényegében átveszi a »hulladéknak« a 2006/12 irányelv szerinti fogalmát] 1. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott hulladék.
[…]
19)
»a küldő ország illetékes hatósága«: annak a területnek az illetékes hatósága, ahonnan a szállítmányt küldik, vagy küldeni kívánják;
20)
»a célország illetékes hatósága«: annak a területnek az illetékes hatósága, ahová a szállítmányt küldik, vagy küldeni kívánják […];
[…]
22)
»küldő ország«: bármely ország, ahonnan hulladék elszállítását tervezik vagy végzik;
23)
»célország«: bármely ország, amelybe a hulladékok beszállítását tervezik vagy végzik […];
[…]
35)
»illegális szállítás«: az olyan hulladékszállítás, amelyet úgy bonyolítanak le, hogy:
a)
nem jelentik be azt az e rendeletben előírt módon az összes érintett illetékes hatóságnak; vagy
[…]
g)
amely a 3. cikk (2) és (4) bekezdésében említett hulladékszállítással összefüggésben az alábbiak egyikéből ered:
[…]
iii.
a szállítás a VII. mellékletben szabályozott dokumentumban fel nem tüntetett módon történik [helyesen: ténylegesen fel nem tüntetett módon történik].
[…]”
Az 1013/2006 rendelet 3. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében az Unión belüli, határokon átnyúló szállításokat a hulladékok jellegétől és kezelésétől függően, és ha a szállított hulladék mennyisége meghaladja a 20 kilogrammot (kg), be kell jelenteni az illetékes hatóságoknak, illetve tájékoztatni kell azokat.
E rendelet 24. cikkének (1) és (2) bekezdése ekképp rendelkezik:
„(1)   Amennyiben egy illetékes hatóság egy általa illegális szállítmánynak vélt szállítmányt fedez fel, erről köteles haladéktalanul értesíteni a többi érintett illetékes hatóságot.
(2)   Ha a bejelentőt terheli a felelősség az illegális szállításért, a küldő ország illetékes hatósága köteles biztosítani, hogy az érintett hulladékot:
a)
a bejelentő de facto visszavegye; vagy ha nem nyújtottak be bejelentést,
b)
a bejelentő de jure visszavegye; vagy, amennyiben ez nem lehetséges,
c)
a küldő ország illetékes hatósága maga vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy vegye vissza; vagy, amennyiben ez nem lehetséges,
d)
a küldő ország illetékes hatósága vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy a célországban, vagy a küldő országban eltérő módon hasznosítsa vagy ártalmatlanítsa; vagy, amennyiben ez nem lehetséges
e)
az érintett illetékes hatóságok beleegyezése esetén a küldő ország illetékes hatósága vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy bármely más országban eltérő módon hasznosítsa vagy ártalmatlanítsa, ha az érintett illetékes hatóságok mindegyike megállapodott.
Ezt a visszavételt, hasznosítást vagy ártalmatlanítást azt követően 30 napon belül kell végrehajtani – vagy bármely, az érintett illetékes hatóságok megegyezése szerinti időtartamon belül –, hogy a küldő ország illetékes hatóságának tudomására jutott vagy írásban értesítést kapott a célország vagy tranzitország illetékes hatóságától az illegális szállításról és annak az okáról. Az ilyen értesítés származhat a célország vagy a tranzitország illetékes hatóságának többek között egyéb illetékes hatóságok által átadott információból.
Az a), b) és c) pontban említett visszavétel esetén új bejelentést kell benyújtani, kivéve ha az érintett illetékes hatóságok megállapodnak abban, hogy a küldő ország eredetileg illetékes hatóságának kellően indokolt kérelme elegendő.
Az új bejelentést az a), b) vagy c) pontban felsorolt személyeknek vagy hatóságoknak kell benyújtaniuk, ebben a sorrendben.
Egyik illetékes hatóság sem tilthatja vagy akadályozhatja meg az illegálisan szállított hulladék visszaszállítását. A küldő ország illetékes hatósága általi, a d) és e) pontban említett eltérő megoldások esetén a küldő ország eredetileg illetékes hatósága vagy a nevében eljáró természetes vagy jogi személy köteles új bejelentést benyújtani, kivéve ha az érintett illetékes hatóságok megállapodnak abban, hogy az említett hatóság kellően indokolt kérelme elegendő.”
Az 1013/2006 rendelet 28. cikkének értelmében:
„(1)   Ha a küldő ország és a célország illetékes hatósága nem tud megállapodni a besorolás kapcsán abban, hogy valamit hulladéknak vagy nem hulladéknak minősítsenek, a vitatott anyagot hulladékként kell kezelni. Ez nem érinti a célország azon jogát, hogy a szállított anyagot saját nemzeti jogszabályai szerint bírálja el a szállítmány megérkezését követően, amennyiben ez a jogszabály összhangban van a közösségi vagy a nemzetközi joggal.
(2)   Ha a küldő ország és a célország illetékes hatósága nem tud megállapodni a bejelentett hulladék besorolása kapcsán, hogy az a III., IIIA., IIIB. vagy IV. melléklet felsorolásában szerepel‑e, a hulladékot a IV. mellékletben felsoroltnak kell tekinteni.
(3)   Ha a küldő ország és a célország illetékes hatósága nem tud megállapodni a bejelentett hulladékfeldolgozási művelet besorolása kapcsán, hogy a hasznosítás vagy ártalmatlanítás‑e, az ártalmatlanításra vonatkozó rendelkezéseket kell alkalmazni.
(4)   Az (1)–(3) bekezdést csak az e rendelet céljából kell alkalmazni, és az érdekelt felek azon jogainak sérelme nélkül, hogy az ilyen kérdésekre vonatkozó jogvitát bíróság elé terjesszék.”
Az 1013/2006 rendelet V. melléklet 1. része A. listájának A3190 pontja a következőképpen került meghatározásra:
„Szerves anyagok finomításából, lepárlásából és bármilyen pirolitikus kezeléséből eredő kátrányos maradvány hulladékok, kivéve az aszfaltcementeket”
A 2006/12 irányelv
A 2006/12 irányelv (2) preambulumbekezdése kimondja:
„A hulladékgazdálkodással kapcsolatos minden szabályozás alapvető célja az emberi egészség és a környezet védelme a hulladék gyűjtése, szállítása, kezelése, tárolása és lerakása által okozott káros hatások ellen.”
Ezen irányelv 1. cikk (1) bekezdésének a) pontja úgy határozza meg a „hulladékot”, mint „az I. mellékletben felsorolt kategóriák bármelyikébe tartozó olyan anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik vagy megválni köteles”.
A 2008/98 irányelv
A 2008/98 irányelv 3. cikke ekképp rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1)
»hulladék«: olyan anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik vagy megválni köteles;
[…]”
Ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Egy adott hulladék megszűnik a 3. cikk 1. pontja értelmében hulladék lenni, amennyiben hasznosítási műveleten, beleértve az újrafeldogozást, esett át, és megfelel az alábbi feltételekkel összhangban kidolgozandó konkrét kritériumoknak:
a)
az anyagot vagy tárgyat általánosan használják, adott rendeltetéssel;
b)
az anyagnak vagy tárgynak van piaca, vagy van rá kereslet;
c)
az anyag vagy tárgy megfelel az adott rendeltetések műszaki követelményeinek és a termékekre vonatkozó hatályos jogszabályoknak és előírásoknak; és
d)
az anyag vagy tárgy felhasználása nem idéz elő általános káros környezeti vagy egészségügyi hatásokat.
A kritériumok szükség esetén a szennyező anyagok határértékeit is tartalmazzák, és figyelembe veszik az anyag vagy a tárgy lehetséges káros környezeti hatásait.”
A REACH‑rendelet
A 2008. december 16‑i 1272/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
HL 2008. L 353., 1. o.
) módosított, a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH), az Európai Vegyianyag‑ügynökség létrehozásáról, az 1999/45/EK irányelv módosításáról, valamint a 793/93/EGK tanácsi rendelet, az 1488/94/EK bizottsági rendelet, a 76/769/EGK tanácsi irányelv, a 91/155/EGK, a 93/67/EGK, a 93/105/EK és a 2000/21/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. december 18‑i 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2006. L 396., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2007. L 136., 3. o.
;
HL 2008. L 141., 22. o.
;
HL 2009. L 36., 84. o.
;
HL 2010. L 118., 89. o.
; a továbbiakban: REACH‑rendelet) 2. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„A 2006/12/EK irányelvben meghatározott hulladék nem minősül az e rendelet 3. cikke szerinti anyagnak, keveréknek vagy árucikknek.”
A REACH‑rendelet 128. cikke ekképp rendelkezik:
„(1)   A (2) bekezdésre is figyelemmel a tagállamok nem tilthatják, nem korlátozhatják, vagy nem akadályozhatják meg annak az e rendelet hatálya alá tartozó anyagnak az önmagában, keverékben vagy árucikkben való gyártását, behozatalát, forgalmazását vagy felhasználását, amely megfelel ennek a rendeletnek, valamint az e rendelet végrehajtása keretében elfogadott közösségi jogi aktusoknak.
(2)   E rendelet egyetlen rendelkezése sem gátolhatja meg, hogy a tagállamok a munkavállalók, az emberi egészség és a környezet védelmét szolgáló olyan nemzeti szabályozásokat tartsanak meg vagy állapítsanak meg, amelyek a gyártás, a forgalomba hozatal vagy a felhasználás követelményeinek e rendelet által nem harmonizált eseteiben alkalmazandók.”
A pert megelőző eljárás és a Bíróság előtti eljárás
A 2010. év vége és a 2011. év eleje között egy cseh szállító mintegy 20000 tonna, olajfinomításból visszamaradt kátránysavból, valamint faszénporból és kalcium‑oxidból álló TPS‑NOLO (Geobal) keveréket szállított Litvínovból (Cseh Köztársaság) Katowicébe (Lengyelország).
Ezt a keveréket, részben vagy egészben, a lengyel importőr által bérelt, és Katowicében, a Karol Woźniak utcában található földterületen tárolták.
2011. szeptember 11‑én a lengyel hatóságok tájékoztatták a cseh környezetvédelmi minisztériumot, hogy e szállítást az 1013/2006 rendelet 2. cikke (35) pontja a) alpontjának értelmében vett illegális hulladékszállításnak minősítik, mivel e hulladékoknak sem a feladója, sem pedig a címzettje nem jelentette be e szállítmányt a környezetvédelemért felelős hatóságoknak.
2012 januárjában a cseh környezetvédelmi minisztérium azt válaszolta a lengyel hatóságoknak, hogy mivel a TPS‑NOLO‑t (Geobal) a REACH‑rendeletnek megfelelően nyilvántartásba vették, azt nem minősíti hulladéknak, következésképpen megtagadja, hogy a cseh feladót a szóban forgó anyag visszavételére kötelezze.
2014. február 4‑én a Bizottság, amelyhez egy környezetvédelmi egyesület az e szállításra vonatkozó panaszt nyújtott be, ugyanezen év június 12‑én vizsgálatot indított.
2014. november 27‑én a Bizottság felszólító levelet küldött a Cseh Köztársaságnak, amelyre e tagállam a következő év február 20‑án válaszolt, és arra hivatkozott, hogy a TPS‑NOLO (Geobal) nem minősül hulladéknak.
2015. október 22‑én a Bizottság indokolással ellátott véleményt küldött a Cseh Köztársaságnak, amelyre az ugyanezen év december 18‑án válaszolt, fenntartva, hogy megtagadja azt, hogy a szóban forgó anyagnak a területére történő szállítását biztosítsa.
Mivel a Bizottság megállapította, hogy a Cseh Köztársaság megtagadta, hogy megfeleljen indokolással ellátott véleményének, úgy döntött, hogy benyújtja a jelen keresetet.
A szóbeli szakasz újbóli megnyitása iránti kérelemről
A főtanácsnok indítványának ismertetését követően a Bizottság 2018. november 23‑i levelében azt kérte, hogy a Bíróság – eljárási szabályzatának 83. cikke értelmében – rendelje el az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását, mivel azokat az indokokat, amelyekre a főtanácsnok támaszkodott, amikor azt javasolta, hogy a Bíróság a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el, a felek nem vitatták meg sem az eljárás írásbeli szakasza, sem pedig az eljárás szóbeli szakasza során.
Emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 83. cikke szerint a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor elrendelheti az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását, különösen, ha úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei nincsenek kellően feltárva, vagy ha a fél e szakasz befejezését követően a Bíróság határozatára nézve döntő jelentőségű új tényt hoz fel, illetve ha az ügyet olyan érv alapján kellene eldönteni, amelyet a felek, illetve az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikke szerinti érdekeltek nem vitattak meg.
A Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően megállapítja, hogy a jelen ügyben minden szükséges adat a rendelkezésre áll a jelen keresetről való határozathozatalhoz, és az ügyet nem kell olyan érvre tekintettel vizsgálni, amely előtte nem került megvitatásra.
Következésképpen a Bizottság által benyújtott, az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitására irányuló kérelmet el kell utasítani.
A keresetről
A felek érvei
A Bizottság azt rója fel a Cseh Köztársasággal szemben, hogy az az 1013/2006 rendelet 24. cikkének megsértésével megtagadta, hogy eleget tegyen a lengyel hatóságok azon kérelmének, hogy vegye vissza a szóban forgó keveréket, amelyet illegálisan szállítottak lengyel területre.
A TPS‑NOLO‑t (Geobal) hulladéknak kell minősíteni.
Először is, ez a keverék ugyanis egy korábban Ostravában (Cseh Köztársaság) folytatott finomítói tevékenységből származik.
Másodsorban, a kátránysavak, amelyekből a TPS‑NOLO (Geobal) származik, mint e keverék maga is, veszélyes hulladéknak minősülnek.
Harmadsorban, a szóban forgó keverék a Cseh Köztársaságban és Lengyelországban is hulladéknak minősül. A Cseh Köztársaság nem vitatja ezt a ténymegállapítást a maga vonatkozásában. Egyébiránt a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság) egy 2015. december 3‑i határozatában úgy döntött, hogy a „Geobal” anyagot a hulladékok közé kell sorolni. Ezenfelül a Litvínovból származó kibocsátások összességére vonatkozó integrált engedély 20. sz. módosítása a „Geobal 4” anyagot hulladéknak minősíti.
Negyedsorban, ezen anyag nem szűnt meg hulladék lenni a REACH‑rendelet alapján történő nyilvántartásba vétele okán. Egyfelől ugyanis e rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a hulladékok nem tartoznak e rendelet hatálya alá. Következésképpen a REACH‑rendelet 128. cikke, amely többek között megtiltja a hatálya alá tartozó anyagok szabad mozgásának bármely akadályozását, addig nem alkalmazható egy eredetileg hulladéknak minősített anyagra, amíg az nem szűnik meg hulladék lenni. Másfelől, az említett rendelet alapján történő nyilvántartásba vétel csak egyik azon tényezők közül, amelyek jelentőséggel rendelkezhetnek annak meghatározása tekintetében, hogy valamely anyag megszűnt‑e hulladék lenni, amint azt a Bíróság is megállapította a 2013. március 7‑iLapin ELY‑keskus, liikenne ja infrastruktuuri ítéletben (
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
). Végül, a REACH‑rendelet 20. cikkének (2) bekezdése értelmében az Európai Vegyianyag‑ügynökség (ECHA) az egyetlen, amely jogosult a nyilvántartási iratok hiánytalan jellegét ellenőrizni anélkül, hogy sor kerülne az előterjesztett adatok minőségének vagy megfelelő jellegének értékelésére.
Ötödsorban, a birtokos szándéka nem az egyetlen meghatározó tényező valamely anyag hulladéknak történő minősítésében. Amint azt a Bíróság is megállapította a 2000. június 15‑iARCO Chemie Nederland és társai ítéletben (
C‑418/97 és C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
88.
pont), a hulladék minőséget az egyes esetek körülményeire figyelemmel kell maghatározni, és a „hulladék” fogalma nem értelmezhető megszorítóan. A lényeges tényezők annak meghatározása tekintetében, hogy az hulladéknak minősül‑e, vagy sem, az anyag összetétele és az a veszély, amelyet a környezet és az emberi egészség számára jelenthet.
Hatodsorban, a 1990. március 28‑iVessoso és Zanetti ítélet (
C‑206/88 és C‑207/88
,
EU:C:1990:145
,
11.
pont), valamint a 1997. december 18‑iInter‑Environnement Wallonie ASBL ítélet (
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
,
31.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) értelmében a gazdasági újrahasznosítás lehetősége nem kizárólag a hulladék fogalmához kapcsolódik. Ezenfelül, a szóban forgó keverék gazdasági értéke nem állapítható meg, és nem következtethető ki a megkötött bizományi szerződésből. E szerződés nem bizonyítja, hogy Lengyelországban kereslet van a szóban forgó anyag mint tüzelőanyag iránt a cementgyárak számára, mivel e tagállamban a vevő nem értékesítette a szerződéses feltételeknek megfelelően a raktározott keveréket. Figyelemmel arra, hogy a lengyel vizsgálók megállapították, hogy az érintett helyen található keverék mennyisége csökkent, annak egy részét valószínűleg reexportálták.
Mindenesetre magának az 1013/2006 rendelet 28. cikkének a megfogalmazásából az következik, hogy a cseh és a lengyel hatóságok közötti megállapodás hiányában a szóban forgó keveréket úgy kell kezelni, mintha az hulladéknak minősülne. A lengyel hatóságok joggal jutottak arra a következtetésre, hogy – figyelemmel az általuk végzett laboratóriumi tesztekre – a szóban forgó keverék hulladéknak minősült e rendelet IV. mellékletére és a lengyel szabályozásra tekintettel.
Védekezésképpen a Cseh Köztársaság arra hivatkozik, hogy a tagállamok nem alkalmazhatják mérlegelés alapján az 1013/2006 rendelet 28. cikkét. E rendelkezést csak akkor lehet alkalmazni, ha valamely tagállamnak súlyos kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az érintett anyag hulladéknak minősül‑e. Ha egy tagállam számára lehetséges lenne, hogy bizonyítékok nélkül hivatkozzon e rendelet 28. cikkére, ebből a mozgás szabadságának súlyos korlátozása következne. Ezt az értelmezést a 2016. június 9‑iNutrivet ítélet (
C‑69/15
,
EU:C:2016:425
) is megerősíti. Márpedig a Bizottság semmivel nem bizonyította, hogy a szóban forgó keverék a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja értelmében vett hulladék.
A „hulladékoknak” a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja, valamint a Bíróság ítélkezési gyakorlata (1997. december 18‑iInter‑Environnement Wallonie ítélet,
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
,
26.
pont, 2000. június 15‑iARCO Chemie Nederland és társai ítélet,
C‑418/97 és C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
57.
és
97.
pont) értelmében vett fogalmából az következik, hogy valamely anyag hulladékként történő besorolása tekintetében az a lényeges, hogy annak birtokosa miként szándékozik ezt az anyagot kezelni, ily módon ugyanaz az anyag hulladéknak is minősíthető, illetve nem minősíthető annak. Következésképpen valamely anyag hulladéknak történő minősítése tekintetében az anyag összetétele önmagában nem meghatározó. A lengyel hatóságok által végzett laboratóriumi vizsgálatok sem relevánsak a szóban forgó anyag minősítése tekintetében.
A Bizottság nem hivatkozhat arra, hogy a Cseh Köztársaság semmiféle olyan nemzeti határozatot nem nyújtott be, amely szerint a szóban forgó keverék megszűnt szemét lenni. Ezen érv ugyanis a 2008/98 irányelv 6. cikkén alapul, amely időbeli hatálya okán nem alkalmazható erre a keverékre. Az ezen irányelv átültetésére előírt határidő ugyanis 2010. december 12‑én járt le, míg a szóban forgó keveréket ezen időpont előtt állították elő.
Egyébiránt a szóban forgó keveréket soha nem minősítették hulladéknak. A Bizottság nem támasztotta alá azon állítását, miszerint ezt a keveréket a Cseh Köztársaságban hulladéknak minősítették. Épp ellenkezőleg, az azon létesítményekre vonatkozó integrált engedély, amelyekben ezt a keveréket előállították, egyértelműen utal arra, hogy hogy az ezen engedélyben előírt kezelés tüzelőanyag‑termék előállítására irányul. Az ez utóbbi iránti kereslet nem csak a Cseh Köztársaságban, hanem Lengyelországban is létezett.
Különösen az nyilvánvaló, hogy az érintett szállítás időpontjában a szóban forgó keverék nem volt hulladék. Birtokosának nem állt szándékában, hogy megváljon tőle, amint azt elsősorban e keverék tüzelőanyagként való, a REACH‑rendeletnek megfelelő, Lengyelországba történő exportját megelőzően történt nyilvántartásba vétele tanúsítja. Márpedig, a 2013. március 7‑iLapin ELY‑keskus liikenne ja infrastruktuuri ítéletnek (
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
) megfelelően az említett keveréknek a REACH‑rendelet alapján történő nyilvántartásba vételét figyelembe kellett volna venni, mint a birtokos arra irányuló szándékát tükröző tényezőt, hogy ugyanezt a keveréket ne hulladékként, hanem gazdasági szempontból hasznosítsa.
Másodsorban, a szóban forgó keverék Lengyelországba történő exportját egy bizományi szerződés alapján végezték egy Sosnowiecben (Lengyelország) székhellyel rendelkező vállalkozás általi cementgyártás céljából. A Bizottság egyáltalán nem támasztotta alá azon állítását, miszerint ezt a keveréket valószínűleg reexportálták. A lengyel vevőkre kirótt pénzbírság, valamint az, hogy a lengyel hatóságok megállapították az említett keverék volumenének lényeges csökkenését, éppen ellenkezőleg azt támasztja alá, hogy a szóban forgó keveréket Lengyelországban az eredeti tervnek megfelelően használták fel.
Az, hogy az e tagállam hatóságai által nyújtott információk szerint a szóban forgó keveréknek jelenleg nincsenek felhasználási lehetőségei az említett tagállamban, egyáltalán nem releváns annak értékelése szempontjából, hogy az említett keverék exportja során hulladéknak minősült‑e, vagy sem. Egyébiránt valamely, a REACH‑rendelet alkalmazásával nyilvántartásba vett anyag felhasználása nem korlátozható egyetlen tagállam területére.
A Bizottság egyáltalán nem bizonyította, hogy a szállított anyagot nem a megkötött szerződésnek megfelelően használták fel, és hogy azt reexportálták. A lengyel hatóságok azon megállapítása, miszerint a keveréknek az érintett helyen található mennyisége jelentősen csökkent, éppen ellenkezőleg azt bizonyítja, hogy ezt a keveréket Lengyelországban az eredeti tervnek megfelelően használták fel.
A Bizottság semmivel nem bizonyította, hogy a szóban forgó keverék a tényállás megvalósulásának időpontjában a 2008/98 irányelv 3. cikke 1. pontjának értelmében vett hulladék volt. Következésképpen a Bizottság nem tett eleget a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban rá háruló bizonyítási kötelezettségének.
A Bíróság álláspontja
Az 1013/2006 rendelet elsősorban a tagállamok közötti hulladékszállításra alkalmazandó eljárásokat és rendszereket írja elő.
Az 1013/2006 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése az ártalmatlanításra szánt minden hulladék és a hasznosításra szánt számos, különösen az e rendelet IV. mellékletében szereplő hulladék Unión belüli szállítását előzetes írásbeli bejelentéshez és hozzájáruláshoz köti. Az említett rendelet 3. cikkének (2) bekezdése értelmében az egyéb hulladékszállításokra az ugyanezen rendelet VII. mellékletében található dokumentummal teljesítendő információs követelmények vonatkoznak, feltéve, hogy minimális, 20 kg‑t meg nem haladó mennyiséget érintenek.
Az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának a) és g) alpontja „illegális szállításnak” minősíti többek között azt a hulladékszállítást, amelyet nem jelentettek be, illetve amelyről nem szolgáltattak információt.
A fent említett okok miatt illegálisnak minősülő szállítás esetében az 1013/2006 rendelet 24. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az e rendelet végrehajtásával a hulladék származása szerinti tagállamban megbízott, „a küldő ország illetékes hatóságaként” megjelölt hatóság köteles biztosítani, hogy a hatóság tájékoztatásának naptól számított, főszabály szerint 30 napos határidőn belül, a „de jure bejelentő” visszavegye a hulladékot, tehát az a személy, akire a bejelentési vagy információs kötelezettség hárul, illetve ennek hiányában annak kötelezettsége, hogy visszavetesse vagy maga vegye vissza a hulladékot.
A jelen ügyben, 20000 tonna TPS‑NOLO‑nak (Geobal) a Cseh Köztársaságból Lengyelországba a 2010. év vége és a 2011. év eleje között történt szállítása sem bejelentés, sem információ tárgyát nem alkotta. Amikor 2011 szeptemberében a lengyel hatóságok jelezték e szállítást a cseh környezetvédelmi minisztériumnak, az arra hivatkozva tagadta meg, hogy a cseh feladót a szóban forgó keverék Lengyelországban történő visszavételére kötelezze, hogy az nem minősül hulladéknak. E megtagadás fenntartása vezetett a kötelezettségszegési eljárás megindításához, majd ahhoz, hogy a Bizottság a Bírósághoz fordult.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az 1013/2006 rendelet 28. cikke értelmében a szállítás tárgyát hulladéknak kell vélelmezni, amennyiben, mint a jelen ügyben is, a küldő ország és a célország hatóságai nem tudnak megállapodni arról, hogy e szállítás tárgyát hulladéknak kell‑e minősíteni. A jelen ügyben szóban forgó keverék szállítását hulladékszállításnak kellett volna tekinteni, amely a jelen ítélet 4. pontjában említett alakszerűségek teljesítésének hiányában illegális volt. E körülményekre figyelemmel a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Cseh Köztársaság, amelyhez a lengyel hatóságok ilyen értelmű kérelmet intéztek, köteles lett volna biztosítani e hulladékok visszavételét az 1013/2006 rendelet 24. cikke (2) bekezdésének szövege értelmében. A Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy állapítsa meg, hogy a Cseh Köztársaság a visszavétel megtagadásával nem teljesítette kötelezettségét.
A Cseh Köztársaság szerint a Bizottság nem bizonyította, hogy a szóban forgó keverék hulladék.
A bizonyítási teherről
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a felrótt kötelezettségszegés fennáll (1982. május 25‑énhozott, Bizottság kontra Hollandia ítélet,
97/81
,
EU:C:1982:193
,
6.
pont; 2018. július 11‑iBizottság kontra Belgium ítélet,
C‑356/15
,
EU:C:2018:555
,
25.
pont). A Bíróság előtt a Bizottságnak kell – bármilyen vélelemre való hivatkozás nélkül – a kötelezettségszegés fennállásának Bíróság általi vizsgálatához szükséges bizonyítékokat előterjesztenie (2010. június 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet,
C‑37/09
, nem tették közzé,
EU:C:2010:331
,
28.
pont; 2011. szeptember 22‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet
C‑90/10
, nem tették közzé,
EU:C:2011:606
,
47.
pont; 2014. február 13‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet
C‑530/11
,
EU:C:2014:67
,
60.
pont).
A jelen ügyben, amennyiben a szóban forgó keverék nem hulladék, akkor az 1013/2006 rendelet nem alkalmazható e keveréknek a Cseh Köztársaságból Lengyelországba történő szállítására, és a Bizottság nem hivatkozhat az előbbi tagállam általi jogsértésre. Következésképpen e keverék hulladékként való besorolása szükséges ahhoz, hogy meg lehessen állapítani az e rendelet 24. cikkének (2) bekezdésén alapuló kötelezettségszegést, ez tehát azon tényezők közé tartozik, amelyeket a Bíróságnak meg kell vizsgálnia a jelen ügyben.
Egyébiránt, mivel a jelen ítélet 51. pontjában említett ítélkezési gyakorlat értelmében a Bizottság nem támaszkodhat semmiféle vélelemre a kötelezettségszegés bizonyítása érdekében, ezen intézmény nem szorítkozhat arra, hogy az 1013/2006 rendelet 28. cikkének (1) bekezdésében előírt vélelemre hivatkozzon, és nem támaszkodhat arra a puszta megállapításra, hogy a küldő és a célország illetékes hatóságai nem értenek egyet abban, hogy a szóban forgó keveréket hulladékként kell‑e besorolni annak meghatározása érdekében, hogy az valóban hulladék.
A fentiekből az következik, hogy a Bizottság helytelenül állítja, hogy nem rá hárul annak bizonyítása, hogy a szóban forgó keveréket „hulladéknak” kell minősíteni a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás tekintetében.
A kötelezettségszegés bizonyításáról
Mivel nem vitatott, hogy a szóban forgó keverék szállítása tekintetében a hulladékszállítás vonatkozásában megkövetelt alakszerűségek közül egyet sem teljesítettek, ezt a szállítást az 1013/2006 rendelet 2. cikkének 35. pontja értelmében vett illegális szállításnak kell minősíteni, feltéve, hogy az hulladéknak minősíthető. Ebben az esetben a küldő ország illetékes hatóságának biztosítania kellett volna a keveréknek a lengyel hatóságok kérelmére történő visszavételét e rendelet 24. cikkének (2) bekezdése értelmében. nyilvánvalóan fenn kell tartani azt, az említett rendelet 24. cikke (2) bekezdésének d) pontjában előírt hipotézist is, amikor e visszavétel lehetetlen, erre a lehetetlenségre azonban egyik fél sem hivatkozott. E körülményekre figyelemmel a szóban forgó keverék hulladékká történő minősítése meghatározó a hivatkozott kötelezettségszegés fennállásának megállapítása tekintetében.
Az 1013/2006 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében a „hulladék” fogalma e rendelet alkalmazásában az a fogalom, amelyet a 2006/12 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja ekképp határoz meg: „az I. mellékletben felsorolt kategóriák bármelyikébe tartozó olyan anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik vagy megválni köteles”. Mivel hulladékok kategóriáinak az ezen irányelv I. mellékletében említett jegyzéke kifejezetten nem kimerítő jellegű, e jegyzék főszabály szerint példálózó jellegű (2013. december 12‑iShell Nederland ítélet,
C‑241/12 és C‑242/12
,
EU:C:2013:821
,
35.
pont).
A 2006/12 irányelv helyébe lépő 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja lényegében átvette ezt a meghatározást. Mindazonáltal ki kell emelni, hogy ezen irányelvnek a jelen ügyre való alkalmazhatósága nem tűnik ki az ügy irataiból. A felek ugyanis semmiféle olyan adatra nem hivatkoznak, amely lehetővé tenné annak megállapítását, hogy az említett irányelvet a vitatott szállítás időpontjában már átültették a cseh jogba, amely időpontot illetően a felek egyetértenek abban, hogy az – különösebb pontosítás nélkül – a 2010. év vége és a 2011. év eleje között történt. Márpedig, amint azt a Bizottság is elismerte a tárgyalás során, éppen e szállítás időpontját kell figyelembe venni ahhoz, hogy a szóban forgó keverék hulladéknak minősül‑e, vagy sem, mivel a szállítás jogszerűségét ugyanezen időpont tekintetében kell értékelni.
Amint az a fentebb említett meghatározásából is következik, a „hulladéknak” történő minősítés elsősorban a birtokos magatartásától, valamint a „megválik” kifejezés jelentésétől függ (lásd ebben az értelemben: 2008. június 24‑iCommune de Mesquer ítélet,
C‑188/07
,
EU:C:2008:359
,
53.
pont, 2007. december 18‑iBizottság kontra Olaszország ítélet
C‑263/05
,
EU:C:2007:808
,
32.
pont).
A „megválik” kifejezést illetően a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy azt a 2006/12 irányelv céljára figyelemmel kell értelmezni, amely – (2) preambulumbekezdése szerint – az emberi egészség és a környezet védelme a hulladék gyűjtése, szállítása, kezelése, tárolása és lerakása által okozott káros hatások ellen, valamint EUMSZ 191. cikk (2) bekezdése alapján, amely előírja, hogy az Európai Unió környezetpolitikájának célja a magas szintű védelem, és ez a politika az elővigyázatosság és a megelőzés elvén alapul. Ebből következik, hogy a „megválni” kifejezés, és a 2006/12 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti „hulladék” fogalma nem értelmezhető megszorítóan (2013. december 12‑iShell Nederland ítélet,
C‑241/12 és C‑242/12
,
EU:C:2013:821
,
38.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Egyébiránt a Bíróság megállapította, hogy a 2006/12 irányelv szerinti „hulladék” fennállását a körülmények összességére tekintettel kell megvizsgálni, ezen irányelv céljára figyelemmel, és ügyelve arra, hogy ne sérüljön annak hatékony érvényesülése (2013. december 12‑iShell Nederland ítélet,
C‑241/12 és C‑242/12
,
EU:C:2013:821
,
40.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben, a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok vizsgálatát megelőzően két előzetes észrevételt kell tenni. Először is, mivel a szállított keverék hulladék minőségéről van szó, azok a releváns körülmények, amelyekre tekintettel el kell végezni ezt az értékelést, a szállítás időpontjában fennálló körülmények, és nem az ezen időpontot megelőzően vagy azt követően fennálló körülmények. Másodsorban, tekintettel arra, hogy a Cseh Köztársaságnak kellett volna bizonyítania, hogy a TPS‑NOLO (Geobal) nem hulladék, a Bizottság kevésbé törekedett arra, hogy irataiban maga hozzon fel arra bizonyítékokat, hogy ez a keverék hulladék, mint hogy az alperes tagállam érveire válaszoljon az ellenkező bizonyítás érdekében a kötelezettségszegési eljárás során.
Azon körülmények között, amelyekre úgy hivatkozik, hogy azok alkalmasak a szóban forgó anyag hulladék jellegének megállapítására, a Bizottság első helyen azt a tényt említi meg, hogy a TPS‑NOLO‑t (Geobal) egy Ostravában korábban folytatott finomítói tevékenységből származó hulladékokból állítják elő.
Ezt a kijelentést a Cseh Köztársaság megerősítette a Bíróság előtti tárgyalás során, és azt is elismerte, hogy a kátránysavak, az említett keverék fő összetevői, egy Ostravában található egykori kőolaj‑finomító tevékenységéből származnak, és megfelelnek az 1013/2006 rendelet V. melléklete I. részének A. listája A3190 pontjában felsorolt, „[s]zerves anyagok finomításából, lepárlásából és bármilyen pirolitikus kezeléséből eredő kátrányos maradvány hulladékok[nak], kivéve az aszfaltcementeket”. Mindazonáltal e tagállam azt állítja, hogy a kátránysavak azáltal, hogy azokat a TPS‑NOLO (Geobal) előállítása céljából szénporral és a kalcium‑oxiddal keverik össze, olyan átalakuláson mennek keresztül, amely megfosztja azokat hulladékjellegüktől, és lehetővé teszi, hogy azokat tüzelőanyagként cementgyárakban használják fel.
Márpedig az a tény, hogy valamely anyag hasznosítási művelet eredménye, mindössze egy tényező azok közül, amelyeket figyelembe kell venni annak meghatározásához, hogy ezen anyag továbbra is hulladék‑e, ezen tényező azonban önmagában nem teszi lehetővé az erre vonatkozó végleges következtetés levonását (2000. június 15‑iARCO Chemie Nederland és társai ítélet,
C‑418/97 és C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
97.
pont, 2013. március 7‑iLapin ELY‑keskus, liikenne ja infrastruktuuri ítélet,
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
,
58.
pont). Következésképpen az a puszta körülmény, miszerint a TPS‑NOLO‑t (Global) hulladékokból állítják elő, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy ez az anyag is hulladék.
Másodsorban, a Bizottság azt hangsúlyozza, hogy a kátránysavak, amelyekből a TPS‑NOLO (Geobal) származik, és maga a keverék is veszélyes.
Előzetesen ki kell emelni, hogy a hulladék fogalma nem az anyagok veszélyességéből vezethető le (2002. április 18‑iPalin Granit és Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus ítélet,
C‑9/00
,
EU:C:2002:232
,
48.
pont). Azon következményeket illetően, amelyek a szóban forgó kátránysavak hivatkozott veszélyességéből eredhetnek, az uniós jog nem zárja eleve ki azt, hogy a veszélyesnek minősített hulladék elveszítse hulladék minőségét, ha valamely művelet az emberi egészség veszélyeztetése és a környezet károsítása nélkül lehetővé teszi a használhatóvá tételét, és ha egyébként nem nyert megállapítást, hogy a szóban forgó tárgytól birtokosa megválik, vagy megválni szándékozik (2013. március 7‑iLapin ELY‑keskus, liikenne ja infrastruktuuri ítélet,
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
,
60.
pont).
Ami magának a TPS‑NOLO‑nak (Geobal) a Bizottság által hivatkozott veszélyes hulladék minősítését illeti, ezen intézmény azt a pénzbírságot említi, amelyet egy lengyel bíróság azon okból szabott ki ezen anyag egyik vásárlójára, hogy e keveréket veszélyes hulladéknak minősítették. Mindazonáltal ki kell emelni, hogy a szóban forgótól eltérő anyag nem tisztázott körülmények között történő minősítésére alapított érvnek bizonyos korlátai vannak. Ami a szóban forgó keveréket illeti, a Cseh Köztársaság a tárgyaláson elismerte, hogy a fel nem használt, és Katowicében a környezetre és a közegészségre ártalmas tárolási körülmények között évek óta lerakott keverékmennyiséget kétségtelenül hulladéknak kell minősíteni. Mindazonáltal, amint az jelen ítélet 61. pontjában megállapításra került, és amint arra a Cseh Köztársaság is hivatkozott, e jelenlegi körülmények nem relevánsak annak értékelése tekintetében, hogy a keverék hulladéknak minősült‑e szállításának időpontjában.
Harmadsorban, a Bizottság azt állítja, hogy a TPS‑NOLO (Geobal) hulladéknak minősül a Cseh Köztársaságban és Lengyelországban is.
A Cseh Köztársaság vitatja ezt az állítást a rá vonatkozó részében. E tagállam szerint a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság) 2015. december 3‑i ítéletében – amelyre a Bizottság annak bizonyítékaként hivatkozik, hogy a TPS‑NOLO (Geobal) a Cseh Köztársaságban hulladéknak minősül – nem foglalt állást e kérdésben, hanem csak annak megállapítására szorítkozott a felek észrevételeinek összefoglalásában, hogy ez utóbbiak ezt a keveréket hulladéknak minősítették.
A Bizottság érvelésének alátámasztására a litvínovi létesítményre vonatkozó integrált engedély 20. sz. módosítására is hivatkozik, ahol a szóban forgó keveréket ideiglenesen tárolták Lengyelországba történő szállítása előtt. A Bizottság azt állítja, hogy e határozat hulladéknak jelöli a „Geobal 4”‑et. Mindazonáltal az ezen anyagok elnevezése közötti hasonlóság nem elegendő annak megállapításához, hogy a „Geobal 4” azonos a szóban forgó keverékkel. Ezenfelül, amint az a jelen ítélet 60. pontjában is megállapításra került, a hulladék minőséget
in concreto
, az egyes ügyek körülményeinek figyelembevételével kell értékelni.
A TPS‑NOLO‑nak (Geobal) a lengyel jogban való minősítését illetően meg kell állapítani, hogy a lengyel kormány nem vett részt sem az írásbeli, sem a szóbeli szakaszban, álláspontját a Bíróság csak két, 2015. július 21‑i, illetve 2016. május 11‑i levélből ismeri, amelyeket a Lengyel Kormány a Bizottságnak címzett, és amelyeket ez utóbbi a Bírósághoz benyújtott iratokhoz csatolta. E levelekből az következik, hogy ebben a tagállamban ezt a keveréket ezen időpontokban olyan hulladéknak tekintették, amelynek tüzelőanyagként történő felhasználása tilos volt. Mindazonáltal a Cseh Köztársaság a tárgyaláson azt állította – anélkül, hogy ellentmondtak volna állításának –, hogy az említett keveréknek a cementgyárakban tüzelőanyagként való felhasználását Lengyelországban csak 2011 májusától, vagyis a szóban forgó szállítást követően tiltották meg. Egyébiránt úgy tűnik, hogy a megkötött bizományi szerződés azt tanúsítja, hogy aláírásának időpontjában, azaz 2010 decemberében a TPS‑NOLO (Geobal) Lengyelországban az érintett lengyel importőr szerint hasznosítható volt, és gazdasági értékkel rendelkezett.
Negyedsorban, a Bizottság azt állítja, hogy abból, hogy a szóban forgó keveréket szállítását megelőzően nyilvántartásba vették a REACH‑rendelet alapján, nem következik, hogy az megszűnt hulladék lenni.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a hulladék nem minősül az e rendelet 3. cikke szerinti anyagnak, keveréknek vagy árucikknek. Nyilvánvaló, hogy – amint arra a Bizottság is hivatkozik – a szóban forgó keveréket helytelenül is nyilvántartásba lehetett venni a REACH‑rendelet alapján, figyelmen kívül hagyva hulladék minősítését. Mindazonáltal e feltételezés nem bizonyíthatja e keverék hulladék jellegét. Az ezzel ellentétes végleges következtetés levonását meg nem engedve, valamely anyagnak a REACH‑rendelet alapján történő nyilvántartásba vétele jelentőséggel bír annak meghatározása szempontjából, hogy ez a keverék elveszítette‑e hulladék jellegét (lásd ebben az értelemben: 2013. március 7‑iLapin ELY‑keskus, liikenne ja infrastruktuuri ítélet,
C‑358/11
,
EU:C:2013:142
,
63.
és
64.
pont).
Ötödsorban, a Bizottság a szóban forgó keverék összetételére, valamint arra a veszélyre hivatkozik, amelyet az a környezetre vagy az emberi egészségre jelent. E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy e keverék analíziseit, amelyekre a Bizottság azok bemutatása nélkül hivatkozik, a lengyel hatóságok nem ellentmondásos módon végezték el, a Cseh Köztársaság pedig nem tud ellenszakvéleményt készíteni, mivel az említett keverék lengyel területen található. Ezenfelül, amint az a hulladék meghatározásából is következik, valamely anyag nem a jellege miatt hulladék, hanem birtokosának az attól történő megválására irányuló szándékának vagy kötelezettségének következményeként, tehát a birtokos vagy a jogalkotó akarata által. Ebből az következik, hogy az érintett anyag kémiai összetétele legfeljebb támpontnak minősülhet a hulladék jelleg tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2004. szeptember 7‑iVan de Walle és társai ítélet,
C‑1/03
,
EU:C:2004:490
,
42.
pont). Végül, azoknak a kockázatoknak, amelyeket valamely anyag jelent a környezet vagy az emberi egészség számára, nem gyakorolnak meghatározó hatást a hulladéknak történő minősítésre (lásd ebben az értelemben: 2000. június 15‑iArco Chemie Nederland és társai ítélet,
C‑418/97 és C‑419/97
,
EU:C:2000:318
,
66.
pont).
Hatodsorban, a Bizottság arra hivatkozik, hogy még azt feltételezve is, hogy a TPS‑NOLO (Geobal) gazdasági újrahasznosítás tárgyát alkothatta, ez a körülmény nem egyeztethető össze hulladék minősítésével (lásd ebben az értelemben: 1990. március 28‑iVessoso és Zanetti ítélet,
C‑206/88 és C‑207/88
,
EU:C:1990:145
,
13.
pont, 1997. december 18‑iInter‑Environnement Wallonie ítélet,
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
,
31.
pont). Mindazonáltal ez az érv, épp ellenkezőleg, nem tekinthető sem bizonyítéknak, sem pedig valamely jelét annak, hogy a szóban forgó keverék hulladék lenne.
Ezenfelül, a Bizottság vitatja a szóban forgó keverék gazdasági hasznosságát. Az érintett helyen található keverék mennyiségének csökkenéséből – amit a lengyel hatóságok vitatnak – azt a következtetést vonja le, hogy a vevő e keverék értékesítést Lengyelországban nem valósította meg, amint azt a megkötött szerződés előírta, és e keveréket részben reexportálták. Ebből azt a következtetést vonja le, hogy e tagállamban nem volt kereslet az említett keverék mint a cementgyárak tüzelőanyaga iránt.
A lengyel hatóságok által szolgáltatott információk szerint a TPS‑NOLO (Geobal) Katowicében tárolt mennyisége 2016‑ban nem volt több, mint körülbelül 6000 tonna azon 20000 tonnából, amelyet e keverékből 2011‑ben szállítottak ide. Mindenesetre ebből a puszta megállapításból nehezet lehet arra a következtetésre jutni, hogy a szóban forgó keverék bizományi értékesítése nem valósult meg, és azt részben reexportálták. Amint arra a Cseh Köztársaság is utal, az érintett helyen található keverék mennyiségének csökkenése azzal is magyarázható, hogy azt rendeltetésének megfelelően tüzelőanyagként használták fel a lengyel cementgyárakban addig, amíg e felhasználást engedélyezték. Mindenesetre a Bizottság ezzel kapcsolatos hivatkozásait semmiféle bizonyíték nem támasztja alá.
A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy nem tekinthető úgy, hogy a Bizottság a jogilag megkövetelt módon bizonyította a szóban forgó keveréknek a 2006/12 irányelv értelmében vett hulladék jellegét. Következésképpen a Bizottság nem bizonyította, hogy e keveréknek a Cseh Köztársaságból Lengyelországba a 2010. év vége és a 2011. év eleje között történő szállítása megvalósításának időpontjában hulladékszállításnak minősült az 1013/2006 rendelet értelmében, következésképpen azt sem, hogy a Cseh Köztársaság nem teljesítette az e rendelet 24. cikke (2) bekezdése és 28. cikke (1) bekezdése együttes rendelkezéséből eredő kötelezettségeit. A Bizottság keresetét tehát el kell utasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Bizottságot, mivel pervesztes lett, a Cseh Köztársaság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság a keresetet elutasítja.

2)
Az Európai Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: cseh.